17.01.2025 Єдиний унікальний номер 205/7741/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001053 відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська, Донецької області, громадянина України, маючого середньо - спеціальну освіту, офіційно не працевлаштований, має на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: -

-19.04.2021 року Краматорським районним судом Донецької області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

-03.05.2024 року Індустріальним районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Згідно ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання з урахуванням п.п.б) п.1 ч.1 ст.72 КК України частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Краматорського міського суду Донецької області від 19 квітня 2021 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 , усвідомлюючи те, що з 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 (затвердженого ЗУ №2102-ІХ від 24.02.2022) введено на території України воєнний стан, а також усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, будучи особою, яка раніше вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ст. 185 КК України, повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності в умовах воєнного стану за наступних обставин.

Так, 09 липня 2023 року близько 14 години ОСОБА_8 знаходився за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська 40 - Н, біля магазину «Адель», де побачив, потерпілого ОСОБА_7 у якого з лівого боку в кишені сорочки з коротким рукавом, одягнутій на потерпілому, знаходився мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 . В цей момент, у ОСОБА_9 виник кримінальний протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Одразу після цього, реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, перебуваючи біля магазину «Адель» по вул. Великій Діївській 40 - Н, в м. Дніпро, ОСОБА_8 , діючи відкрито, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, в період воєнного стану, наблизився до ОСОБА_7 та своєю правою рукою дістав з лівої кишені сорочки з коротким рукавом мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , що належить потерпілому. В цей час, ОСОБА_7 вчинив опір злочинним діям ОСОБА_9 та почав намагатись забрати мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_3 , з метою подолання його фізичного супротиву, почав відштовхувати ОСОБА_7 від себе руками, тим самим, застосував відносно нього насильство, що не було небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Надалі, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що потерпілий не виказував подальшої активної протидії, утримуючи викрадений мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , при собі, втік з місця вчинення кримінального правопорушення. В подальшому, ОСОБА_8 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду в розмірі 3771 гривень 84 копійки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, при допиті суду пояснив, що 09 липня 2023 року, близько 14.00 години, він був біля магазину «Адель» та мав намір взяти морозиво, де побачив невідомого чоловіка, який стояв біля морозильної камери, що стояла на вулиці поруч з магазином. Підійшовши до морозильної камери, у нього з цим чоловіком, який по даному кримінальному провадженні є потерпілим, виник словесний конфлікт. Як пояснює обвинувачений, конфлікт виник через те, що він хотів взяти морозиво, а потерпілий, можливо подумав, що він бажає викрасти морозиво. Після, він з потерпілим почав штовхатися та вони обидва впали на землю. Після цього, він допоміг встати потерпілому, який повідомив, що у нього зник його мобільний телефон, на що він сказав, що не брав його телефон, навіть вивернув свої кишені та показав потерпілому свій мобільний телефон, який був при ньому. Обвинувачений стверджує, що він не бачив у потерпілого в кишені сорочки мобільний телефон, разом з тим він припускає, що при падінні, мобільний телефон потерпілого міг випасти з кишені його сорочки, а хтось з осіб, які перебували біля магазину, підняли з землі його та втекли. Разом з тим, обвинувачений зазначає, що в той час, коли він з потерпілим штовхався та вони разом впали, до них ніхто не підходив. Так, обвинувачений пояснив, що окрім них біля магазину перебувало приблизно 7 осіб, а саме, одна жінка та інші чоловіки. Разом з тим, до них, коли вони почали штовхатися та впали на землю, з цих осіб, ніхто не наближався. Обвинувачений пояснив, що після того, як вони встали, потерпілий висловив версію, що можливо вкрали його майно інші особи, які перебували біля магазину, на що він, тобто ОСОБА_3 , запропонував наздогнати осіб, які можливо причетні до викрадення мобільного телефону, потерпілий погодився та показав напрямок руху куди потрібно бігти. Після чого, він побіг в сторону ринку до кінцевої станції метро за особами, які перебували біля магазину, оскільки запам`ятав їх в обличчя, а потерпілий залишився на місці. Коли він повернувся приблизно через пять хвилин до магазину «Адель», то там він побачив потерпілого, який розмовляв з двома чоловіками, яких він знав раніше за їх обличчям, так як вони приходили раніше до магазину, та підійшовши до них, він чув, як ці двоє чоловіків запропоновували потерпілому за 200 грн. повернути мобільний телефон, на що потерпілий відмовився та пішов геть. Після чого, він підійшов до цих двох чоловіків та за 100 грн. купив у них мобільний телефон, який належить потерпілому. На запитання суду щодо мети такого вчинку, обвинувачений повідомив, що він не був впевнений, що це саме той мобільний телефон, який був викрадений у потерпілого, оскільки він же його не бачив, але ж припускав, що це майно потерпілого, та він мав намір, викупивши за 100 грн. мобільний телефон, повернути його потерпілому та отримати від останнього якусь грошову винагороду. Також обвинувачений пояснив, що оскільки на той час він мав судимість та перебував на іспитовому строку, він побоювався, що його звинуватять у викраденні мобільного телефону, а тому мав намір повернути викрадене майно, щоб не було у нього проблем. Окрім цього, обвинувачений пояснив, що не подумав, що мобільний телефон можна було б відразу повернути продавчині магазину, на випадок, якщо потерпілий повернеться, а тому пішов до дому з мобільним телефоном потерпілого, розраховуючи, що потерпілий або його родичі подзвонять на цей мобільний телефон та він їм повідомить, що розшукав майно та готовий його повернути, однак на мобільний телефон ніхто не дзвонив. Вже на ранок наступного дня до нього за місцем його проживання прийшли співробітники поліції. Перебуваючи у відділку поліції при обшуку він видав слідчому мобільний телефон, який належить потерпілому. Обвинувачений стверджує, що він не викрадав мобільний телефон у потерпілого, вважає, що він винний тільки в тому, що купив майно, яке було викрадене.

Незважаючи на повне не визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні наступних доказів.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що 09 липня 2023 року приблизно о 14.00 годині він знаходився біля магазину «Адель», де працювала продавцем його знайома, при цьому, його мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору знаходився у верхній лівій кишені сорочки, яка була одягнена на ньому, половину якого було видно з кишені. Коли він підійшов до магазину, він побачив невідомого молодого чоловіка, який метушився біля нього, та він запам`ятав його обличчя та, зокрема, що у нього був шрам на лівій щоці. Так, він взяв у продавця ключі від морозильної камери, яка стояла на вулиці під вікном магазину «Адель», підійшов до холодильної камери, відкрив її, взяв морозиво, закрив камеру, після він повернув продавчині ключі та в той час, невідомий молодий чоловік, особу якого в подальшому було встановлено як ОСОБА_3 , хватає правою рукою його мобільний телефон з кишені, на що він, з метою зупинити протиправні дії, хватає своєю лівою рукою за праву руку ОСОБА_3 , після чого, в процесі сутички, вони вдвох опинилися біля клумби та впали на неї. Коли вони вже впали на клумбу, він відпустив руку ОСОБА_3 , але ж свого мобільного телефону в його руці він вже не бачив, куди він його поклав також не бачив, а тому відразу став запитувати де його мобільний телефон та вимагати повернути. На що ОСОБА_3 сказав, що у нього немає його мобільного телефону. Потерпілий пояснив, що поруч на землі його також він не бачив, в процесі сутечки до них ніхто не підходив, ніхто не разбороняв. Потім вони піднялися та ОСОБА_3 сказав, що можливо його мобільний телефон взяв чоловік який перебував разом з жінкою біля магазину та він спробує його наздогнати, на що потерпілий сказав -«Хочеш біжи», після чого ОСОБА_3 відразу кудись побіг. Через декілька хвилин ОСОБА_3 повернувся і сказав, що не зміг нікого наздогнати. Потерпілий пояснив, що залишаючись на місці, приблизно через 5 хвилин після вказаних подій до нього підійшло двоє чоловіків, серед яких в подальшому потерпілий впізнав свідка ОСОБА_10 , та які запропонували йому за 200 грн. розшукати його майно, на що він відмовився. Після він викликав поліцію. Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні відразу впізнав в особі обвинуваченого ОСОБА_3 того самого чоловіка який відкрито викрав його майно. Також, потерпілий зазначив, що в день викрадення його мобільного телефону він декілька разів намагався дозвонитися з іншого телефону на свій мобільний телефон, але ж слухавку ніхто не брав. Також потерпілий висловив версію, що оскільки під час сутички з обвинуваченим до них ніхто не підходив, тому обвинувачений, після того, як вихватив з кишені його мобільний телефон, міг його кудись перекинуть, а потім забрати або передати комусь.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що 09 липня 2023 року вона працювала на своєму робочому місці, а саме, продавцем в магазині «Адель» за адресою: : м. Дніпро, вул. Велика Діївська 40 - Н, та в той день до неї звернувся потерпілий, який їй був раніше відомий, оскільки був частим покупцем та знала, що його звати ОСОБА_12 , який попрохав продати йому морозиво. Свідок пояснила, що холодильна камера знаходилась на вулиці, та вона передала ключі від холодильної камери ОСОБА_12 , який сам відкрив цю камеру та взяв морозиво і повернув ключі. В той час вона побачила через відкрите вікно магазину, що на вулиці відбувається якась штовханина між ОСОБА_12 та молодим чоловіком на ім`я ОСОБА_13 , якого вона також знала раніше, як покупця. Бачила як вони штовхають один одного, а після впали на землю та почали качатися, після почула як ОСОБА_12 голосно вимагає «Віддай телефон». Пам`ятає, що хтось зайшов до магазину та повідомив про те, що вкрали мобільний телефон. Свідок зазначила, що в той момент в приміщенні магазину перебували покупці, тому вона не могла вийти на вулицю, та вона попрохала покупця вийти на вулицю та допомогти припинити сутичку. Після, вона бачила як ОСОБА_12 встав і почав шукати свій мобільний телефон та запитувати у присутніх на вулиці де його телефон. Свідок зазначила, що оскільки з дня вчинення кримінального правопорушення пройшло богато часу, тому вона не все чітко пам`ятає, тому покази, які вона давала на стадії досудового розслідування, підтверджує, зокрема, підтверджує покази в частині того, що через вікно вона бачила та чула як ОСОБА_12 кричав на ОСОБА_13 та вимагав, щоб останній повернув його мобільний телефон.

Крім показань потерпілого, свідка, вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.07.2023 року відповідно до якого ОСОБА_7 просить органи поліції прийняти міри до невстановленої особи, яка 09.07.2023 року за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська 40 - Н, біля магазину «Адель» відкрито заволоділа його майном, а саме, мобільним телефоном TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 ;

-протоколом огляду місця події від 09.07.2023 року та фототаблиці до нього, складеного за участю понятих, згідно якого об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості розміром 3-х метрів покрита пліткою, розташована перед входом до магазину «Адель» за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська 40 - Н, в ході якого виявлено, що по лівій стороні розташована холодильна вітрина з морозивом, зправа знаходиться клумба, під час огляду нічого не виявлено та не вилучено;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2023 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 у присутності двох понятих впізнав за формою очей, носу, за загальними рисами обличчя, за наявності шраму на лівій щоці, на фотознімку № 2 особу, яка 09.07.2023 року за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська 40 - Н, біля магазину «Адель» відкрито заволоділа його майном, а саме, мобільним телефоном TECNO BD4i, блакитного кольору, на фотознімку №2 впізнав саме ОСОБА_3 ;

-протоколом затримання особи від 10.07.2023 року, згідно якого 10 липня 2023 року о 13.55 год., за адресою: м. Дніпро, вул. Чукотська, 3а, в рамках кримінального провадження затримано ОСОБА_3 ; в ході якого слідчим СВ ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_14 , за участю захисника, у присутності понятих проведений обшук ОСОБА_3 , під час якого у ОСОБА_3 з кишені штанів вилучено мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , який поміщено до спецконверту та вилучено до ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області;

-мобільним телефоном TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , який визнаний речовим доказом згідно постанови про визнання речових доказів від 12.07.2023 року (квитанція №4353);

-висновком експерта судово-товарознавчої експертизи № 3201 від 17.07.2023 року, складеним судовим експертом ОСОБА_15 , згідно висновку встановлено, що станом на 09.07.2023 року ринкова вартість мобільного телефону TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 складає 3771,84 грн.;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.07.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_11 у присутності двох понятих впізнала за формою очей, носу, за загальними рисами обличчя, за наявності шраму на лівій щоці, на фотознімку № 1 особу, яка 09.07.2023 року за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська 40 - Н, біля магазину «Адель» відкрито заволоділа майном ОСОБА_7 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.07.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_16 у присутності двох понятих впізнав за загальними рисами обличчя, по овалу обличчя, на фотознімку № 1 особу, яка 09.07.2023 року за адресою: м. Дніпро, вул. Велика Діївська 40 - Н, біля магазину «Адель» вихопив з кишені шведки одягнутої на чоловіку мобільний телефон;

-протоколом огляду диску від 13.07.2023 року, який був добровільно наданий адміністрацією «Ломбард» «Онікс Анохіна, Яценко», який знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул.Велика Діївська, 40Н к.4», диском «ARITA» з відеозаписами від 09.07.2023 року камер відеоспостереження з «Ломбард» « Онікс Анохіна, Яценко », який визнаний речовим доказом згідно постанови про визнання речових доказів від 13.07.2023 року, та протоколом перегляду компакт - диска з відеозаписом від 13.07.2023 року.

Отже, зазначені докази не містять суперечностей, узгоджуються між собою та дозволяють об`єктивно встановити обставини кримінального провадження.

Статтею 370 КПК України передбачено, що обґрунтованим є таке рішення, що ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини вказує, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що показання потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_11 , письмові докази у кримінальному провадженні є належними, допустимими та достовірними доказами, а їх сукупність достатньою для доведення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та ухвалення обвинувального вироку.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Перес проти Франції» від 12.02.2004 вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.

Так, сторона захисту вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, не доведена, а його дії необхідно правильно кваліфікувати за ст.198 КК України, а тому в судових дебатах захисник просила суд змінити правову кваліфікацію кримінального правопрушення з ч. 4 ст.186 КК України на ст. 198 КК України, обґрунтовуючи тим, що обвинувачений ОСОБА_3 09.07.2023 року купив у ОСОБА_10 мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору, тобто, купив майно завідомо одержане кримінально протиправним шляхом, зазначивши, що дані обставини підтверджуються показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , показами обвинуваченого, натомість покази свідка ОСОБА_11 та покази потерпілого не підтверджують провину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, у зв`язку з чим просила призначити обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст.198 КК України не пов`язане з позбавленням волі.

Перевіривши доводи сторони захисту, суд приходить до висновку, що вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а законні підстави для зміни правової кваліфікації кримінального правопрушення з ч.4 ст.186 КК України на ст.198 КК України, відсутні з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст.198 КК України, кримінально каранним діянням є заздалегідь не обіцяне придбання або отримання, зберігання чи збут майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) майна, одержаного кримінально протиправним шляхом.

В судовому засіданні, задовольнивши клопотання сторони захисту, в режимі відеоконференції був допитаний свідок ОСОБА_10 , який повідомив, що він знав обвинуваченого ОСОБА_3 три дні до відомих йому подій, оскільки останній орендував кімнату в будинку, в якому він також орендував кімнату. В 2023 році, більш точної дати він не пам`ятає, він зустрівся зі ОСОБА_3 та вони пішли до ганделеку, тобто магазину, де розпивають спиртні напої, випити горілки. Він зайшов до ганделика, а ОСОБА_3 залишився на вулиці. Потім на вулиці біля ганделеку у ОСОБА_3 виник конфлікт з невідомим дідусем, за проханням продавчині він вийшов з приміщення ганделеку та побачив на землі навпроти магазину біля бордюру мобільний телефон, приблизно метрів чотири від місця, де боролися ОСОБА_3 з дідусем, знайдений мобільний телефон він поклав собі в кишеню, підійшов до ОСОБА_3 , який тягався з дідусем та розняв їх. Після, вони встали, ОСОБА_3 пішов кудись, а дідусь почав питати де його мобільний телефон, на що він, тобто свідок ОСОБА_10 , сказав дідусю, що поверне його мобільний телефон за 200 грн., при цьому, витягнув його з карману та показав йому його мобільний телефон, але ж дідусь відмовився від такої пропозиції, оскільки у нього не було грошей, висловлюючись, при цьому, нецензурною лайкою, оскільки був в нетверезому стані, та потім пішов. Після чого, метрів за 10 до ганделика він побачив ОСОБА_3 , підійшовши до нього, ОСОБА_3 звернувся із запитанням де телефон, чи віддав він телефон дідусю, на що свідок сказав, що мобільний телефон, який належить дідусю, у нього, після чого ОСОБА_13 за 200 грн. викупив у нього цей мобільний телефон. Додатково свідок повідомив, що після того, як ОСОБА_3 та дідусь встали з землі та ОСОБА_3 пішов кудись, він залишався на місці. На запитання щодо зовнішніх характеристик мобільного телефону, який він знайшов, свідок зміг вказати тільки, що він був сенсорний та можливо синього кольору, оскільки чув як дід кричав де його синій мобільний телефон. Стосовно показів, які він давав на стадії досудового розслідування, свідок зазначив, що у відділу поліції, куди він приїхав з поліцейськими після вищезазначених подій для допиту в якості свідка, він підписав лист з показами, не прочитавши їх, що там було написано він не бачив, тому вони не відповідають дійсності.

Разом з тим, суд ставиться критично до показів свідка ОСОБА_10 в частині виявлення мобільного телефону на землі та поміщення в свою кишеню, продажу його обвинуваченому, в частині того, що він розняв бійку з наступних підстав.

По- перше, такі покази свідка ОСОБА_10 суперечать матеріалам справи, не узгоджуються з показами потерпілого, виходячи з наступного.

Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні впізнав свідка ОСОБА_10 як одного з тих чоловіків, які підходили до нього після подій і пропонували саме розшукати його викрадений мобільний телефон за 200 грн., а не повернути, на що він їм відмовив. Потерпілий категорично заперечував той факт, що свідок ОСОБА_10 начебто демонстрував йому його мобільний телефон, зазначаючи, що як би він показав йому його мобільний телефон, то він звичайно дав би їм 200 грн. та забрав свій телефон і не викликав поліцію.

Також, потерпілий зазначив, що в процесі сутички з обвинуваченим, до них ніхто не підходив, не рознімав їх, а коли він впав з обвинуваченим на землю, то в руках у обвинуваченого він свого телефону вже не бачив, але ж на землі свого телефону він також не бачив.

По- друге, покази свідка ОСОБА_10 містять розбіжності з показами самого обвинуваченого, оскільки при допиті обвинуваченого, останній повідомив про те, що коли він почав конфліктувати з потерпілим та впав на землю, до них ніхто не підходив, не рознімав їх, а саме, він допоміг потерпілому встати. Також, при першому та другому допиті, обвинувачений стосовно того моменту, коли він повернувся на місце події та побачив потерпілого, який розмовляв з двома чоловіками, чув їх розмову з приводу повернення мобільного телефону за 200 грн., не повідомляв суду про те, що свідок ОСОБА_10 демонстрував потерпілому його мобільний телефон, хоча, знаходячись поруч та чувши їх розмову, міг би це бачити.

Окрім цього, розбіжності в показах обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 маються і в грошовому розмірі, за який обвинувачений, згідно його показів, купив у ОСОБА_10 викрадений мобільний телефон, зокрема, спочатку обвинувачений повідомляв, що купив мобільний телефон за 100 грн., потім за 200 грн., а свідок ОСОБА_18 спочатку повідомив суду, що ОСОБА_3 купив у нього мобільний телефон за 200 грн., а потім за 160 грн.

Вищезазначені розбіжності свідчать про те, що свідок ОСОБА_10 дав суду саме такі покази з метою допомогти обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності, оскільки на стадії досудового розслідування а ні свідок ОСОБА_10 , а ні обвинувачений ОСОБА_3 не повідомляли про те, що останній купив мобільний телефон, належний потерпілому, у ОСОБА_10 . Необхідно звернути увагу на те, що при первісному допиті в судовому засіданні обвинувачений вказував, що він купив у двох чоловіків мобільний телефон, не вказуючи, що мобільний телефон йому продав саме свідок ОСОБА_10 , а така версія у обвинуваченого виникла після завершення судового розгляду, тоді, коли він дізнався, що свідок ОСОБА_10 перебуває з ним разом в ДУ «ДУВП №4».

Так, в ході судового розгляду суд викликав для допиту свідка сторони обвинувачення - ОСОБА_10 , який допитувався на стадії досудового розслідування, проте вжитими заходами не вдалося забезпечити його явку, у зв`язку з чим прокурор відмовився від виклику вказаного свідка, а сторона захисту не наполягала на його повторному виклику.

В судовому засіданні, яке відбувалося 25.09.2024 року, після завершення судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про поновлення судового розгляду, наполягаючи на допиті свідка ОСОБА_10 , мотивуючи тим, що перебуваючи в ДУ «ДУВП №4», йому стало відомо, що свідок ОСОБА_10 також тримається під вартою та перебуває в ДУ «ДУВП №4».

Тому, суд приходить до висновку, що свідок ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_3 , перебуваючи в ДУ «ДУВП №4», об`єктивно мали можливість домовитись з приводу показів в суді.

Доводи обвинуваченого в частині того, що він не бачив у потерпілого в кишені мобільний телефон та не хватав його своєю рукою є неспроможніми, оскільки потерпілий чітко повідомив в судовому засіданні весь механізм протиправних дій обвинуваченого, а саме, що обвинувачений ОСОБА_3 наблизився до нього та своєю правою рукою дістав з лівої кишені сорочки з коротким рукавом мобільний телефон та в цей час, він вчинив опір та почав намагатись забрати у нього свій мобільний телефон, схвативши праву руку обвинуваченого своєю лівою рукою, після чого ОСОБА_3 почав відштовхувати його від себе руками, та вони впали на землю.

Також, покази обвинуваченого стосовно того, що він, купивши у свідка ОСОБА_10 викрадений мобільний телефон, який належить потерпілому, мав намір його повернути за грошову винагороду, але ж не встиг, також є неспроможніми, оскільки навіть при таких обставинах у обвинуваченого була реальна можливість повернути потерпілому мобільний телефон, оскільки події мали місце відповідно до обставин кримінального провадження близько 14.00 год., в поліцію потерпілий зателефонував о 14.39 год., що підтверджується електроним рапортом помічника чергового ВП №3 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, а потерпілий перебував поруч з місцем події до 17.25 год., очікуючи приїзду слідчо-оперативної групи, саме в цей час розпочався огляд місця події, а також не відповідав на дзвінки, коли потерпілий телефонував на свій мобільний телефон.

Доводи обвинуваченого стосовно того, що мобільний телефон міг випасти з кишені потерпілого, коли вони почали штовхатися, що це саме потерпілий попрохав його побігти та наздогнати того, хто міг викрасти його майно, при цьому, обвинувачений не зміг пояснити за ким конкретно він побіг, за якими ознаками він мав ідентифікувати тих осіб, які перебували біля магазину, не знайшли свого жодного підтвердження в судовому засіданні, та повністю спростовуються показами потерпілого ОСОБА_7 , матеріалами кримінального провадження.

Так, у суду не виникло жодного сумніву щодо правдивості показів потерпілого ОСОБА_7 , оскільки вони повністю підтверджуються матеріалами справи, узгоджуються з показами свідка ОСОБА_11 , він аналогічні покази надавав на стадії досудового розслідування, а також, викликаючи поліцію, повідомляв на лінію 102 саме про відкрите викрадення його мобільного телефону.

Таким чином, не визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, суд розцінює як спробу ухилитись від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки доводи обвинуваченого не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а зібрані у справі докази, що були досліджені судом, суд вважає послідовними, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи, тому покладає їх в основу обвинувального вироку.

Відтак, всі доводи обвинуваченого ОСОБА_3 є неспроможними, оскільки спростовані доказами безпосередньо дослідженими в судовому засіданні.

А тому, надаючи оцінку таким доводам обвинуваченого, суд розцінює їх як голослівні і неспроможні, що суперечать матеріалам кримінального провадження, свідченням потерпілого та є спробою обвинуваченого уникнути застосування до нього покарання за вчинення злочину.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (далі постанова) крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним (винести, сховати, передати, викинути тощо). Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину.

Відповідно до п. 3 Постанови грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

Як встановлено судом, всі дії обвинуваченого мали активний і послідовний характер, були спрямовані на відкрите викрадення чужого майна. Із суб`єктивної сторони злочину, дії обвинуваченого полягали у прямому умислі на протиправне заволодіння чужим майном із корисливим мотивом, тобто ОСОБА_3 усвідомлював той факт, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності, а саме, мають відкритий для потерпілого характер та протиправно заволодівши майном потерпілого, мав об`єктивну можливість ним розпорядитися.

А тому, аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, яка зводиться до не визнання своєї провини та оспорювання очевидних та не спростовних доказів, співставляючи її з обвинуваченням, що висунуто ОСОБА_3 , а також з показаннями потерпілого, свідка ОСОБА_11 , дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які у своїй сукупності повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст.186 КК України, у зв`язку з чим підстав для зміни правової кваліфікаці у суду немає.

Отже, дослідивши безпосередньо та оцінивши всі вищезазначені докази відповідно до вимог статей 86, 87, 94 КПК України, суд вважає їх належними і допустимими, оскільки вони у своїй сукупності прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані у порядку встановленому цим Кодексом.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що вина ОСОБА_3 , в скоєному кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його умисні дії, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, вчиненому в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле, склад сім`ї, його матеріальний стан тощо.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі кримінальні правопрушення, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, одружений, має малолітню дитину, характеристика відсутня, відсутні обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, суд переконаний, що саме покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, буде необхідним та достатнім і досягне мети не лише кари за вчинене, а й буде слугувати для виправлення та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим.

Законні підстави для застосування ст.ст.69, 74,75 КК України при призначенні покарання відсутні.

Крім того, суд також вважає необхідним призначити покарання з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки ОСОБА_3 вчинив дане кримінальне правопорушення до винесення попереднього вироку Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська від 03.05.2024 року, а тому йому необхідно остаточно призначити покарання із застосуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України та призначеним судом покаранням поглинути покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Окрім цього, згідно ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.07.2023 року накладений арешт на мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , шляхом заборони на його відчуження, розпорядження та користування ним.

Оскільки на даний час минула потреба в його застосуванні, тому арешт необхідно скасувати.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено судову товарознавчу експертизу №3221 від 17.07.2023 року, витрати на яку складають 200,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, поглинувши призначеним покаранням покарання у вигляді двох років двох місяців позбавлення волі, призначеним за вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.05.2024 року та остаточно призначити ОСОБА_3 до відбуття покарання у вигляді 7(сіми) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту затримання, а саме, з 10 липня 2023 року.

Скасувати арешт на мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , у вигляді заборони на його відчуження, розпорядження та користування ним, накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 11.07.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 200,00 грн. (двісті гривень), витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №3221 від 17.07.2023 року.

Речові докази:

-мобільний телефон TECNO BD4i, блакитного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 , повернути потерпілому ОСОБА_7 за належністю.

-диск «ARITA» з відеозаписами від 09.07.2023 року з камер відеоспостереження з «Ломбард» « Онікс Анохіна, Яценко », який зберігається в матеріалах кримінального провадження, продовжити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Копія вироку після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1