Справа № 135/227/25
Провадження № 1-кс/135/91/25
У Х В А Л А

іменем України

21.02.2025 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відекоконференції у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Ладижин Вінницької області клопотання начальника СВ ВП № 3 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, раніше неодноразово судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

21.02.2025 до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло клопотання начальника СВ ВП №3 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Гайсинського відділу Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у кримінальному провадженні №0000058 від 19.02.2025.

2. Короткий виклад клопотання та позицій учасників судового провадження.

2.1. В клопотанні слідчий просив обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 60 днів.

На обґрунтування клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням установлено: 18.02.2025 близько 23 год. 00 хв. військовослужбовець ОСОБА_4 , будучи прикомандированим до військової частини НОМЕР_1 із числа військовослужбовців, які самовільно залишили попереднє місце служби, прогулюючись вулицями міста Ладижин, помітив автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , користувачем якого є ОСОБА_7 і який знаходився на території домоволодіння АДРЕСА_2 . ОСОБА_4 вирішив незаконно заволодіти цим транспортним засобом.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, маючи раптово виниклий задум і мету на незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, він переліз через огорожу домоволодіння АДРЕСА_2 і надалі, шляхом віджиму вікна, проник у середину приватного будинку, де, знайшовши ключ від автомобіля «Mitsubishi Lancer», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за його допомогою розблокував центральний замок, відчинив автомобіль, незаконно проник до салону і, запустивши двигун ключем, почав рух цим транспортним засобом вулицями м. Ладижин. Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, необхідні для незаконного заволодіння транспортним засобом.

Отже, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незаконному заволодінні транспортним засобом вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення.

19.02.2025 о 11 год. 55 хв. ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. Цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Із урахуванням викладеного, у клопотанні стверджувалося про наявність таких ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) спробувати знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків чи інших учасників досудового розслідування в цьому ж кримінальному провадженні; 5) учинити інше кримінальне правопорушення.

2.2. У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання і просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні. Щодо існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурор зауважив, що досудове слідство лише розпочато й можливо, що в його ході вилучатимуться якісь речі, які мають значення для кримінального провадження. Проте нині він не може сказати, які саме речі чи документи і яким способом може знищити, сховати або спотворити підозрюваний.

2.3. У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у клопотанні, не заперечував проти обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

2.4. Захисник ОСОБА_5 повністю підтримав позицію свого підзахисного.

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Статтею 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частини 7 статті 42 КПК підозрюваний, обвинувачений зобов`язаний: 1) прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб; 2) виконувати обов`язки, покладені на нього рішенням про застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 3) підкорятися законним вимогам та розпорядженням слідчого, прокурора, слідчого судді, суду; 4) надавати достовірну інформацію представнику персоналу органу пробації, необхідну для підготовки досудової доповіді.

Згідно із частиною 1 статті 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Пунктом 9 частини 2 статті 131 визначено зокрема, що заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Частиною 1 статті 176 КПК визначено, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно із частиною 1 статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1-5 частини 1 цієї статті, а саме: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 статті 177 КПК визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Також згідно із статтею 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Частинами 1, 3 статті 183 КПК визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами 6 та 7 статті 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України щодо злочину, який спричинив загибель людини слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Згідно із частиною 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 1 статті 197 КПК визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

3.2. Слідчий суддя зауважує, що подане клопотання відповідає формальним вимогам ст. 184 КПК, а його копія разом із доданими матеріалами надана підозрюваному та його захиснику 20.02.2025 о 20 год. 05 хв. згідно з письмовою розпискою про отримання.

3.3. Підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, набуття особою статусу підозрюваного та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні такою особою певного кримінального правопорушення.

КПК України не визначає змісту поняття «обґрунтована підозра», тому згідно з ч. 5 ст. 9 КПК слід керуватися усталеною практикою Європейського суду з прав людини, за якою існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011). Такий стандарт є найнижчим за рівнем переконання в кримінальному провадженні, тому факти, що стали причиною виникнення підозри, не мають бути настільки переконливими, як необхідні для обвинувального вироку чи навіть висунення обвинувачення (п. 55 рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, у клопотанні та на судовому засіданні доводилася такими документами та поясненнями: рапортом з ІПНП від 19.02.2025 (щодо повідомлення зі служби «102»), протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 (19.02.2025), протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 19.02.2025, протоколами огляду місця події від 19.02.2025, протоколом затримання особи від 19.02.2025, протоколами допиту свідків ( ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 усі від 19.02.2025), постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАД №918450 від 18.02.2025, актом огляду й тимчасового затримання транспортного засобу від 18.02.2025, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 19.02.2025.

Слідчий суддя вважає, що наведені у клопотанні обставини в сукупності з доданими матеріалами, а також факт вручення ОСОБА_4 повідомлення про підозру 19.02.2025 (яке відповідає формальним вимогам ст. 277 КПК та здійснене згідно зі ст.ст. 111, 135, 278 КПК), дають підстави визнати набуття ним статусу підозрюваного й вважати обґрунтованою його підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме незаконного заволодіння транспортним засобом, учиненого повторно, поєднаного з проникненням у приміщення.

Водночас слід наголосити, що під час вирішення питання щодо обґрунтованості підозри з метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження оцінка наданих доказів здійснюється не з погляду їх достатності й допустимості для встановлення вини чи її відсутності (це вирішує суд при ухваленні вироку), а лише для визначення вірогідності причетності особи до вчинення кримінального правопорушення та чи є підозра обґрунтованою настільки, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

3.4. Підставою застосування запобіжного заходу, серед іншого, є наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, які вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації нею таких дій. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак належить з`ясувати реальну можливість здійснити їх в майбутньому.

3.4.1. Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК).

У клопотанні обґрунтовано тим, що «через страх перед невідворотно суворим покаранням за вчинений злочин підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. З огляду на те, що санкція інкримінованої статті може суттєво обмежити його права та свободи, в тому числі право на свободу пересування, це сприятиме ризику».

Слідчий суддя зауважує, що ризик переховування зумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними з цим наслідками, зокрема суворістю покарання.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого здатна в суттєвій мірі обмежити його права й свободи, включно з імовірною ізоляцією в установі виконання покарань закритого типу.

Ці обставини значно підвищують ризик його переховування на початкових етапах притягнення до кримінальної відповідальності.

Водночас суд бере до уваги, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних тяжких злочинів (у т. ч. проти власності) і відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі, напередодні скоєння цього злочину самовільно залишив військову частину, до якої був тимчасово прикомандирований.

Зазначені обставини можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися, аби уникнути кримінальної відповідальності, що узгоджується з позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001, заява №33977/96), де вказано, що суворість покарання є істотним елементом під час оцінювання ризику переховування, а також зі справою «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000, заява №31315/96), де зауважено, що для оцінки ризику втечі слід узяти до уваги (поряд з іншими обставинами) і загрозу відносно суворого покарання. Також у справі «Бессієв проти Молдови» ЄСПЛ наголошує, що ризик утечі має оцінюватися з урахуванням чинників, пов`язаних з характером особи, її моральними рисами, місцем проживання, родом занять, майновим станом, родинними зв`язками та всіма видами зв`язку з країною, де відбувається кримінальне переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною для оцінки ризику втечі.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 з 05:30 24 лютого 2022 року в Україні запроваджений воєнний стан, неодноразово продовжений у подальшому. Це об`єктивно ускладнює державі можливість належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

З урахуванням викладених обставин суд вважає доведеним ризик можливої втечі ОСОБА_4 задля ухилення від кримінальної відповідальності, зокрема й з огляду на дію воєнного стану.

3.4.2. Ризик незаконного впливу на свідків і потерпілого (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК).

У клопотанні зазначено, що «підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на потерпілого, свідків цього правопорушення й інших учасників, що можуть дати свідчення проти нього, оскільки досудове розслідування триває, слідчі дії не завершені, а свідки проживають на території м. Ладижин, тож підозрюваний може впливати на них, аби вони змінили показання».

Слідчий суддя зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків обумовлюється тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акту до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто ризик впливу на свідків існує аж до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Слідчий суддя вважає доведеним ризик незаконного впливу підозрюваного на таких осіб, враховуючи викладені в клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення та надані до нього матеріали, що обґрунтовують підозру, оскільки з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний, якому відоме місце проживання свідків та потерпілого, може здійснювати вплив на свідків та потерпілого у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані органом досудового розслідування та/або судом з метою зміни чи відмови від наданих ними показань.

3.4.3. Ризик вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК).

Обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти безпеки руху й експлуатації транспорту, усвідомлював наслідки своїх дій і, перебуваючи на волі, може вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на те, що він неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини (в т. ч. проти власності), покарання за які відбував у місцях позбавлення волі, і знову вчинив аналогічний тяжкий злочин проти власності, а також не має офіційного джерела доходу, це може спонукати його до вчинення нового злочину проти власності.

У комплексі ці чинники свідчать про схильність підозрюваного до асоціальної поведінки за відсутності стримувальних обставин. Отже, слідчий суддя уважає існування цього ризику доведеним.

3.4.4. Окрім того, у клопотанні зазначено про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК (спроба знищити, сховати або спотворити речі чи документи). Однак у клопотанні цей ризик лише констатується без належного обґрунтування, а прокурор у судовому засіданні теж не навів детальних підстав для його підтвердження. Тому суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав уважати, що такий ризик існує.

3.5. Оцінивши в сукупності всі обставини на підставі наявних матеріалів, заслухавши прокурора, підозрюваного, його захисника, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, трьох доведених ризиків (п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), а також обставин, що характеризують підозрюваного, зокрема, його минулу поведінку, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, в тому числі проти власності, покарання за які відбував в місцях позбавлення волі, негативну службову характеристику за останнім місцем військової служби, факт самовільного залишення напередодні вчинення даного злочину військової частини, не одружений, офіційно не працюючий, відсутність утриманців та власного житла, що свідчить про відсутність в нього соціальних стримуючих чинників та які б переважали існуючі ризики, слідчий суддя вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатен достатнім чином забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 і виконання ним процесуальних обов`язків.

Сторони не надали відомостей, які б свідчили про неможливість застосування до нього тримання під вартою.

3.6. Визначаючи відповідно до вимог ч.4 ст.182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, слідчий суддя вважає, що ОСОБА_4 слід визначити заставу у співставленні з існуючими ризиками та даними про особу підозрюваного, у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, враховуючи, що зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що у разі сплати його, ОСОБА_4 вирішить не зникати через побоювання втратити цю заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його завідомо непомірним для ОСОБА_4 , слідчий суддя не вбачає.

Керуючись статтями 176-198, 309, 369-372, 376, 532 КПК, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника СВ ВП № 3 ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, починаючи з 19.02.2025 до 19.04.2025 включно.

Визначити ОСОБА_4 , розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених КПК України у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншими фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , ухвалою слідчого судді обов`язків - 60 днів з моменту внесення підозрюваним застави у розмірі, визначеному судом.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду прокурором, підозрюваним, захисником, протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя