У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора- ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001619 від 11.12.2024 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні надала письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 діб.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначила наступне, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, який послідовно неодноразово безперервно продовжувався.

Останній раз Указом Президента України № 740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 4024-ІХ від 29.10.2024.

Водночас, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п.п. 1, 17, 20 ч. 1 ст.106 Конституції України, Указом Президентом України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України від 03.03.3033 № 2105-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» (далі Указ Президента України № 69/2022), на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва оголошено загальну мобілізацію. Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26 березня 2022 року, строком на 30 діб. Даний Указ затверджено Законом України № 2119-IX від 15 березня 2022 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 10, ст. 11, ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, 25.08.2022 року призваний на військову службу під час загальної мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №222 від 22.06.2024 ОСОБА_4 . зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду розвідника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 142РС від 23.08.2024 рядовому ОСОБА_4 , колишньому посаду розвідника 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 механізованого батальйону, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призупинити військову службу з 23.03.2024 року, в зв`язку з самовільним залишенням військової частини 22.08.2024 року.

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком для громадян України; ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Будучи колишнім розвідником 2 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 механізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , тобто військовою службовою особою, рядовий ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 6, 9, 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарною статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, військової присяги, віддано служити «Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів начальників, беззастережно, неухильно, точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі Дисциплінарний статут ЗС України), військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця бездоганно та неухильно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, застосовувати зброю лише в бойовій обстановці, а в мирний час - у виняткових випадках, відповідно до вимог Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.

Незважаючи на це, рядовий ОСОБА_4 всупереч вище зазначених норм чинного законодавства, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на злочинний шлях та вчинив корисливий майновий злочин при наступних обставинах

Так, ОСОБА_4 , 06.12.2024 приблизно об 13:30 годині, діючи повторно, в період дії воєнного стану, перебуваючи разом із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та розпиваючи спиртні напої, в квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , діючи в умовах воєнного стану, реалізовуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи з корисливих мотивів, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, шляхом вільного доступу таємно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: мобільний телефон марки «Samsung J6+ 32GB SM-J610FN/DS» IMEI1 НОМЕР_2 IMEI2 НОМЕР_3 червоного кольору, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 4229 від 16.12.2024 року становить 1825,00 гривень; грошові кошти у сумі 2000 тисячі гривень номіналами купюр 1000 тисяча у кількості двох штук. Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 спричинено матеріальний збиток на загальну суму 3825,00 гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, вчиненого в умовах воєнного стану.

16.12.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України (за яке Кримінальним кодексом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років)

Підозра ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 12.12.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 12.12.2024; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_8 від 12.12.2024; постанова про визнання речовим доказом від 12.12.2024 року; висновок експерта №4229 від 16.12.2024; повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 16.12.2024; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 17.12.2024.

Відповідно до положень п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З метою забезпечення виконання підозрюваного ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи, що під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України і в обґрунтування необхідності застосувати запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 є запобігання її спробам:

Переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Зазначений ризик підтверджується тим, що: ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, тобто не має законних, належних та достатніх засобів для існування; раніше судимий за вчинення тотожних злочинів; підозрюється у повторному вчиненні тяжкого злочину, яке було вчинено під час умовно-дострокового звільнення. Без місця реєстрації та фактичного місця проживання;

Незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Зазначений ризик підтверджується наявністю ймовірності впливу підозрюваного на свідків з метою примушування до зміни показів у суді в разі обрання їй запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою. Відповідно до ст.221 КПК України має право ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, а отже: доказами, здобутими в ході досудового розслідування, знатиме ПІП свідків та їх місце мешкання, які допитані у кримінальному провадженні, та яких не допитано в суді, тому в разі обрання їй запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, може вплинути на них з метою примушування до зміни показів у суді.

Незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні. Зазначений ризик підтверджується наявністю ймовірності впливу підозрюваного на потерпілих , з метою примушування до зміни показів у суді в разі обрання їй запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою. Відповідно до ст.221 КПК України має право ознайомитись із матеріалами кримінального провадження, а отже: доказами, здобутими в ході досудового розслідування, знатиме ПІП потерпілих та їх місце мешкання, які допитані у кримінальному провадженні, та яких не допитано в суді, тому в разі обрання їй запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, може вплинути на них з метою примушування до зміни показів у суді.

Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Зазначений ризик підтверджується наявністю ймовірності впливу підозрюваного на потерпілих з метою погрози, підкупу, умовляння свідків та потерпілих, схилення їх до дачі не правдивих показань, вплив на експертів, спеціалістів.

Вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначений ризик підтверджується тим, що: обвинувачений ОСОБА_4 , раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності громадян. У зв`язку із цим існують достатні підстави вважати ОСОБА_4 особою, яка схильна до отримання доходу злочинним шляхом, що обґрунтовано свідчить про наявність ризику того, що перебуваючи на волі, він буде продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення саме з корисливих мотивів.

У відповідності з п.6 ч.1 ст.184 КПК України наводиться обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваного покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігати спробам: переховуватись від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Особиста порука не може бути застосована до підозрюваного ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю письмових зобов`язань осіб, які заслуговують на довіру суду.

Особисте зобов`язання не може бути застосоване в зв`язку із тим, що перебування підозрюваного ОСОБА_4 на волі не сприятиме виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

Всі зазначені обставини свідчать про неможливість запобігти вищезазначеним ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого, запобіжного заходу для ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України суд при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зобов`язаний оцінити в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання його винуватим (а це покарання у вигляді позбавленням волі строком від 5 до 8 років); міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання (неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має); не працевлаштований, репутація підозрюваного, наявність судимостей.

Разом з тим, згідно ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається у таких межах - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, вчинений особою, яка раніше вчиняла крадіжки, враховуючи спосіб життя підозрюваного, який не має постійних доходів, вважаю, що не виключається можливість того, що ОСОБА_4 може вчинити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків й вчинити інше кримінальне правопорушення. Ризики щодо цього є дійсними та триваючими, а більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваної в майбутньому та виконання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Можливість перебування особи на волі може сприяти здійсненню нових аналогічних кримінальних правопорушень.

Зазначені обставини свідчать про неможливість запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримала заявлене клопотання в повному обсязі, посилаючись на письмові пояснення.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання прокурора.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про необхідність та доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, виходячи з такого.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також Європейський суд з прав людини в рішенні «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

Судом встановлені обставини, наявність яких може свідчити про ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме спроби ОСОБА_4 переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку слідчого судді, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, і в разі доведення вини ОСОБА_4 у скоєнні даного кримінального правопорушення, загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років. Офіційно ніде не працевлаштований, в шлюбі не перебуває, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, без реєстрації та фактичного місця проживання, що свідчить про те що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати її не покидати межі м. Кривого Рогу та території Україна.

Ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, підтверджується тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого та з метою уникнення відповідальності останній, перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілого та свідків події у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані в суді.

Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується наявністю ймовірності впливу ОСОБА_4 на свідка та потерпілих з метою погрози, підкупу, схилення їх до дачі не правдивих показань.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що ОСОБА_4 раніше судимий, за вчинення корисливих злочинів проти власності громадян, офіційно ніде не працевлаштований не має ніякого джерела доходу.

Вказані вище обставини, на думку суду, в сукупності, беззаперечно свідчать про те, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що вказує на необхідність продовження обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Керуючись ст.ст.110, 176-178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 60 днів, тобто до 27 березня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 31 січня 2025 року

Головуючий суддя ОСОБА_1