Дата документу 24.03.2025 Справа № 337/1703/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1703/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/498/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2025 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грозьове Старосамбірського району Львівської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 квітня 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2025 року було продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 квітня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати до нього більш м`який запобіжний захід, а саме, домашній арешт або визначити розмір застави.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що в оскаржуваній ухвалі зазначені ризики, які є надуманими та непідтвердженими.

Зазначає, що під час перебування його на тимчасово окупованій території він зазнав фізичних та моральних катувань з боку окупаційної влади.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та встановити помірний розмір застави.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що під час продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу, суду першої інстанції не було надано доказів наявності ризику переховування, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки у вигляді батьків, які проживають у м. Львові, рідну сестру.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 7 листопада 2023 року через Сумський прикордонний пункт перетнув державний кордон України, виїхавши з тимчасово окупованої території, проживав разом зі своїми батьками у м. Львові до моменту свого затримання.

Вважає неможливим вплив ОСОБА_7 на свідків, оскільки від них не надходило ані заяв, ані рапортів щодо намагань з боку обвинуваченого незаконно на них впливати, їх покази не містять розбіжностей.

Крім того зазначає, що за час перебування на території України у м. Львові, ОСОБА_7 не вчиняв спроб допомагати державі - агресора, і відсутність такої інформації в матеріалах кримінального провадження, суперечить твердженням прокурора про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано, те що ОСОБА_7 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання у м. Львові, на обліках в наркологічному і психіатричному диспансерах не перебуває, має позитивну характеристику, має міцні соціальні зв`язки, батьків, які проживають у м. Львові.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вказав, що судове рішення є законним. Зазначив, що обвинувачений перетнув державний кордон України, проте не повідомив правоохоронні органи про співпрацю з окупаційної владою.

Повідомлений належним чином обвинувачений ОСОБА_7 (шляхом повідомлення через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор») із клопотанням про забезпечення його участі в судовому засіданні не звернувся.

Захисник також, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання апеляційного суду не з`явилась, із клопотанням про відкладення розгляду не зверталась.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Ураховуючи, що обвинуваченим та його захисником не заявлені клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участі, яке б узгоджувалося з наведеними положеннями ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає, що розгляд даної апеляційної скарги може здійснюватися без участі обвинуваченого та його захисника.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями), і, зокрема, суворістю можливого покарання за злочин, передбачений ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним.

Серед іншого, на користь продовження ризику переховування може слугувати і можливі зв`язки ОСОБА_7 із представниками збройних формувань держави - агресора російської федерації, адже зі змісту обвинувального акту убачається, що обвинуваченому інкримінується добровільне зайняття посади у незаконному правоохоронному органі, створеному на території тимчасово окупованої території.

На переконання колегії суддів, і ризик незаконного впливу на свідків не зменшився, адже судовий розгляд у даному кримінальному провадженні триває, із клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу слідує, що всі свідки є внутрішньо переміщеними особами, мають родичів, які залишились на тимчасово окупованій території, а з огляду на можливі зв`язки ОСОБА_7 з окупаційної владою, будучі на волі, обвинувачений може вдатись до спроб через третіх осіб незаконно впливати на свідків шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, колегія суддів вважає, що і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України також не зменшився та підтверджується характером інкримінованого обвинуваченому злочину, його ролі, поведінкою та обставинами вчинення кримінального правопорушення, які вказують на те, що ОСОБА_7 може продовжити вчиняти дії, які направлені на підрив основ національної безпеки України та завдання істотної шкоди суверенітетові, територіальній цілісності, недоторканості, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та на даний час не зменшились.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, на обліках в наркологічному та психіатричному диспансерах не перебуває, не спростовують висновки суду та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення.

Щодо вимог про встановлення розміру застави, то слід зазначити, що не визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні узгоджується із положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, згідно якої, під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо в тому числі злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.

З огляду на фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, його роль та поведінку, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є актуальними та продовжують існувати, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 лютого 2025 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 квітня 2025 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4