Справа № 308/8743/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючої судді : ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Ужгороді, матеріали кримінального провадження за № 0000169, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 лютого 2024 року за обвинуваченням :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгорода Закарпатської області, з повною середньою освітою, неодруженого, ніде офіційно непрацюючого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, який проживає за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, село Оноківці, дачний «Шахта», координати картографічного вебсервісу «Google Maps»: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , громадянину України,-

-у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2024 року близько 00:37 години, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись за адресою місця свого проживання у металевому вагончику за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка за кадастровим номером :11:010:0323, координати картографічного вебсервісу «Google Maps»: 48.658939, 22.319255, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, тобто, діючи з непрямим умислом, з метою заподіяння смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стоячи навпроти потерпілого, завдав кухонним ножем з руків`ям рожево-фіолетового кольору, з довжиною клинка 13,2 см, який він утримував в своїй правій руці, один удар в грудну клітину ОСОБА_6 , в область серця, спричинивши йому проникаюче колото-різаноне поранення грудної клітки, з наскрізним пошкодженням серця, яке призвело до розвитку гемоперикарду із послідуючою гемотампонадою серця та розвитком гострої серцево-судинної недостатності, в результаті чого, останній помер на місці події.

Згідно висновку експерта № 168 від 26 лютого 2024 року, смерть громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з наскрізним пошкодженням серця , яке призвело до розвитку гемоперикарду із послідуючою гемо тампонадою серця та розвитком гострої серцево-судинної недостатності. Дана причина смерті потерпілого ОСОБА_6 підтверджується наявністю колото-різаної рани на передній поверхні грудної клітки , пошкодженням серцевої сумки , наявністю крові у серцевій сумці , наявністю рани на передній поверхні лівого шлуночка серця та на задній поверхні лівого шлуночка , ознаками гострого порушення реології крові внаслідок поранення ОСОБА_6 .

При судово-медичному дослідженні трупа громадянина ОСОБА_6 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани грудної клітки з пошкодженням перикарду та серця. Даний комплекс пошкоджень виник внаслідок одноразової дії гострого колюче-ріжучого плаского предмету , типу клинка ножа , який мав гострий край (лезо) та обух з досить чіткими ребрами , по ударному механізму дії з послідуючим розрізанням . Вищевказані тілесні ушкодження , є прижиттєвими і стосовно живих осіб згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються , як тяжкі тілесні ушкодження, що знаходяться в прямому причинно - наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 .

Враховуючи , що навколо рани на передній поверхні грудної клітки додаткових пошкоджень не виявлено , краї рани рівні , а довжина ранового каналу становить не менше ніж 9.5 см, можна виключити , що тілесні ушкодження були спричинені власноручно. Тілесні ушкодження виявлені у гр.. ОСОБА_6 , могли бути спричинені ножем, який містить сполуки двохвалентного заліза, як встановлено в ході досудового розслідування. При судово-токсологічному дослідженні крові від трупа гр.. ОСОБА_7 , виявлено етиловий спирт в концентрації -3.78% , та дана концентрація алкоголю в крові живих осіб відноситься до тяжкого отруєння алкоголем.

Згідно висновку експертизи судово-медичного дослідження , проведеного експертом криміналістом ОСОБА_8 - ножа вилученого в ході проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_4 №14-мк від 11.04.2024 року встановлено, що колото-різана рана на шматку шкіри від трупа ОСОБА_6 могла виникнути внаслідок дії клинка наданого на дослідження

Такими умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України, а саме, вбивство, тобто , умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_4 , вину у вчинені кримінального правопорушення визнав. Показав, що 25 лютого 2024 року близько 00:37 години, розпиваючи спиртні напої зі знайомим ОСОБА_9 , знаходячись за адресою місця свого проживання у вагончику за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, він , на прохання ОСОБА_10 демонстрував йому прийоми рукопашного бою, при цьому, тримаючи в руках кухонний ніж. ОСОБА_4 показав, що після кількох невдалих спроб з боку ОСОБА_10 повторити прийоми продемонстровані ним, він розізлився на ОСОБА_10 і наніс йому тримаючи кухонний ніж у правій руці, один удар в грудну клітину, в область серця , після чого, ОСОБА_11 упав на підлогу і помер.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 також вказав на те, що підійшов до ОСОБА_6 після того, як останній перестав підійматись та рухатися , то зрозумів , що той помер. Після чого, викликав поліцію. Зазначив, що на слідчому експерименті, який досліджувався в судовому засіданні, він вважає, що розказував так, як він пам`ятав. Вважає, що він не мав наміру вбивати ОСОБА_6 , однак , той роздратував його тим, що не міг повторити прийому , які йому він демонстрував , але розуміє, що нічого вже не вдієш. Просив суворо не карати.

Діючи відповідно до статті 22 КПК України, суд створив всі необхідні умови для здійснення кримінального провадження на засадах змагальності, обстоювання сторонами своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів передбаченими цим Кодексом засобами, забезпечив стороні обвинувачення і стороні захисту можливість надання суду всіх потрібних, на їх думку, доказів.

Отже, однією із загальних засад кримінального провадження визначено змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, а суд , лише створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Таким чином, саме сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити подання доказів на обґрунтування обставин, на які посилається.

На виконання вказаних положень закону, суд створював усі необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідив усі надані сторонами кримінального провадження докази та надав їм оцінку, неодноразово відкладав судові засідання та завершення судового розгляду для надання прокурором ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , його захисником ОСОБА_12 , доказів та виклику потерпілої, свідків сторони обвинувачення .

Потерпіла ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на судові виклики у судові засідання неодноразово не з`являлася, при цьому, судом було вжито всіх необхідних та можливих заходів щодо виклику останньої у судове засідання. Судом було вжито всіх заходів, передбачених КПК щодо забезпечення явки потерпілої в судове засідання та щодо участі в судовому засіданні в режимі відео конференції.

Натоміть , від потерпілої ОСОБА_13 до суду подано письмові заяви, в яких остання просила проводити судовий розгляд, судові дебати, без її участі , оскільки, у зв`язку із станом здоров`я та перебування за кордоном, не може прибути на судові засідання . ОСОБА_13 в письмовій заяві поданій до суду вказала, що цивільного позову заявляти не буде та матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

Як на докази вини ОСОБА_4 за ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України сторона обвинувачення посилається на показання свідка, наявні в матеріалах кримінального провадження, письмові докази.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , показав, що є батьком чоловіка потерпілої ОСОБА_13 , яка є донькою померлого ОСОБА_6 , тобто , потерпілий був її батьком . Зазначив, що потерпілий ОСОБА_15 був батьком ОСОБА_16 , і остання з батьком не спілкувалася взагалі, оскільки, батьки її давно розлучились, разом не проживали уже тривалий час. ОСОБА_14 повідомив, що про смерть ОСОБА_17 дізнався від ОСОБА_18 , яка зараз проживає у Угорщині з сім`єю та до України не приїжджає вже тривалий час. Зазначив, що з ОСОБА_6 не спілкувався і про деталі його смерті нічого не може повідомити суду.

Крім показань свідка ОСОБА_19 в обґрунтування винуватості ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України сторона обвинувачення посилається на надані суду й безпосередньо досліджені ним в судовому засіданні письмові докази.

Згідно відомостей, зафіксованих у протоколі огляду місця події від 25.02.2024року проведеного за адресою Закарпатська область, Ужгородський район с.Оноуівці з координатами 48.658939, 22.31925 отримано інформацію про безпосередню обстановку на місці події, механізм вчинення злочину, його наслідки та характер цієї події. Огляд проведено 25.02.2024 року у період часу з 3.26 год по 05.03 год.

При огляді території, встановлено, що на вказану ділянку вхід здійснюється через відкритий паркан з металевої сітки. Огляд проведено за участі судово-медичного експерта Ужгородського міжрайонного відділення СМЕ ОСОБА_20 та експертів криміналістів . На території встановлено, що на подвір`ї знаходяться два металеві житлові вагончики. Вагончик , який знаходиться зліва , на момент огляду знаходився у відкритому стані та на якому наявні білі пластикові двері , з наявним склом, а ключі знаходились у дверному замку і такі не пошкоджені . Зайшовши в середину приміщення з правої сторони на стіні знаходились різного роду речі, а саме : штани, куртки , кофти. Під ними , на землі, знаходилася пральна машина та холодильник на якому знаходився предмет зовні схожий на ніж , з руків`ям чорного кольору на клинку наявні написи «ARCOS, який було помічено під №1.Далі в дальньому куті наявне ліжко , на якому знаходиться труп особи чоловічої статі гр.. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в горизонтальному положенні, лежачи на спині. Трупне задубіння добре виражене , трупні плями фіолетового кольору, розташовані переважно на спині. Голова на дотик ціла, кістки та хрещі носа на дотик цілі , очі закриті, рот та язик в порожнині рота. Шкіра обличчя бліда, грудна клітка циліндричної форми. На грудній поверхні зліва, від серединної лінії , на рівні лівого соска, наявна проникаюча колота різана рана вертикального орієнтована , при зведенні країв добре співставляється, розмірами 0.1х2.0 см. Інших тілесних ушкоджень, при зовнішньому огляді не виявлено. Далі під стіною, під лавкою, було виявлено предмет зовні схожі на ніж , з рукояткою зеленого кольору, з надписом на клинку «Flamberg, який було позначено під № 9 . Додатково, в ході огляду особистих речей, а саме: рюкзака , було виявлено предмет зовні схожий на ніж , з червоною рукояткою та чохлом . На холодильнику , під речами , було виявлено предмет зовні схожий на ніж , рукоятка якого обмотана ізолентою синього та чорного кольору. У подальшому, труп ОСОБА_21 було направлено на розтин в Закарпатську обласну лікарню, а вилучені речі , були упаковані до паперових конвертів та скріплено підписами понятих та слідчого.

Відовідно до протоколу затримання від 25.02.2024року ОСОБА_4 було затримано 25.02.2024року о 05 год 45 хвилин .

Згідно постанови слідчого ОСОБА_22 від 26.02.2024року прийнято рішення про призначення цитологічної експертизи .

Згідно висновку експерта № СЕ-19/107-24/2511-БД від 28.03.2024 р. судово-медичної експертизи встановлено генетичні ознаки зразків букального епітелію підозрюваного ОСОБА_4 , які наведено в таблиці результатів дослідження. Встановлено генетичні ознаки зразків крові , відібрані від трупа ОСОБА_6 , які наведено в таблиці результатів дослідження. На поверхні клинка кухонного ножа, який згідно постанови про призначення експертизи вилучений під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_4 ,виявлено поодинокі клітини з ядрами з домішкою крові людини та встановлені їх генетичні ознаки, які наведено в таблиці результатів дослідження . На поверхні руків`я кухонного ножа, який згідно постанови про призначення експертизи вилучений під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_4 , виявлено поодинокі клітини з ядрами з домішкою крові людини та встановлені їх генетичні ознаки , які є змішаними , містять генетичні ознаки, більше ніж двох осіб та для ідентифікації не придатні. Серед генетичних ознак поодиноких клітин з ядрами, з домішкою крові людини, що виявлені на поверхні клинка кухонного ножа, який згідно постанови про призначення експертизи вилучений під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_4 , містяться генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_4 та генетичні ознаки зразків крові ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку експерта № 168 від 26.02.2024року смерть громадянина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з наскрізним пошкодженням серця, яке призвело до розвитку гемо перикарду із послідуючою гемо тампонадою серця та розвитком гострої серцево-судинної недостатності. Дана причина смерті підтверджується наявністю колото-різаної рани, на передній поверхні грудної клітки , пошкодженням серцевої сумки , наявністю крові у серцевій сумці , наявністю рани на передній поверхні лівого шлуночка серця та на задній поверхні лівого шлуночка , ознаками гострого порушення реології крові, внаслідок поранення , а також, даними додаткових методів дослідження. Приймаючи до уваги умови навколишнього середовища , в якому знаходився труп гр. ОСОБА_6 та характер трупних змін, можна припустити , що з моменту настання смерті і до судового дослідження трупа пройшло біля 32-48 годин, тобто , час смерті вкладається в період часу, який вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи. Враховуючи, що навколо рани на передній поверхні грудної клітки додаткових пошкоджень не виявлено , краї рани рівні , а довжина ранового каналу становить не менше ніж 9.5 см, можна виключити , що вищевказані тілесні ушкодження були спричинені власноручно. Тілесні ушкодження виявлені у гр. ОСОБА_6 могли бути спричинені ножем , який містить сполуки двохвалентного заліза , як встановлено в ході досудового розслідування. При судово-медичному дослідженні трупа громадянина ОСОБА_6 ., виявлено тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани грудної клітки з пошкодженням перикарду та серця. Даний комплекс пошкоджень виник внаслідок одноразової дії гострого колюче-ріжучого плаского предмету типу клинка ножа , який мав гострий край (лезо) та обух з досить чіткими ребрами , по ударному механізму дії з послідуючим розрізанням . Вищевказані тілесні ушкодження є прижиттєвими і стосовно живих осіб згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються , як тяжкі тілесні ушкодження, що знаходяться в прямому причинно- наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 .

Як встановлено з висновку експерта № 17 від 22.03.2024 року проведеної експертизи лікарем бюро судово-медичноїекспертизи ОСОБА_23 , при дослідженні піднігтьового вмісту пальців рук трупа ОСОБА_6 , були виявлені епітеліальні клітини людини чоловічої генетичної статі. При серологічному дослідженні піднігтьового вмісту пальців рук трупа ОСОБА_6 ізосерологічної системи АВО , тобто, встановлена група крові АВ (ІV), ізосерологічної системи АВО. Таким чином , враховуючи групу крові трупа ОСОБА_6 та результати проведеного дослідження , і можна зробити висновки , що знайдені в піднігтьовому вмісті пальців рук трупа ОСОБА_6 епітеліальні клітини людини чоловічої генетичної статі, можуть походити за рахунок епітеліальних клітин самого трупа ОСОБА_6 , а також і за рахунок домішку епітеліальних клітин чоловіків , яким властиві антигени ОСОБА_24 .

В ході досудового розслідування було проведено слідчий експеримент з підозрюваним гр. ОСОБА_4 , який відобразив подію, яка мала місце ввечері 24.02.2024 року по факту вбивства гр. ОСОБА_6 .. Вказана слідча дія була відображена в протоколі від 25.02.2024 року, зафіксована на відеокамеру. Під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_25 вказував про події, які мали місце за адресою Закарпатська область, Ужгородський район, село Оноківці, дачний масив «Шахта» координати Google Maps»: 48.658939, 22.319255, ввечері з 24.02.2024року на 25.02.2024року, вказуючи , що останній проживає на цій ділянці місцевості в вагончику . Також показав на споруду із метало профілю , типу «сандвіч», яка також знаходиться на вказаній ділянці місцевості. ОСОБА_4 пояснив, що близько двох років назад, він познайомився з ОСОБА_6 і у грудні 2023 року він дозволив проживати ОСОБА_26 у споруді з метало профілю, яка знаходиться на вказаній ділянці . Після цього, ОСОБА_4 показав, що час від часу заходив у дану споруду , в гості до ОСОБА_6 24.02.2024 року десь о 17.00 годині , як пояснив ОСОБА_4 його запросив у споруду із метало профілю ОСОБА_6 , щоб пригостити спиртними напоями . ОСОБА_4 показав, що він розповідав ОСОБА_26 , що проходив службу у радянській армії , у зводі спец призначення та володіє навичками користування усіма видами стрілецької зброї та ножами . Після чого, ОСОБА_26 попросив його розповісти і показати, як саме треба захищатися від ударів ножем, на що ОСОБА_4 погодився і показав прийоми захисту близько двадцяти разів. Надалі, ОСОБА_4 показав на холодильник і пояснив, що саме звідти він взяв ніж кухонний і почав показувати ОСОБА_6 , як потрібно захищатися від ударів ножем. Надалі, ОСОБА_4 показав, що десь 20 разів він уважно показував прийом ОСОБА_6 , але той, ні одного разу не відбив напад і це розлютило підозрюваного і тоді він, кухонним ножем, який взяв із холодильника, який знаходився у його правій руці, різко наніс удар у грудну клітку десь в середню частину тіла ОСОБА_6 . Ніж зупинився в тілі ОСОБА_6 і він почав задихатися та після чого, ОСОБА_4 витягнув ніж і почав надавати допомогу, але ОСОБА_6 помер. Надалі, ОСОБА_4 показав місце на даху металевого вагончика, де знаходився ніж , яким він завдав удару ОСОБА_26 та від якого останній помер на місці.

Як встановлено з висновку експерта Ужгородського районного відділення судово-медичної експертизи ОСОБА_27 №168, від 26.02.2024 року, трупа громадянина ОСОБА_6 1968 р.н., що при судово-медичному дослідженні виявлено тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини, з пошкодженням перикарду та серця. Колото-різана рана на шматку шкіри виникла внаслідок дії гострого колюче-ріжучого плаского предмета типу клинка ножа, який мав гострий край лезо та обух товщиною близько 0.1-0.2 см , з досить чіткими ребрами . Зазначені тілесні ушкодження, виникли по механізму проколювання з розрізанням. Колото-різана рана на шматку шкіри від трупа ОСОБА_6 , могла виникнути внаслідок дії клинка наданого на дослідження ножа.

Відповідно до висноку експерта експертно-криміналістичного центру ОСОБА_28 , від 28.03.2024року № СЕ-19 /107-24/2511-БД встановлено, що серед генетичних ознак поодиноких клітин з ядрами з домішкою крові людини, що виявлені на поверхні клинка кухонного ножа, який згідно постанов про призначення експертизи вилучений під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_4 , містяться генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_4 .

При судово токсикологічному дослідженні крові від трупа гр. ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації - 3,78%. Дана концентрація алкоголю в крові живих осіб, відноситься до тяжкого отруєння алкоголем .

На основі вище викладених даних судово-медичного дослідження трупа громадянина ОСОБА_6 , виявлено тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаної рани грудної клітки з пошкодженням перикарду та серця. Даний комплекс пошкоджень виник внаслідок одноразової дії гострого колюче-ріжучого плаского предмету типу клинка ножа , який мав гострий край (лезо) та обух з досить чіткими ребрами , по ударному механізму дії з послідуючим розрізанням . Вищевказані тілесні ушкодження є прижиттєвими і стосовно живих осіб згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються , як тяжкі тілесні ушкодження, що знаходяться в прямому причинно- наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 .

Оцінюючи наведені вище висновки експерта, суд виходить з наступного .

Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Висновок експерта не може ґрунтуватися на доказах, які визнані судом недопустимими. Експерт, який дає висновок щодо психічного стану підозрюваного, обвинуваченого, не має права стверджувати у висновку, чи мав підозрюваний, обвинувачений такий психічний стан, який становить елемент кримінального правопорушення або елемент, що виключає відповідальність за кримінальне правопорушення. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку (ст. 101 ч.ч.1,3,5,6,10 КПК України).

Згідно протоколу медичного освідчення для встановлення факту вживання алкоголя та стану сп`яніння №265 від 25.02.2024р. ОСОБА_4 25.02.2024 року о 3 год. 50 хв. перебував у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю,

Як встановлено в судовому засіданні, згідно висновку судово-психіатричного експерта ДУ «Інституту судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» за №93 від 14.03.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, психічним захворюванням не страждав і не страждає ним в теперішній час. Інкриміноване йому діяння скоїв у стані простого звичайного алкогольного сп`яніння , коли міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними. Тимчасовий розлад психічної діяльності у ОСОБА_4 в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння, виключається повністю, так як у матеріалах кримінального провадження відсутні вказівки на наявність у освідчуваного, період часу який відноситься інкримінованого йому діяння, ознак порушеної свідомості, галюцинаторно маячних переживань, психомоторного збудження. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 не потребує.

У відповідності до пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 62 Конституції України, статті 17 КПК України кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено відповідно до закону; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» роз`яснено, що обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного є неприпустимим, коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення та всі можливості збирання додаткових доказів вичерпано, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. У справі «Барбера, Мессегу і Хабардо» проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський Суд з прав людини, рішення якого застосовуються судами як джерело права на виконання статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006, підкреслив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати вимогам достатності та переконливості, а в справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 368 ч. 1 п.п. 1-3 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчинені цього кримінального правопорушення.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою, суд має керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним ст. 17 ч. 2, 4 КПК України.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Згідно у п. 54 справи «Лопатін і Медведський проти України» (заяви №№ 2278/03 та 6222/03) зазначено, що при оцінці доказів Суд застосовує стандарт оцінки доказів «поза розумним сумнівом». Такі докази можуть випливати з співіснування достатньо сильних, чітких і послідовних умовиводів або схожих неспростовних припущень стосовно фактів.

Водночас, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Орган досудового розслідування кваліфікував дії ОСОБА_4 , як: вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 115 КК України характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті людини, причинного зв`язку між зазначеним дією і наслідками. Вбивство має місце тільки тоді, коли діяння винного було безпосередньо спрямоване на позбавлення життя іншої людини, але злочинний умисел (смерть) може настати з причин, незалежних від волі винного. Вбивство може бути вчинено лише при наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. Якщо такий умисел не встановлено, то вчинене необхідно кваліфікувати за наслідками, які настали.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу.

Відповідно до ст. 115 КК України при відмежуванні умисного вбивства від умисного вбивства вчиненого у стані сильного душевного хвилювання слід приймати до уваги суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а саме, коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний, хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання. Питання про умисел слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, а саме спосіб, знаряддя злочину, кількість, локалізація, характер поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Якщо такий факт не встановлений, умисне вбивство відсутнє, а вчинене належить кваліфікувати за наслідками, що настали, а саме на заподіяння умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання (в стані афекту), що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

Окрім типових елементів складу умисного вбивства, цьому злочину притаманні такі особливі компоненти об`єктивної сторони, як час та обстановка, а також специфічний характер умислу - раптовий, афектований.

Характерною рисою афектованого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію.

З огляду на положення ст.24 КК прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Тобто, підставою розмежування двох видів умислу є те, що при прямому умислі винувата особа бажає настання суспільно небезпечних наслідків, а при непрямому виявляє байдужість до таких наслідків, не бажає, але свідомо припускає настання суспільно небезпечних наслідків.

Свідомість при непрямому умислі є аналогічною свідомості в умислі прямому. І в цьому разі свідомість особи включає розуміння всіх фактичних обставин, що характеризують об`єктивні ознаки конкретного складу злочину, в тому числі характеру і значення об`єкта і предмета посягання, характеру дії і бездіяльності, а також місця, часу, способу їх вчинення та ін. Вона також містить розуміння суспільної небезпечності, шкідливості свого діяння і його наслідків.

При цьому, згідно висновку судово-психіатричного експерта, на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому діяння , він психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим чи іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, перебував у стані алкогольного сп`яніння, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку, що стороною обвинувачення не було виконано.

Відповідно до ст. 22 КПК України прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

Визначаючи форму вини, якою характеризується позбавлення життя потерпілого, судам необхідно виходити з обставин, встановлених під час кримінального провадження, зокрема: характеру дій обвинуваченого, внаслідок яких потерпілого позбавлено життя; обстановки, яка передувала вчиненню злочину, знаряддя злочину; локалізації тілесних ушкоджень; поведінки обвинуваченого стосовно потерпілого до та після вчинення злочину.

При цьому, доцільно керуватись принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Частина 1 статті 115 КК України встановлює кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Однак, як зазначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» умисне вбивство без кваліфікуючих ознак, передбачених ч. 2 ст. 115 КК, а також без ознак, передбачених статтями 116-118 КК, зокрема в обопільній сварці чи бійці або з помсти, ревнощів, інших мотивів, викликаних особистими стосунками винного з потерпілим, підлягає кваліфікації за ч. 1 ст. 115 КК.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_6 24.02.2024 року разом вживали спиртні напої та під час події перебували у стані алкогольного сп`яніння. При цьому , потерпілий ОСОБА_6 перебував в стані тяжкого отруєння алкоголем.

Таку поведінку і покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд розцінює, як намір уникнути відповідальності за вчинене.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на момент спричинення удару ножем в область грудної клітки потерпілому ОСОБА_6 , тобто, у життєво важливі органи, які призвели до тяжких тілесних ушкоджень, та такі були небезпечні для життя в момент їх спричинення, внаслідок чого, останній помер на місці події, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, в силу свого життєвого досвіду, та, як осудна особа, свідомо припускав настання суспільно небезпечних наслідків.

В судовому засіданні ОСОБА_6 пояснював, що характер тимчасових робіт, якими заробляє на своє життя, пов`язане зокрема і допомогою по господарству сусідам, складанням та перевезенням дерев`яних дров з використання і робочого інструмента, та такий колись проходив службу в армії у зводі спеціального призначення, володіє навиками користування стрілецької зброї та ножами, тобто, обвинувачений в повній мірі розумів характер та наслідки заподіяння ушкоджень в результаті нанесення ножем ударів у грудну клітку , тіло потерпілого, тим більше, у життєво важливі органи.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні на відсутність умислу заподіяти смерть потерпілому та його твердження про те, що він розлютився на потерпілого ОСОБА_6 , є такими, що суперечать іншим, зібраним у справі доказам, є способом захисту й обумовлені намаганням уникнути відповідальності та покарання за фактично вчинений ним злочин, а також спростовуються самим характером дій обвинуваченого, який наніс поранення ножем в область грудної клітки , область серця потерпілому ОСОБА_6 , а саме : було заподіяно : колото-різану рану грудної клітки з пошкодженням перикарду та серця, тобто, у життєво важливі органи, які призвели до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого, останній помер на місці події, також поведінкою та характеристикою потерпілого, а саме вербальні висловлювання, що підтверджуються показами самого обвинуваченого, сварки між обвинуваченим та потерпілим, що підтверджується показами обвинуваченого, допитаного в судовому засіданні, тому, на думку суду, зазначені дії свідчать про наявність у ОСОБА_4 непрямого умислу саме на вбивство ОСОБА_6 , який виник раптово в обопільній сварці.

На підставі досліджених доказів , суд вважає, що в обвинуваченого ОСОБА_4 був мотив для вчинення умисного вбивства, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_6 , враховуючи, що обвинувачений вказував в судовому засіданні, що суперечки виникли між ним та потерпілим , та в момент сварки ОСОБА_4 розізлився на потерпілого, оскільки ОСОБА_6 не зміг повторити прийоми захисту , які намагався показати обвинувачений, вказуючи, що взявши з холодильника кухонного ножа в праву руку, він умисно різко наніс удар в грудну клітку десь в середню частину тіла потерпілому ОСОБА_6 , тобто, у життєво важливі органи, що були небезпечні для життя в момент їх спричинення і від отримання яких ОСОБА_6 помер на місці, тим самим, виявляючи байдужість до таких наслідків, не бажаючи, але свідомо припускаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті людини.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 в частині заперечення винуватості щодо вбивства ОСОБА_6 спростовуються матеріалами справи і його вина у вчиненні злочину повністю доведена дослідженими в сукупності та належно оціненими в судовому засіданні доказами, які узгоджується між собою, відповідають судово-медичним даним, показам свідка, а тому, відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначені вище докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінально-процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_14 , письмовими та речовим доказами по справі.

Обвинувачений ОСОБА_4 не підтверджував наявність у нього умислу саме на вбивство потерпілого, показав про те, що не хотів смерті потерпілого, проте, в ході судового розгляду дані твердження обвинуваченого щодо відсутності умислу на вбивство потерпілого та відсутності його вини у вчиненні кримінального правопорушення в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, та спростовуються сукупністю досліджених судом доказів.

В даному провадженні, судом не встановлено підстав для необхідної оборони, невідкладної необхідності в заподіянні шкоди потерпілому ОСОБА_6 , при встановлених судом обставинах, за яких були нанесені удари потерпілому.

Ці обставини в поєднанні з іншими об`єктивними даними справи: характером взаємин між потерпілим ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які передували злочину, між якими виникли конфлікти, що підтверджується показами обвинуваченого; віком та станом алкогольного сп`яніння обвинуваченого та потерпілого; характером, локалізацією та механізмом спричинення тілесних ушкоджень, свідчать, що ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і свідомо припускав їх настання, діяв з непрямим умислом на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_6 .

Водночас, суд зазначає, що за нормативно-правовим визначенням умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, з наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю. При цьому якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

При цьому, умисне вбивство може бути вчинене з прямим умислом, коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний хоча і не бажає смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання. Тобто, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, має кваліфікуватися як умисне вбивство.

З врахуванням наведеного вище, суд дійшов переконливого висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , заподіюючи тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 за встановлених судом обставин, розумів можливі негативні наслідки своїх дій, у тому числі й ті, що фактично настали. Обвинувачений, завдаючи удари гострим кухонним ножем у життєво важливі органи в область грудної клітки, серця потерпілого, усвідомлював небезпечний характер своїх дій, що вони таким чином посягають на життя ОСОБА_6 , передбачав, що наслідками таких дій може стати смерть останнього.

Таким чином, з обставин розглянутого кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_4 , хоча і прямо не бажав смерті потерпілого ОСОБА_6 , але передбачав, що завдаючи удар ножем в грудну клітку в область серця потерпілого, свідомо допускав настання таких наслідків смерть потерпілого, тобто, його дії свідчать фактично про вчинення умисного вбивства потерпілого з непрямим умислом.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом України у постанові від 30 жовтня 2014 року по справі № 5-11кс14.

При наведених вище обставинах, суд дійшов висновку, що оскільки настання смерті ОСОБА_6 , охоплювалося умислом обвинуваченого, то його дії не можуть бути кваліфіковані, як заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, що спричинило його смерть.

Крім цього, не є слушними доводи сторони захисту, що ОСОБА_4 наніс тільки один удар ножем, а тому, відсутній умисел на вбивство потерпілого, з огляду на те, що потерпілий від отриманих травм помер на місці події одразу. Та обставина, що смерть потерпілого настала через один удар ножем та нанесено такі травми внаслідок того, що обвинувачений розлютився на потерпілого, не свідчить про відсутність умислу на вбивство, оскільки, зазначені дії ОСОБА_4 під час заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ножем потерпілій особі, свідчать про умисел на умисне вбивство, а саме на те, що ОСОБА_4 усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, незважаючи на те, що ОСОБА_6 після нанесених йому удару ножем впав на землю, обвинувачений усвідомлював небезпечний характер своїх дій, що вони таким чином посягають на життя ОСОБА_6 та передбачав, що наслідками таких дій може стати смерть останнього.

Як встановлено в судовому засіданні, тілесних ушкоджень, які могли б загрожувати життю ОСОБА_4 , в останнього виявлено не було.

Враховуючи заподіяння ОСОБА_4 удару гострим колюче-ріжучим предметом типу клинка ножа , який мав гострий край (лезо) та заподіяння колото-різаної рани грудної клітки з пошкодженням перикарду та серця., тобто, в область розташування життєво-важливих органів потерпілого ОСОБА_6 , спосіб заподіяння таких тілесних ушкоджень, а також їх кількість, свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_4 мав саме непрямий умисел на вбивство потерпілого.

Згідно зі ст. 85 КПК належними також є докази, які прямо чи непрямо підтверджують достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

При цьому, чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, ст. 94 КПК визначає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

Суд, за наявності наданих стороною обвинувачення доказів по інкримінованому йому кримінальному правопорушенню за ч. 1 ст. 115 КК України, дає суду для висновку поза розумним сумнівом, що ОСОБА_4 мав умисел на вбивство потерпілого.

В частині першій статті 337 КПК України унормовано проведення судового розгляду лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, при цьому, за змістом статті 370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Таким чином, всі досліджені судом у судовому засіданні докази, жодним чином не спростували обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 за ч.1 ст. 115 КК України.

Враховуючи вище викладене, суд, заслухавши учасників провадження, обвинуваченого, свідка ОСОБА_14 та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України, які виразились у вбивстві, тобто, в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, кваліфіковані вірно.

Судом досліджені характеризуючи дані обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 в порядку ст. 66 КК України є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Вивченням відомостей щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що такий згідно Ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 19.07.2023 року був звільнений від відбуття покарання призначеного згідно вироку Ужгородського міськрайонного суду від 26.05.2020 року, ( справа № 308/3109/20), у зв`язку з закінченням іспитового строку.

На обліках у лікарів-спеціалістів обвинувачений ОСОБА_4 не перебуває, відповідно до висновку судової психіатричної експертизи на час вчинення злочину , міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно листа Оноківської сільської ради від 29.02.24 року за №520/03-23 на запит слідчого ОСОБА_22 , виконавчий комітет повідомив , що відомості стосовно реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_4 1967 р.н. на території сільської ради в картотеці реєстраційного обліку сільської ради відсутні.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 на обліку в диспансерах міста не перебуває, скоїв зазначений злочин у стані алкогольного сп`яніння.

За змістом ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який вважається таким , що раніше не судимий , не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах, його поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення, а також обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

З урахуванням наведеного вище, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті кримінального закону, так, як його виправлення та перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства, і саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст.69 КК України.

Строк відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 25 лютого 2024 року з 5 годині 45 хвлин.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили у вигляді тримання під вартою залишити без змін, зарахувавши в строк відбування покарання період його перебування в умовах тримання під вартою.

Цивільний позов потерпілою ОСОБА_13 не заявлено.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні слід покласти на обвинуваченого в порядку ст.ст. 118-126 КПК України

Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 394 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 25 лютого 2024 року. з 05 години 45 хвилин.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вступу вироку в законну силу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Скасувати арешт накладений на тимчасово вилучене майно згідно Ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2024 року у справі № 308/3610/24 (1-кс/308/1635/24 ).

Речові докази по справі : предмет зовні схожий на ніж з руків`ям чорного кольору та на клинку якого наявний надпис «ARGOS», який упаковано до паперового конверту та скріплено підписами понятих та слідчого; предмет зовні схожий на ніж з рукояткою білого кольору, який упаковано до паперового конверту та скріплено підписами понятих ; 9 недопалків , які упаковано до паперового конверту та скріплено підписами понятих та слідчого ; предмет зовні схожий на ніж з скляною рукояткою коричневого кольору , який упаковано до паперового конверту та скріплено підписами понятих; предмет зовні схожий на ніж з рукояткою зеленого кольору та надписом на клинку « FLAMBERG», який упаковано до паперового конверту та скріплено підписами понятих та слідчого; пластиковий стакан , який упаковано до паперового конверту та скріплено підписами понятих та слідчого ; предмет зовні схожий на ніж з червоною рукояткою та чохлом , який упаковано до паперового конверту та скріплено підписами понятих ; предмет зовні схожий на ніж , рукоятка якого обмотана ізолентою синього та чорного кольору , який упаковано до паперового конверту та скріплено підписами понятих та слідчого, після набрання вироком законної сили знищити.

Вилучений під час огляду місця події від 27.02.2024 року мобільний телефон марки «TW0E-280», у якому знаходиться сім карта мобільного оператора МТС № НОМЕР_3 , що упаковано до спец, пакету повернути власнику .

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні - вартість проведеної біологічної експертизи, зідно довідки Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 28.03.2024 р. у сумі 5983,85 ( п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят три гривні 85 копійок ) грн. стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.

Вирок може бути оскаржений, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1