Справа № 127/5032/25
Провадження №11-сс/801/163/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції:
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в скаді:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2025 року про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000063 від 16.01.2025 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчин, Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_7

підозрюваного: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2025 року у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 поданого в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовлено.

Клопотання адвоката ОСОБА_7 , подане в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 про визначення розміру застави в межах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК України задоволено.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу в розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн. (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному даною ухвалою протягом дії ухвали.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (Вінницька область), без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та навчання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави, визначено в межах дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто до 16 березня 2025 року.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З матеріалів провадження убачається, що досудовим розслідування встановлено, що водій ОСОБА_6 , 16 січня 2025 року близько 16:25 години, керуючи автомобілем «Mersedes Benz GLE 53 AMG», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Театральній, в районі перехрестя із вул. Верещагіна у м. Вінниці, в напрямку вул. Магістратської, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не врахував дорожньої обстановки, а саме наявності пішохідного переходу, не переконався у відсутності пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека для руху, не зменшив швидкість руху та не зупинив керований ним автомобіль, ігноруючи попутній автомобіль, що зупинився безпосередньо перед пішохідним переходом, надаючи перевагу в русі пішоходам, змінив напрямок руху праворуч, виїхав на смугу руху призначену для руху громадського транспорту, внаслідок чого здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які у темпі спокійного кроку, перетинали проїзну частину зліва-направо по напрямку руху автомобіля в межах розмітки нерегульованого пішохідного переходу Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з отриманими тілесними ушкодженнями були госпіталізовані до ВРА № 1 КНП (Вінницька МКЛ ШМД): ОСОБА_8 з діагнозом політравма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана голови, перелом кісток тазу, ОСОБА_9 з діагнозом політравма, закрита черепно-мозкова травма, перелом основи черепа, забій та струс головного мозку, перелом кісток носу, забій грудної клітини, перелом кісток правої гомілки. Таким чином, ОСОБА_6 за вищевикладених обставин порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 5.11, 10.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, дорожнього знаку п. 5.35.1 додатку № 1 ПДР України, вимог горизонтальної дорожньої розмітки п. 1.14.1 «зебра» додатку № 2 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, згідно яких: - п. 2.3 б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; - п. 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів». Смуга призначена для руху транспортних засобів, що рухаються за встановленими маршрутами, та велосипедистів, якщо рух такою смугою здійснюється попутно загальному потоку транспортних засобів. Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він установлений. Якщо знак установлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху. Водію, який повертає праворуч на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, що відокремлена переривчастою лінією дорожньої розмітки, дозволено виконувати поворот із цієї смуги. У таких місцях дозволяється також заїжджати на неї під час виїзду на дорогу і для посадки чи висадки пасажирів біля правого краю проїзної частини. (№1105 від 11.11.2020) - п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; - п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека"; - п. 18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»;- горизонтальна дорожня розмітка: п. 1.14.1 ("зебра", у тому числі червоно-білого кольору) - позначає нерегульований пішохідний перехід; розміткою 1.14.3 позначається пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод»; - Дорожній знак : п. 5.35.1 «Пішохідний перехід». Порушення ОСОБА_6 вимог п. п. 2.3 (б), 5.11, 10.1, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме із завданням пішоходам ОСОБА_8 та ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

Прокурор Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.02.2025 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 .

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що сторона обвинувачення вважає повністю доведеними та не спростованими стороною захисту наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Однак судом, під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, позиція прокурора щодо наявності та доведеності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України взагалі не взята до уваги.

Застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, його належної процесуальної поведінки та запобігання вищезазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Таким чином, з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_5 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, захисника ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У кримінальному провадженні №0000063, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2025 року, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

При розгляді клопотання захисника щодо визначення підозрюваному розміру застави в межах встановлених ч. 5 ст. 182 КПК судом належним чином досліджено матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді застави, зокрема прийнято до уваги те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, суб`єктивна сторона даного кримінального правопорушення, в частині настання наслідків, існує тільки у формі необережності, що вказує на те, що дане кримінальне правопорушення в будь-якому випадку не могло бути вчинено із застосуванням насильства, або ж погрозою його застосування, також не містить відомостей, щодо наявності обставин зазначених у п. 1-5 ч.4 ст. 183 КПК України, не відноситься до категорії кримінальних правопорушень, зазначених в абзацах сьомому, восьмому та дев`ятому ч.4 ст. 183 КПК України, та прийнято обґрунтоване рішення про визначення підозрюваному ОСОБА_6 застави.

Переглядаючи законність прийнятого рішення в межах доводів поданої апеляційної скарги прокурора колегія суддів вважає, що ухвала суду в частині визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги є необгрунтованими.

З приводу доводів апеляційної скарги прокурора щодо відсутності підстав для визначення судом розміру застави у даному кримінальному провадженні, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини п`ятої статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом враховано, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.01.2025 застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 години 30 хвилин 16 березня 2025 року, особу підозрюваного ОСОБА_6 , обставини вчиненого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Зі змісту положень ст. 182 КПК України вбачається, що розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушувати покладені на нього обов`язки, але розмір застави не може бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилось б на безальтернативне.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до практики ЄСПЛ, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, визначаючи розмір застави взяв до уваги обставини, встановлені ст. ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182, 183 КПК України, та обґрунтовано визначив заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів та є достатнім для забезпечення виконання підозрюваний ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

Разом з тим, прокурором не надано беззаперечних доказів, які би спростували можливість визначення застави.

Крім того, сама тяжкість покарання не може бути єдиним обґрунтуванням не застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 застави, оскільки в такому випадку нівелюється інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що положеннями ст. 183 КПК України чітко визначено за яких обставин слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 422 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.01.2025 року про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3