ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/332/25 Справа № 201/692/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадження № 0000018, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на системний блок чорного кольору; банківські картки в кількості 12 шт : НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ; мобільний пристрій Google Pixel 4 чорного кольору imei1 НОМЕР_13 ; мобільний пристрій Real Me сірого кольору imei1 НОМЕР_14 imei2 НОМЕР_15 ; мобільний пристрій Poco imei1 74747 imei2 НОМЕР_16 ; мобільний пристрій Meizu синього кольору imei1 НОМЕР_17 , imei2 НОМЕР_18 ; ноутбук Asus Fx 705 DT-F4056 sn L7NRLV023081293, із забороною відчуження, розпорядження та користування цим майном.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що слідчий наводить достатні підстави вважати, що вилучені під час проведення обшуку речі, а саме інформація у них, мають суттєве значення для досудового розслідування та вони є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Зазначає, що накладення арешту на системний блок чорного кольору, мобільний пристрій Google Pixel 4 чорного кольору imei1 НОМЕР_13 , мобільний пристрій Real Me сірого кольору imei1 НОМЕР_14 imei2 НОМЕР_15 , мобільний пристрій Poco imei1 74747 imei2 НОМЕР_16 , мобільний пристрій Meizu синього кольору imei1 НОМЕР_17 , imei2 НОМЕР_18 , ноутбук Asus Fx 705 DT-F4056 sn L7NRLV023081293. є необхідною умовою проведення експертного дослідження, яке планує призначити сторона обвинувачення.

Вказує, що заявлена слідчим мета збереження речових доказів може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження (накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав); окремо слід зазначити, що жодних негативних наслідків арешту майна для третіх осіб не вбачається. ОСОБА_7 та його представник - адвокат ОСОБА_6 на надали суду доказів належності вилучених банківських карток батькові ОСОБА_8 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді в повному обсязі та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовують тим, що вилучені під час обшуку речі не відповідають критеріях речових доказів, вказане майно не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі його сліди. Органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування до якого ОСОБА_7 не має жодного відношення. Наданий слідчим рапорт УПК в Дніпропетровській області ДКП НП України, в якому зазначено, що оперативними співробітниками встановлено, що вказаною діяльністю та розповсюдженням фішингових посилань займається ОСОБА_7 , не може бути взято до уваги слідчим суддею, оскільки це не підтверджено жодним доказом та не свідчить про причетність його до подій 21.10.2024 року.

Зазначає, що в ході обшуку слідчим незаконно було вилучено системний блок чорного кольору, чотири мобільних телефона та ноутбук Асус, оскільки ухвалою слідчого судді про проведення обшуку не надавався дозвіл на їх вилучення, а лише право доступу до інформації, яка на них міститься.

Вказує, що слідчим не надано доказів того, що вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_9 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання, щодо фактичних обставин кримінального провадження, на положення ст. 170 КПК України зазначив, що заявлена слідчим мета збереження речових доказів може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки зазначене майно може бути предметом злочину та містити відомості про обставини вчинення злочину.

Відтак, метою накладення арешту майна в рамках даного кримінального провадження є необхідність забезпечення збереження речових доказів п. 1) ч. 2 ст. 170 КПК України.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, погоджується з висновком слідчого судді про те, що арешт майна є необхідним для забезпечення збереження майна.

На підставі викладеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя врахувавши всі обставини кримінального провадження, обґрунтовано наклав арешт на вищезазначене майно.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки може містити докази, які входять до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України.

Відтак, з огляду на фактичні обставини кримінального правопорушення, за фактом імовірного вчинення якого проводиться досудове розслідування, на даній стадії досудового розслідування застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт зазначеного в клопотанні майна, в супереч доводам апеляційної скарги, є обґрунтованим.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали слідчого судді не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадження № 0000018 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4