Справа № 125/569/24
Провадження №11-кп/801/530/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - ОСОБА_2 (суддя-доповідач),

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого в режимі відеоконференції ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 січня 2024 року № 0000039, за апеляційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Підлісний Ялтушків Жмеринського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

20 липня 2023 року Барським районним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим терміном на 2 роки;

12 березня 2024 року Барським районним судом Вінницької області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Барського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року перекваліфіковано дії ОСОБА_7 за епізодом крадіжки 22 січня 2024 року з будинку потерпілого ОСОБА_10 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання:

за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Барського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 15 лютого 2024 року по 08 жовтня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зараховано у строк покарання ОСОБА_7 , остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання частково відбуте за попереднім вироком Барського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дати проголошення вироку, тобто з 26 лютого 2025 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком суду законної сили ухвалено не обирати.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

За обставин детально викладених у вироку суду, судом визнано доведеним, що 22 січня 2024 року приблизно о 18:00 год ОСОБА_7 , перебуваючи поблизу домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу зайшов на його подвір`я, де, діючи умисно, повторно, під час дії воєнного стану, шляхом зняття віконної рами, проник всередину однієї з кімнат указаного будинку та таємно вчинив крадіжку комплекту двоспальної постільної білизни, трьох пар рукавиць ТМ «TRIARMA», однієї пари рукавиць ТМ «OZON», дорожньої сумки, туалетної чоловічої води «CHARLE Boys New» на загальну суму 1 091,74 грн. Після цього місце вчинення кримінального правопорушення покинув, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на указану суму.

22 січня 2024 року приблизно 22:00 год ОСОБА_7 діючи умисно, повторно, під час дії воєнного стану, проник всередину приміщення фельдшерсько-акушерського аптечного пункту, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП ОСОБА_11 та таємно вчинив крадіжку лікарських засобів, медичних інструментів та грошових коштів на загальну суму 3 990,64 грн. У подальшому залишив приміщення фельдшерсько-акушерського аптечного пункту, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_11 матеріальну шкоду на указану суму.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковано за:

ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла;

ч. 4 ст. 184 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно та в умовах воєнного стану, поєднане з проникненням у приміщення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі заступник керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 просить вирок Барського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_12 призначити покарання:

за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень покарання ОСОБА_12 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_12 призначити остаточне покарання шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Барського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначити за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 20 липня 2023 року у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції порушив правила призначення покарання, оскільки неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, а саме не застосував положення ст. 71 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 заперечили проти задоволення апеляційної скарги, указали, що оскаржуваний вирок в частині призначення покарання є законним і обґрунтованим.

Інші учасники судового провадження будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги в судове засідання не з`явились, заяв про поважність причин неприбуття до суду не подали.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК указані обставини не перешкоджають проведенню апеляційного розгляду.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З оскаржуваного вироку слідує, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються та перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» акцентовано увагу судів на необхідності точного виконання вимог закону про зміст резолютивної частини обвинувального вироку, яка повинна бути викладена чітко та ясно, щоб при виконанні вироку не виникало сумнівів щодо виду та розміру покарання, призначеного судом, та змісту інших рішень, викладених у цій частині вироку.

У роз`ясненнях, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, а й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання визначається за правилами, передбаченими частинами 1-3 цієї статті, тобто шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. У такому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох кримінальних правопорушеннях, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70 так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 KK України за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України; потім - за сукупністю кримінальних правопорушень, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України.

Отже, процес призначення покарання проходить такі стадії:

1) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то покарання призначається за кожне кримінальне правопорушення окремо;

2) визначення покарання за сукупністю указаних кримінальних правопорушень (частини 1-3 ст. 70 КК України);

3) призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених новим та попереднім вироками, і зарахування у строк покарання повністю або частково відбутого покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України);

4) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене після постановлення попереднього вироку; якщо вчинено декілька таких кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то покарання призначається за кожне кримінальне правопорушення окремо;

5) визначення та призначення покарання за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень (частини 1-3 ст. 70 КК України);

6) призначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ч. 1 ст. 71 КК України).

Виходячи з законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів правил призначення покарання, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду не відповідає вимогам кримінального законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25 червня 2018 року у справі № 511/37/16-к та висновок щодо застосування норм права з цього питання зазначений та сформований Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду України у постанові від 22 січня 2024 року у справі №236/4167/20.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст. 71, 72 цього Кодексу.

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 червня 2018 року у справі 311/480/15-к зроблено висновок, що:

«у разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язненням».

У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.

Указаних обставин суд першої інстанції не урахував, не розмежував стадії та порядок призначення покарання, про що обґрунтовано указав в апеляційній скарзі прокурор.

Установлено, що обвинуваченого ОСОБА_7 20 липня 2023 року засуджено вироком Барського районного суду Вінницької області за ч. 4 ст. 185 до покарання у виді п`яти років позбавлення волі та на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим терміном два роки.

12 березня 2024 року ОСОБА_7 засуджено вироком Барського районного суду Вінницької області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді шести років з допущенням вироку Барського районного суду Вінницької області від 20 липня 2023 року до самостійного покарання.

Відтак, покарання за попередніми вироками не складались та не поглинались, а виконувались самостійно.

У цьому провадженні обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення 22 січня 2024 року, тобто після ухвалення вироку Барським районним судом Вінницької області від 20 липня 2023 року, у період іспитового строку, та до ухвалення вироку Барським районним судом Вінницької області від 12 березня 2024 року.

Водночас, вирок Барського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року безпідставно не був урахований судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання ОСОБА_7 .

Отже, ухвалюючи вирок та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , суд першої інстанції не визначив остаточне покарання за сукупністю вироків, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність шляхом незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст. 71 КК України), що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409, п. 1 ст. 413 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначення покарання з ухваленням нового вироку у цій частині судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 403, 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 26 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 січня 2024 року № 0000039 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185 КК України скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 3 (трьох) років обмеження волі;

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання невідбутого покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 12 березня 2024 року та за цим вироком визначити ОСОБА_7 покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком Барського районного суду Вінницької області від 20 липня 2023 року та остаточне покарання визначити у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з дня отримання його копії.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4