Єдиний унікальний номер справи 185/9538/24
Провадження № 1-в/185/296/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Самоткан Н.Г.,

за участі секретаря Перепелиці О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в період воєнного стану матеріали за поданням начальника відділу № 24 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях про звільнення від призначеного судом покарання стосовно засудженого:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кармазинівка, Сватівського району, Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

В С Т А Н О В И В :

11 вересня 2024 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло подання відділу № 24 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областяхпро звільнення від призначеного судом покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння, стосовно ОСОБА_1 , 03 січня 2020 року Сватівським районним судом Луганської області за ч. 1, 2 ст.185 КК України.

На обґрунтування клопотання представником уповноваженого органу з питань пробації зазначено, що відповідно до вироку Сватівського районного суду Луганської області від 03 січня 2020 року засуджений звільнений від відбуття покарання з випробуванням за діяння, караність якого усунена відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, що набрав чинності 09 серпня 2024 року.

Уповноважений представник органу пробації просить суд звільнити засудженого ОСОБА_1 від призначеного 03 січня 2020 року Сватівським районним судом Луганської області покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, оскільки сума завданої матеріальної шкоди по першому епізоду від 28 листопада 2017 року становить 1260 грн., тобто станом на момент вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, але за ч. 2 ст. 185 КК України за другим епізодом від 09 березня 2019 року сума завданої матеріальної шкоди складає 7060 грн. 50 коп., що є більше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Представник органу пробації надав письмову заяву про розгляд подання за його відсутності, просить його задовольнити.

Засуджений в судове засідання не з`явився, будь-які відомості про нього у суду відсутні.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини п`ятої статті 539 Кримінального процесуального кодексу України, неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Дослідивши подання органу пробації та додані матеріали, суд встановив наступне.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ у умовах воєнного стану» територіальну підсудність судових справ Сватівського районного суду Луганської області визначено за Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (надалі Закон № 3886-ІХ), яким було посилено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що передбачена ст. 51 КУпАП.

Тобто для настання кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 185, 190, 191 КК України, вартість майна, що було предметом вказаних кримінальних правопорушень,на момент вчинення має перевищувати 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, дорівнює 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Відповідно до висновку, що викладений в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21,Закон № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п.5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст.169 розд. IV Податкового кодексу України. В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене ч. 2 ст. 74 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, має зворотну дію у часі. Це означає, що він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Звільнення від покарання осіб, засуджених за діяння, караність якого усунута, здійснюється судом (ч. 1 ст. 74 КК).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України (в ред. ЗУ № 3886-ІХ від 18.07.2024) особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Як вбачається з вироку Сватівського районного суду Луганської області від 03 січня 2020 року ОСОБА_1 засуджено та визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 185 КК України, призначено покарання з урахуванням ч. 1 ст. 70 у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до положення ст. 51 КУпАП, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17,00 грн., встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2017 року складав 842 грн. (1684 грн. розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01 січня 2017 х на 50 %). Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 842 грн. х 2 (неоподаткований мінімум доходів громадян) = 1648 грн.

Згідно вироку Сватівського районного суду Луганської області від 03 січня 2020 року засуджений ОСОБА_1 , вчинив крадіжку майна на суму 1260 грн., що станом на момент вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1648 грн.).

Таким чином, на засудженого розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Отже, зважаючи на те, що загальна вартість викраденого засудженим майна становила 1260 грн., що на момент вчинення правопорушення не перевищувало 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то ОСОБА_1 є засудженим за діяння, кримінальна караність якого законом на теперішній час усунена, внаслідок чого останній підлягає звільненню від призначеного судом покарання за ч. 1 ст. 185 КК України відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.

Однак, ОСОБА_1 слід вважати засудженим вироком Сватівського районного суду Луганської області від 03 січня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України із призначеним покаранням у вигляді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з установленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

На підставі викладеного та керуючись ст. 537-539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Подання відділу № 24 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областяхпро звільнення засудженого ОСОБА_1 від призначеного покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Сватівського районного суду Луганської області від 03 січня 2020 року у справі 426/2966/19

Звільнити ОСОБА_1 від покарання, призначеного вироком Сватівського районного суду Луганської області від 03 січня 2020 року в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння.

ОСОБА_1 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, на підставі ч. 1, 2 ст. 76 КК України: зобов`язати ОСОБА_1 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя Н.Г. Самоткан