Справа № 308/8389/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 та її адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, матеріали кримінального провадження № 308/8389/17, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001623 від 13.05.2016 року, про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, заміжньої, тимчасово не працюючої, на утриманні шість неповнолітніх дітей,раніше не судимої,-

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.127, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

До Ужгородського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001623 від 13.05.2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.127, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради за № 36 від 12.02.2016 «Про призначення опікуна» передано під опіку малолітніх дітей - сиріт ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які з 18 лютого 2016 року проживали в будинку опікуна за адресою: АДРЕСА_1 .

Протягом незначного часу проживання дітей Локотошів в родині ОСОБА_11 остання виявилася психологічно не підготовленою до одночасної опіки над п`ятьма дітьми - сиротами, не врахувала особливості малолітнього ОСОБА_8 , які полягали у гіперактивності хлопчика, його емоційній нестриманості, недостатньому рівні сформованості пізнавальних процесів, незначного відставання розвитку мнестичної, мисленнєвої діяльності, концентрації та обсягу уваги, загальному недорозвиненні мовлення III рівня, корекція яких вимагала постійної уваги до дитини, контролю та особливих зусиль з боку опікуна, не змогла забезпечити підопічній дитині необхідні умови проживання та розвитку та адаптувати хлопчика до проживання у новій родині. Навпаки, необхідність особливої уваги до дитини при відсутності теплого емоційного зв`язку із нею в умовах виховання власних п`ятьох дітей та очікуванні народження шостої дитини, сформували у ОСОБА_11 неприязне відношення до ОСОБА_8 , що призвело до систематичного, багаторазового, умисного заподіяння дитині опікуном фізичного болю, фізичного та морального страждання з метою спонукати ОСОБА_8 виконувати її вказівки, зокрема, мити руки перед вживанням їжі, виконувати її вимоги щодо лікування бронхіту, вставати вночі до туалету, вчити уроки, дотримуватися прийнятної для опікуна поведінки вдома та встановлених нею правил спілкування з іншими дітьми в родині, залякування та покарання дитини за недотримання таких вказівок.

Протиправні дії ОСОБА_11 у відношенні малолітнього ОСОБА_8 полягали в умисному заподіянні дитині опікуном в період з 4 квітня 2016 року по 8 травня 2016 року за місцем проживання опікуна в будинку АДРЕСА_1 , сильного фізичного болю та страждання внаслідок систематичного нанесення дитині побоїв, спричинення умисних легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, притулення до підборіддя дитини розігрітої ложки і заподіяння у такий спосіб опікової рани, а також застосування до дитини нелюдського та такого, що принижує його гідність поводження, що виявилося у неодноразовій відмові дати їжу через немиті руки, позбавленні можливості спати у ліжку через мимовільне сечовипускання під час сну, зв`язування рук скотчем, багатого динне стояння біля стіни, зокрема і 11 квітня 2016 року.

Так, в період з 4 квітня 2016 року до 18 квітня 2016 року ОСОБА_11 , знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх кримінальну караність, на ґрунті неприязних відносин до малолітнього підопічного ОСОБА_8 , нанесла йому множинні удари ременем з металевою пряжкою та пластмасовою вішалкою для одягу по спині та правому стегні, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді гранулюючих ран задньої поверхні тулуба та правого стегна, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 352 від 05.06.2017, потягли за собою розлад здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці, згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я.

Продовжуючи насильницькі дії у відношенні малолітнього ОСОБА_8 , та діючи з єдиним злочинним наміром, ОСОБА_11 , в період з 20 квітня 2016 року по 8 травня 2016 року, знаходячись за місцем свого проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер та їх кримінальну караність, на ґрунті неприязних відносин до малолітнього підопічного ОСОБА_8 , з метою залякування потерпілого, притулила йому розігріту металеву ложку до підборіддя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді округлої форми рубця ( наслідок опіку) на підборідді, трохи лівіше від середньої лінії, які, згідно висновку судово-медичної експертизи № 352 від 05.06.2017, потягли за собою розлад здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці, згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я.

За вказаних обставин ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не зупиняючись на цьому, 8 травня 2016 року, в період з 9 до 17 години, знаходячись за місцем свого проживання в коридорі будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер та їх кримінальну караність, настання наслідків у вигляді тяжкої шкоди здоров`ю, бажаючи настання саме таких наслідків, на ґрунті неприязних відносин до малолітнього підопічного ОСОБА_8 , з метою залякування потерпілого та покарання за неприйнятну на думку опікуна поведінку, умисно завдала малолітньому ОСОБА_8 множинних ударів ременем з металевою пряжкою та пластмасовою вішалкою для одягу по голові, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді множинних забоїв обличчя, волосистої частини голови, множинних екстракраніальних ( зовнішніх) гематом м`яких частин голови, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку середнього ступеня, гострої плащевидної субдуральної гематоми справа, травматичного субарахноїдального крововиливу, множинних забоїв та гематом голови, тулуба та кінцівок, субкон`юктивального тотального крововиливу з темпоральної частини лівого очного яблука.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 9 травня 2016 року, о 00 години 20 хвилин, був госпіталізований до обласного клінічного центру неврології та нейрохірургії м. Ужгорода та проходив лікування у різних закладах охорони здоров`я дитини в Закарпатській області до 10 червня 2016 року.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1211 від 15.01.2017 тілесне ушкодження у вигляді субкон`юктивального тотального крововиливу з темпоральної частини лівого очного яблука потягло за собою розлад здоров`я понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) і по цій ознаці, згідно п. 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, які в момент його спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я. Тілесне ушкодження у вигляді забою головного мозку середнього ступеня привело до розладу здоров`я понад три тижні ( більше як 21 день) і за цією ознакою, згідно п. 2.21.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікується як ушкодження середньої тяжкості, яке в момент його спричинення не було небезпечним для життя і здоров`я.

Тілесні ушкодження у вигляді гострої плащевидної субдуральної гематоми справа, травматичного субарахноїдального крововиливу в моменти їх заподіяння були небезпечними для життя і за цією ознакою, згідноп.2.1.3.(г)«Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

За вказаних обставин ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, в сукупності ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127 КК України, - катування, тобто умисне заподіяння сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, мучення та інших насильницьких дій з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, покарати за його дії, які він скоїв та залякування його, ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, ч. 2 ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

19.06.2023 року від ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 125 та ч.1 ст. 127 КК України, на підставі п.п.2,3 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження в цій частині.

У судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_12 просив клопотання задоволити.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 підтримала заявлене нею клопотання за викладеними в такому мотивами. Показала, що розуміє, що закриття кримінального провадження по цій підставі є нереабілітуючою підставою. Наслідки закриття відомі та зрозумілі.

Прокурор - ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечила щодо задоволення заявленого стороною захисту клопотання. Також прокурор повідомила суду, що підстави для зупинення та переривання строків давності відсутні.

Потерпілий ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, однак від його законного представника директора Чинадіївського дошкільного навчального закладу (дитячого будинку) інтернатного типу Закарпатської обласної ради ОСОБА_13 до суду надійшла письмова заява, в якій остання просить вирішити заявлене стороною захисту клопотання у її відсутності, проти розгляду такого не заперечує.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема подане обвинуваченою клопотання, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Положеннями ст.49 КК України визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі та п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості. (в редакції на момент вчинення інкримінованого обвинуваченій діяння).

У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" вказано, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового нетяжкого злочину, тяжкого чи особливо тяжкого.

Приймаючи до уваги той факт, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 125 та ч.1 ст. 127 КК України, в яких обвинувачується ОСОБА_4 були вчинені останньою у квітні - травні 2016, і у відповідності до вимог ст. 12 КК України, такі кримінальні правопорушення на момент вчинення були нетяжкими та середньої тяжкості злочинами, то строк притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності сплив.

Згідно ст. 284 ч. 2 п. 1 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного суду у справі № 730/67/16-к від 26.03.2020 р., визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Що стосується підстав для зупинення або переривання строку давності у даній справі, то суд враховуючи правову позицію викладену у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 05.04.2021 року, у справі №328/1109/19, вважає, що такі не встановлені.

З огляду на викладені фактичні обставини справи та зважаючи на те, що з часу вчинення інкримінованих ОСОБА_4 злочинів передбачених ч.2 ст. 125 та ч.1 ст. 127 КК України минуло більше п`яти років, обвинувачена заявила суду клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строків давності, суд дійшов висновку, що подане ОСОБА_4 та її адвокатом ОСОБА_12 клопотання ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, є підставним, а тому підлягає до задоволення.

Водночас, слід зазначити, що закриття даного кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності та звільнення від кримінальної відповідальності, в порядку ст.49 КК України, не відноситься до реабілітуючих підстав.

Що стосується кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, то розгляд такого слід продовжити у загальному порядку.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 49 КК України, ст.ст. 284, 285, 286, 371, 372 КПК України, суд ,

У Х В А Л И В :

Клопотання сторони захисту - задоволити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.127, ч.2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п.п.2, 3 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочині), передбачених ч.1 ст.127, ч.2 ст. 125 КК України закрити, на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.

Розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 121 КК України продовжити у загальному порядку.

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1