Справа № 204/2408/25
Провадження № 1-кп/204/743/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань кримінальне провадження №0000450, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 вересня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Глобине, Глобинського району, Полтавської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, водія -електрика вузла зв`язку (ІІ категорії) військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

12.03.2024 року приблизно о 17:00 год (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) солдат ОСОБА_7 знаходився у приміщенні вузла зв`язку (ІІ категорії) військової частини НОМЕР_1 , яка розташовувалась за адресою: АДРЕСА_2 , (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), де в цей час на полиці знаходився зарядний пристрій Energizer PPS240W2.

Далі, ОСОБА_7 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення військового майна, усвідомлюючи, що зарядний пристрій Energizer PPS240W2, перебуває в вузлі зв`язку (ІІ категорії) військової частини НОМЕР_1 , на зберіганні та в будь-який момент може бути використаний за призначенням, для забезпечення сил оборони, впевнившись у відсутності можливих свідків та очевидців і в тому, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки внаслідок своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, шляхом вільного доступу, в період дії воєнного стану, таємно викрав військове майно зарядний пристрій Energizer PPS240W2, який перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до бухгалтерської довідки має номенклатурний номер , вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/104-24/45486 від 12.11.2024 року на суму 6551 гривень 30 копійок.

Після чого ОСОБА_7 , з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядився їм на власний розсуд, чим спричинив потерпілому військовій частині НОМЕР_1 , майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, 30.05.2024 року, приблизно о 17:00, (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) солдат ОСОБА_7 знаходився у приміщенні вузла зв`язку (ІІ категорії) військової частини НОМЕР_1 , яка розташовувалась за адресою: АДРЕСА_2 , (більш детальна адреса не підлягає розголошенню в умовах воєнного стану), де в цей час на полиці знаходився зарядний пристрій Energizer PPS240W2 .

Далі, ОСОБА_7 реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення військового майна, усвідомлюючи, що зарядний пристрій Energizer PPS240W2, перебуває у вузлі зв`язку (ІІ категорії) військової частини НОМЕР_1 , на зберіганні та в будь-який момент може бути використаний за призначенням, для забезпечення сил оборони, впевнившись у відсутності можливих свідків та очевидців і в тому, що його дії носять таємний характер та за ним ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів з метою власного збагачення, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи негативні наслідки внаслідок своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, шляхом вільного доступу, в період дії воєнного стану, таємно викрав військове майно зарядний пристрій Energizer PPS240W2, який перебуває на обліку у військовій частині НОМЕР_1 та відповідно до бухгалтерської довідки має номенклатурний номер , вартістю згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/104-24/45486 від 12.11.2024 року на суму 6279 гривень 65 копійок.

Після чого ОСОБА_7 , з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядився їм на власний розсуд, чим спричинив потерпілому військовій частині НОМЕР_1 , майнову шкоду на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро каявся, підтвердив всі фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що потрапив в дорожньо-транспортну пригоду і йому потрібні були кошти. Він взяв кредит, потім інший кредит, щоб погасити відсотки, однак таким чином вирішити свої фінансові проблеми не зміг та викрав зарядні пристрої, спочатку один, а через декілька місяців інший, з метою їх продажу на ОЛХ. Після того, як було виявлено зникнення зарядних пристроїв, керівництво військової частини викликало його на бесіду, де він зізнався у скоєному. Завдану шкоду він відшкодував в повному обсязі та дуже шкодує про скоєне.

Адвокат ОСОБА_4 підтримав позицію свого підзахисного та просив призначити ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що солдат ОСОБА_7 за період проходження служби зарекомендував себе з позитивної сторони. Завдана шкода військовій частині повністю обвинуваченим відшкодована. Обвинувачений постійно залучається для виконання робіт по обороні України. Просила суд обрати обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі, а також щоб він мав можливість продовжити службу в їх частині.

За згодою учасників судового провадження на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає. Учасникам справи роз`яснено, що вони в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, які ні ким не оспорювались під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 своїми діями, що виразилися у викраденні іншого військового майна, вчиненого в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.410 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з положень ст.ст. 50, 65 КК України, а саме принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, їх наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного.

Так обвинувачений ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, є військовослужбовцем, характеризується виключно позитивно.

Відповідно до ст.66 КК України у якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд враховує щире каяття, визнання винуватості, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданого збитку.

Згідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до ст.58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк. Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

У даному випадку, приймаючи до уваги обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, визнання винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданого збитку, що на переконання суду, істотно знижують тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи обвинуваченого, який є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, враховуючи його майновий стан, а також беручи до уваги його намір продовжити військову службу, відсутність матеріальних претензії від потерпілого та позицію представника потерпілого щодо призначення покарання обвинуваченому, суд вважає, що в даному випадку існують всі передбачені законом обставини призначити обвинуваченому основне покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу, а саме, строком на два роки, та замість покарання у виді позбавлення волі на строк два роки на підставі ст.58 КК України призначити ОСОБА_7 службове обмеження для військовослужбовців із відрахуванням в дохід держави з суми грошового забезпечення 20 відсотків.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, запобіжний захід не обирався.

Долю речових доказів необхідно вирішити на підставі ст.100 КПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно стягнути на користь держави витрати на залучення експерта на проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/104-24/45486 від 12.11.2024 у розмірі 2387,70 гривень

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376, 394 КПК України

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.410 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.58 КК України ОСОБА_7 замість призначеного покарання у виді позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахуванням в дохід держави з суми грошового забезпечення 20 (двадцяти) відсотків строком на 2 (два) роки.

Запобіжний захід не обирався.

Речовий доказ: зарядний пристрій «Energizer PPS240W2» з серійним номером *МНЕ307, коробку від зарядного пристрою «Energizer PPS240W2» з серійним номером *МНЕ307 залишити в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/104-24/45486 від 12.11.2024 у розмірі 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень70 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1