НОВОАРХАНГЕЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
КІРОВОГРАДСЬКОЇ ОБЛАСТІ
21.03.2025смт. Новоархангельськ394/421/24 1-кп/394/8/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Новоархангельський районний суд Кіровоградської області в складі

головуючого - судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Новоархангельськ в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, що внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000050 від 03.02.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця смт Новоархангельськ Кіровоградської області, проживає: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, не судимого в силу ст. 89 КК України.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, українця, уродженця смт Новоархангельськ Кіровоградської області, проживає: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, не працюючого, неодруженого, не судимого в силу ст. 89 КК України.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб за таких обставин:

02 лютого 2024 року, близько 16:00 години, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 , з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, прибули до території домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_3 .

З цією метою ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 , з дозволу власника домоволодіння ОСОБА_6 , пройшли на територію вказаного домоволодіння, де на подвір`ї виявили автомобіль ВАЗ 2121 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_7 .

Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільну-небезпечність своїх діянь, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, переслідуючи мету, направлену на незаконне заволодіння транспортним засобом, ввівши в оману власника домоволодіння ОСОБА_6 здійснили викочування автомобіля ВАЗ 2121 з державним номерним знаком НОМЕР_1 із подвір`я домоволодіння.

В такий спосіб, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільну-небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, незаконно заволоділи автомобілем ВАЗ 2121 з державним номерним знаком НОМЕР_1 , що на праві приватної власності належав ОСОБА_7 .

В судовому засіданні після роз`яснення положень ст. 63 Конституції, ст. 18 КПК України, обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкрімінованому йому правопорушені визнав повністю, зазначив, що вчиним його за обставин, вказаних в обвинувальному акті, щиро каявся у вчиненому, жалкує про вчинене, зазначив, що подібного більше не станеться, він зробив відповідні висновки для себе.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що йому зрозуміло в чому він обвинувачується, свою провину в інкрімінованому йому правопорушені визнав повністю, зазначив, що автомобіль взяв з дозволу брата потерпілого, не знаючи, що той не вправі ним розпоряджатися, на даний час зрозумів протиправність своєї поведінки, жалкує про вчинене, зазначив, що подібного більше не станеться.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України доводиться зібраними у справі доказами, вважав за необхідне призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строкок на 2 роки та застосування обмежень, встановлених ст. 76 КК України, обвинуваченому ОСОБА_5 призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 2 роки.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що він служить і дав дозвіл брату користуватися інколи його автомобілем, про зникнення авітомобіля йому повідомила його мама. Він дізнався, що брат разом з обвинуваченими забрали його автомобіль і загнали на стоянку, зараз вказаний автомобіль йому повернутий і він подарував його сестрі. До обвинувачених- претензій немає, вважає, що реально відбувати покарання немає необхідності.

Обвинуваченим та іншим учасникам судового провадження роз`яснено суть обвинувачення та обставини кримінального провадження. У зв`язку з цим, за їх згодою при дослідженні доказів у кримінальному провадженні, суд обмежився допитом обвинуваченого, так як немає жодного сумніву в добровільності та істинності його позиції, а також усі учасники судового провадження не оспорюють обставини вчинення кримінальних правопорушень, вказані в обвинувальному акті.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Зважаючи на викладене, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Розгляд даного кримінального провадження провадився відносно обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в межах пред`явленого, відповідно до обвинувального акта, обвинувачення.

При ухваленні вироку, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду" застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду, а саме: ст. 6 Конвенції, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також рішення ЄСПЛ "Коробов проти України", "Кобець проти України", де зазначається, що при оцінці доказів, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність випливає із достатньо переконливих, чітких, узгоджених між собою висновків.

Статтею 289 КК України передбачено відповідальність за незаконне заволодіння транспортним засобом. Кваліфікуючими ознаками вказаного правопорушення є повторність, попередня змова групи осіб, дії, поєднанні з насильством, проникнення у житло чи інше приміщення. Згідно примітки до ст. 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Суд, заслухавши прокурора, обвинувачених, потерпілого, дослідивши та проаналізувавши всі докази, дійшов до висновку, що надані стороною обвинувачення докази є належними, допустимими, і стороною захисту не спростовані. В ході розгляду встановлено, що подія кримінального правопорушення, інкримінованого обвинуваченим, дійсно мала місце за обставин, викладених вище, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена «поза розумним сумнівом».

Дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 органами досудового розслідування було вірнокваліфіковано, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб і суд погоджується з такою кваліфікацією, оскільки об`єктом даного правопорушення є контрольоване використання транспортних засобів, в яких транспортний засіб є саме предметом злочину, об`єктивна сторона правопорушення полягає у незаконному заволодінні транспортним засобом будь-яким способом, при цьому правопорушення вчинено умисно особою, яка не мала права користування транспортним засобом, яким незаконно всупереч волі власника заволоділа, правопорушення вчинено суб`єктом злочину.

Таким чином, дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , пов`язані із незаконним заволодіння транспортним засобом суд кваліфікує за ч.2 ст.289 КК України. Кваліфікуюча ознака - знайшла своє підтвердження під час судового засідання.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд виходить з принципів законності справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації призначеного покарання, при цьому керується вимогами ст. 65 КК України, відповідно до якої особі має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, і й виправлення засудженого.

Відповідно до абз. 17 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого. Так, з досудової доповіді, вбачається, що за результатами оцінки особи ОСОБА_4 ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, при цьому він не становить небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а також існує ймовірність виправлення правопорушника без ізоляції від суспільства із застосуванням заходів контролю та пробаційних програм.

З досудової доповіді щодо ОСОБА_5 , вбачається, що за результатами оцінки його особи ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній, у нього не спостерігаються прояви агресії відносно оточуючих або втати контролю над емоціями та поведінкою, при цьому він не становить небезпеку для суспільства, в тому числі для окремих осіб, а також існує ймовірність виправлення правопорушника без ізоляції від суспільства із застосуванням заходів контролю та пробаційних програм.

Згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшуючими покарання обставинами обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття, яке виразилось у тому, що обвинувачений визнав свою вину та щиро жалкує про вчинення ним кримінального правопорушення, засуджує свою протиправну поведінку,, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Згідно ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшуючими покарання обставинами ОСОБА_8 є щире каяття, яке виразилось у тому, що обвинувачений визнав свою вину та щиро жалкує про вчинення ним кримінального правопорушення, засуджує свою протиправну поведінку,, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Призначаючи вид і міру покарання, суд враховує особи обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що за місцем проживання характеризуються посередньо, є таким, що не судимі в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів - нарколога та психіатра не перебувають, характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, з прямим умислом.

Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Статтями 51 та 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчиненні злочинів, є конфіскація майна.

Відповідно до положень ст. 59 цього Кодексу покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.

З вищенаведеного слідує, що особливістю конфіскації майна є те, що вона: може бути призначена лише у випадках прямо передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу України; встановлена за особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у злочинах проти власності» під корисливими спонуканнями, слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди. Таким чином, з вище наведеного слідує, що вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.

Із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, не вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України з корисливих мотивів, що свідчить про необов`язковість призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна.

За вказаних обставин, покарання останнім слід призначити у виді позбавлення волі без конфіскації майна, у межах передбачених санкцією ч. 2 ст. 289 КК України.

При цьому, суд оцінюючи ступінь тяжкості вчиненого, особи обвинувачених, їх ставлення до вчиненого, відсутність претензій з боку потерпілого, досудову доповідь, позицію прокурора, приходить до переконання, що до обвинувачених слід застосувати таку міру покарання як позбавлення волі на певний строк в межах санції, передбаченої ч.2 ст. 289 КК України, а також до того, що виправлення та попередження вчинення кримінальних правопорушень можливо без ізоляції від суспільства, за умови призначення покарання у вигляді позбавлення волі та звільнення від відбування цього покарання з випробуванням, із застосуванням положень ст.ст.75,76 КК України, на підставі ст. 75 КК України, тому доцільно звільнити обвинувачених від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 роки. Саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та меті його призначення і буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і профілактики вчинення ним нових злочинів.

У справі «Ізмайлов протии Росії» Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні за проведення судово-трасологічної експертизи на підставі ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинувачених солідарно в дохід держави, оскільки їх вина доведена в повному обсязі.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався, клопотань прокурора щодо його обрання до суду не надходило, разом з тим, підстав для обрання запобіжного заходу з урахуванням призначеного покарання та санкції статті не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання за ч.2 ст. 289 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу вступу вироку в законну силу.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з часу вступу вироку в законну силу.

Стягнути на користь держави із засуджених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно витрати по залученню експертів у даному кримінальному провадженні у розмірі 1514 гривень 56 коп, з кожного по 757 гривень 28 коп.

Речові докази в даному кримінальному провадженні, а саме автомобіль ВАЗ 2121 "Нива" з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_7 - повернути за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Новоархангельський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі, якщо було подано апеляційну скаргу, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст вироку негайно після проголошення резолютивної частини згідно ч.15 ст.615 КПК України вручити учасникам судового провадження.

Роз`яснити, що інші учасники судового розгляду мають право отримати копію вироку в суді. Учаснику, який не був присутній в судовому засідання, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня.

Суддя