Дата документу 12.12.2024 Справа № 331/3213/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3213/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/961/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 12 грудня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, який має вищу освіту, не працює, не одружений, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 липня 2024 року, якою звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою на підставі ст.46 КК України та закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Вирішена доля речових доказів.

Скасовано арешт з автомобіля «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04 березня 2024 року.

Судові витрати за проведені експертні дослідження покладено на рахунок держави.

В апеляційній скарзі прокурор просить змінити ухвалу суду в частині вирішення долі процесуальних витрат. Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 8330 гривень 08 копійок за проведення судових інженерно-транспортних експертиз №СЕ-19/108-24/6040-ІТ від 05 квітня 2024 року, №СЕ-19/108-24/5579-ІТ від 10 квітня 2024 року.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ухвала суду підлягає зміні через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, в порушення вимог ст.126 КПК України, прийняв рішення про віднесення процесуальних витрат на залучення експертів за проведення судових експертиз в сумі 8330 гривень 08 копійок за рахунок коштів Державного бюджету України, хоча витрати за їх проведення підлягали стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вказує, що вказане кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 закрито на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою, що є нереабілітуючою підставою.

Зазначає, що закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням вищевказаних судових експертиз, без яких і саме примирення та звільнення від кримінальної відповідальності не було б можливим.

Згідно з ухвалою суду, до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

У судовому засіданні встановлено, що 01 березня 2024 року, приблизно о 12 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Запорізької від вул. Шкільної в напрямку регульованого світлофором перехрестя з пр. Соборним в м. Запоріжжі.

В цей же час, в районі перехрестя пр.Соборного та вул.Запорізької пішохід ОСОБА_8 здійснювала перетин проїзної частини пр. Соборного по регульованому світлофором пішохідному переході, на зелений сигнал, рухаючись зліва - направо за ходом руху транспортних засобів від вул. Франка до вул. Української.

Під час руху на регульованому світлофором перехресті вул. Запорізької та пр. Соборного на зелений сигнал світлофору водій ОСОБА_6 , з метою виконання лівого повороту на пр. Соборний для подальшого руху в сторону вул. Української, зупинив керований ним транспортний засіб в межах перехрестя, безпосередньо на рівні розриву роздільного газону для надання переваги в русі пішоходам, які перетинали проїзну частину пр. Соборного по регульованому світлофором пішохідному переході. В цей же час пішохід ОСОБА_8 , яка здійснювала перетин пр. Соборного по вказаному пішохідному переході серед інших пішоходів, зупинилась на переході, стоячи в межах розриву роздільного газону.

Водій ОСОБА_6 , маючи об`єктивну спроможність виявити пішохода ОСОБА_8 , яка зупинилась на пішохідному переході безпосередньо перед передньою частиною кузова керованого ним транспортного засобу, діючи в порушення вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме п.10.1, відповідно до якого «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», в безпеці своїх дій не переконався та, з метою завершення перетину перехрестя, розпочав рух в напрямку вул. Української, в результаті чого допустив наїзд передньою лівою частиною свого транспортного засобу на пішохода ОСОБА_8 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , відповідно до висновків судово-медичної експертизи, отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому нижньої третини правої малогомілкової кістки та перелому медіальної кісточки в суглобі (за даними наданого консультативного висновку лікаря-рентгенолога-консультанта), що кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день.

Порушення водієм ОСОБА_6 , згідно висновку інженерно-транспортної експертизи за експертним напрямом дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди, вимог п.10.1 Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Своїми діями водій ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, яке кваліфіковане за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження щодо нього у зв`язку з примиренням потерпілої із обвинуваченим та повним відшкодуванням шкоди на її лікування, підтвердив той факт, що повністю визнає себе винним у скоєнні злочину, який вчинив з необережності, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, повністю добровільно сплатив шкоду потерпілій.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні не заперечувала проти закриття кримінального провадження, не наполягала на притягненні обвинуваченого до кримінальної відповідальності та підтвердила, що матеріальних претензій до останнього не має.

Прокурор ОСОБА_9 висловила думку про можливість закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілу, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.3 ст.370 КПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України є обґрунтованими, вмотивованими та в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Перевіряючи доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне вирішення судом питання щодо процесуальних витрат, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно з вимогами ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Таким чином, Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання стягнення процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про розподіл процесуальних.

Оскільки статтею 126 КПК визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, то у випадку заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі 598/1781/17.

В свою чергу, якщо в кримінальному провадженні обвинувачений примирився з потерпілим і відносно нього закрито провадження на підставі ст.46 КК України, то процесуальні витрати стягуються саме з обвинуваченого, а не за рахунок державного бюджету, оскільки закриття провадження на підставі статті 46 КК України не є реабілітуючою підставою.

Закриття кримінального провадження стосовно особи з нереабілітуючих підстав і застосування до неї м`якшої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз.

Такий висновок зроблений Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду в постанові від 01 лютого 2024 року у справі №930/497/23.

У кримінальному провадженні, що розглядається, стороною обвинувачення були залучені експерти для проведення інженерно-транспортних експертиз.

Згідно з матеріалами провадження, процесуальні витрати на залучення експертів складають 8330,08 грн, які підлягли стягненню з обвинуваченого ОСОБА_6 .

Проте, суд оскаржуваною ухвалою безпідставно ці витрати поклав на рахунок держави, що не узгоджується з вимогами ст.ст.124, 126 КПК України і правовими позиціями Верховного Суду з зазначеного питання.

З урахуванням викладеного, ухвала суду в частині, що стосується вирішення питання про процесуальні витрати підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України.

Керуючись ст.ст.404-405, 407-409, 418-419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 10 липня 2024 року, якою звільнено обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою на підставі ст.46 КК України та закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 витрати на залучення експертів в сумі 8330,08 грн.

У решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4