КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-сс/824/7149/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні №0000216 - прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Севастополь АР Крим, із середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2024 року залишено без задоволення клопотання подане в кримінальному провадженні №0000216 від 09.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, старшим слідчим в особливо важливих справах 1 відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_10 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у кримінальному провадженні №0000216 від 09.11.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, який переховується від органу досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що ОСОБА_7 у кримінальному провадженні набув статусу підозрюваної особи відповідно до вимог ст. 276, 276 КПК України, зокрема, складене 19.10.2018 письмове повідомлення про підозру, враховуючи неможливість його вручення особисто підозрюваному, оскільки ОСОБА_7 перебуває на території Автономної Республіки Крим, яка тимчасово окупована рф, опубліковано на офіційному веб сайті ГУНП в АР Крим та м. Севастополі.

Відтак, органом досудового розслідування вжито всі можливі та достатні заходи для повідомлення особи про підозру.

Апелянт зауважує також на тому, що відповідно до рапорту працівника ВКП ГУНП в АР Крим та м. Севастополі підозрюваний ОСОБА_7 державний кордон України та лінію розмежування з тимчасово окупованими територіями Донецької, Луганської областей та тимчасово окупованою територією АР Крим не перетинав, що є достатньою підставою вважати, що ОСОБА_7 переховується на території АР Крим, яка окупована державою-агресором - рф.

Постановою слідчого СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі від 09.11.2018 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено та підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у розшук.

При цьому, апелянт звертає увагу суду на існування підстав, передбачених ст. 177 КПК України, для обрання стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На переконання сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що підозрюваний перебував в лавах незаконного збройного формування, що підтримувалось рф та може у подальшому бути задіяний у здійсненні збройної агресії відносно України.

Так, обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час проведення досудового розслідування не встановлено.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі та просив задовольнити її, думку захисника, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

Як убачається з матеріалів судового провадження, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000216 від 09.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що наприкінці лютого 2014 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не надалося можливим, на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя із числа осіб, які прихильно ставились до питання приєднання Автономної Республіки Крим та міста Севастополя до рф, в тому числі і за рахунок досвідчених військових та інших осіб, у порушення ч.?6 ст.?17 Конституції України, почали створюватись непередбачені Конституцією та законами України збройні формування, метою яких надання підтримки проросійськи налаштованим рухам та партіям, що діяли на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя та сприяння військовим підрозділам збройних сил рф у вчиненні дії по встановленню контролю над територією Кримського півострову, а також над органами виконавчої та законодавчої влади Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

За вищеописаних умов та викладених обставин на території

м. Сімферополя невстановленими, слідством особами створено та розпочало діяльність незаконне збройне формування «Самооборона Криму». Вказане формування мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, а також за сприяння представників спецслужб та військових рф було озброєно вогнепальною зброєю.

У кожному структурному підрозділі не передбаченого законодавством збройного формування «Самооборона Криму», ставились завдання щоденної діяльності, які полягали в здійсненні методами військових операцій силової підтримки військових армії рф, придушення організованого опору проукраїнські налаштованого населення на території півострову Крим, депортації населення з АР Крим, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, нападі на підприємства, установи, організації, громадян. Вказане формування дислокувалось в різних населених пунктах та Кримського півострову та мало загальну координацію керівництва.

При цьому, незаконне збройне формування «Самооборона Криму» діяло у тісній співпраці з російською ФСБ і російською армією, яка видала зброю членам вказаного незаконного збройного формування. Останні діяли на підтримку російських військ, приймали участь у блокаді українських військових частин, здійснювали спільні чергування на укомплектованих зброєю блокпостах. Ополченці, які входили до складу «Самооборони Криму», з метою недопущення проукраїнської пропаганди і протестів проти засилля російських військ на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, захоплювали українських військовослужбовців, журналістів та активістів і передавали їх російським військовим.

Так, 22.03.2014 року приблизно в обідній час, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , будучи «бійцем так званої Самооборони Криму», разом із іншими невстановленими особами вказаного збройного формування, маючи на озброєні придатну для використання вогнепальну, вибухову та іншу зброю, відповідно до розподіленої йому ролі, прибув до території ІНФОРМАЦІЯ_3 військова частина НОМЕР_1 Збройних сил України (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »), що розташована у АДРЕСА_2.

Того ж дня, у період часу з 18 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , спільно із іншими особами із складу 2самооборони Криму», виконуючи протиправні накази невстановлених осіб із числа «ватажків», зазначеного збройного формування та завдання незаконно створених на тимчасово окупованій території АР Крим органів влади громадського - політичного характеру методами військових операцій, відповідно до розподіленої йому ролі, шляхом погроз застосування фізичної сили та вогнепальної зброї, у випадку непокори, проник на територію стратегічного об`єкту, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_3 військова частина НОМЕР_1 Збройних сил України (« ІНФОРМАЦІЯ_2 »), протиправно зайнявши його приміщення, об`єкти та контрольно-пропускний пункт, з метою недопущення на територію військової частини «проукраїнсько» налаштованого населення.

В результаті злочинних дій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 військова частина НОМЕР_1 Збройних сил України (« ІНФОРМАЦІЯ_2 ») була захоплена, у зв`язку із чим бойова та мобілізаційна готовність військової частини була підірвана через позбавлення підрозділів Збройних Сил України можливості оперативно реагувати на військову агресію.

У подальшому, після окупації території Автономної Республіки Крим ОСОБА_7 , представниками окупаційної влади нагороджений медаллю «За возвращение Крыма» та нагрудним знаком «За 3-ю оборону Севастополя».

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

17.05.2024 старша слідча в особливо важливих справах 1 відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_11 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури Автономної республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_12 , звернулась до слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог поданого клопотання слідча вказала на те, що ОСОБА_7 підозрюється в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, та те, що розслідуванням встановлено обставини, які дають підстави вважати, що підозрюваний до цього часу переховується від органів досудового розслідування, та про наявність у зв`язку з цим ризиків, а саме що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваних за аналогічні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тому у органу досудового розслідування виникли підстави для звернення до слідчого судді з клопотанням про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

30.08.2024 ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання слідчої в особливо важливих справах 1 відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_11 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання слідчої, слідчий суддя виходив з того, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, однак стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів слідчому судді, щодо вжиття заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_7 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), а тому, слідчий суддя прийшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч.1 ст.42 КПК України.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Згідно п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 193 КПК України, розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В свою чергу, положення ч. 2 ст. 177 КПК України передбачають, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Системний аналіз викладених положень кримінального процесуального закону дає підстави дійти висновку про те, що застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження як запобіжних заходів, в тому числі, тримання під вартою, можливо лише щодо особи, яка має статус підозрюваного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 19.10.2018 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 , яке йому не вручено з причин перебування останнього на території Автономної республіки Крим або території держави-агресора рф, оскільки на даний час місце фактичного проживання ОСОБА_7 на території АР Крим не встановлено.

При цьому, відповідно до листа головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 29.04.2024 за вих. №19-29455/18/24 за результатами проведеної перевірки інформації, що зберігається в базі даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території" відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином ОСОБА_7 в період 08.11.2017 по 29.04.2024 в Базі даних не виявлено /а.с. 68/.

Разом з цим, колегія суддів бере до уваги, що постановою старшого слідчого СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі ОСОБА_13 від 09.11.2018 ОСОБА_7 оголошено у розшук, оскільки вжитими заходами розшуку, проведеними слідчими (розшуковими) та процесуальними діями встановити місцезнаходження підозрюваного ОСОБА_7 не надалось можливим /а.с. 40-41/.

Також, постановою старшої слідчої в особливо важливих справах 1 відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_11 від 01.05.2024 ОСОБА_7 оголошено у міжнародний розшук, так як на виконання доручення, оперативними співробітниками ВКП ГУНП в АР Крим та м. Севастополі заведено ОРС "Розшук" щодо розшуку ОСОБА_7 . Проте, проведеними оперативно-розшуковими заходами встановити місце перебування ОСОБА_7 не надалось можливим.

Тобто органом досудового розслідування вжито усі можливі та достатні заходи для повідомлення особи про підозру.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного, про що виносить відповідну постанову, що й було зроблено слідчими у даному кримінальному провадженні.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що чинний КПК України не визначає, якими саме доказами має бути доведено, що особа оголошена в розшук, однак регламентує, що про оголошення розшуку має бути винесена органом досудового розслідування відповідна постанова (ч. 2 ст. 281 КПК України).

Також, колегія суддів не погоджується із твердженнями слідчого судді, що ОСОБА_7 не набув статус підозрюваного, оскільки за переконанням колегії суддів, ОСОБА_7 належним чином був повідомлений про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, що є достатнім вважати набуття ним статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні. При цьому слід вказати, що слідчий суддя, стверджуючи, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 не було вручено у передбачений КПК України спосіб, вийшов за межі предмету судового розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, яке розглядається за правилами ч. 6 ст. 193 КПК України і під час якого слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які визначені в п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а питання, пов`язані із врученням особі письмового повідомлення про підозру, врегульовані ст. 278 КПК України і є предметом судового розгляду скарг на повідомлення про підозру, розгляд яких здійснюється в порядку ст. 303 КПК України.

Крім того, колегія суддів встановила, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто клопотання слідчого і додані до нього документи містять посилання на обставини, які дають вагомі підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення.

Також, колегія суддів вважає, що існує достатньо підстав, передбачених ст. 177 КПК України для обрання стосовно ОСОБА_7 заочної міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваних за аналогічні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

При цьому, ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» висловив позицію, згідно якого наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитись відповідними доказами.

На переконання колегії суддів, в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування підозрюваного від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування, на виконання вимог ст. 194 та ч. 6 ст. 193 КПК України, доведено у сукупності факт набуття ОСОБА_7 у встановленому законом порядку статусу підозрюваної особи у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри у вчиненні ним інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, оголошення його у розшук відповідно до вимог закону. Також підтверджуючих в зазначеному провадженні ризиків, внаслідок чого існують всі законодавчі підстави для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за його відсутності, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, якого буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання наявним ризикам.

Відтак, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки її висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема, не підтверджуються доказами, дослідженими під час розгляду клопотання сторони обвинувачення про обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за його відсутності, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваної особи, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України не є остаточним застосуванням стосовно особи запобіжного заходу, натомість, за своєю правовою природою не призводить до негайного взяття особи під варту, а виступає підставою для затримання й доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, відповідно до положень вищевказаної ч. 6 ст. 193 КПК України, у разі обрання стосовно підозрюваної особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за її відсутності, після затримання такої особи та не пізніш як через 48 годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю такої особи розглядає питання про застосування стосовно неї обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Відтак, колегія суддів наголошує, що в даному випадку така ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи як на території України, так і за її межами, здійснюється доставка особи до місця кримінального провадження, а також ухвалюється рішення про застосування запобіжного заходу або екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргупрокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 необхідно задовольнити, а ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2024 року - скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні №0000216 - прокурора відділу прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30 серпня 2024 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1 відділу Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі ОСОБА_14 , погоджене прокурором відділу прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_10 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4