БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/580/23
Провадження № 1-во/497/2/25
УХВАЛА

про розгляд зави прокурора щодо виправлення описки

13.01.25 року Болградський районний суд Одеської області у складі: головуючого - судді Кравцової А.В., секретар судового засідання Ільєва Д.Д., розглядаючи за відсутністю сторін у приміщенні суду в м.Болград заяву прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області Дундер Елеонори Вікторівни про виправлення описки в ухвалі суду,

ВСТАНОВИЛА:

03.12.2023 року до суду надійшла заява прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області Дундер Е.В. про виправлення описки в ухвалі Болградського районного суду Одеської області від 07.11.2024р., яку суд постановив за результатами розгляду подання органу пробації у справі №497/580/23 (провадження №1-в/497/23/24).

Заява містить вимогу про виправлення описки в назві цієї ухвали, яку суд помилково вказав як "ухвала про організацію судового засідання в режимі відеоконференції" замість правильного "про розгляд подання органу пробації щодо направлення засудженого для відбування покарання".

В обґрунтування вимог своєї заяви заявник зазначив, що в ході судового розгляду цієї справи - 07.11.2024р. та ухвалення в цей день судом рішення у вказаній справі - питання щодо організації судового засідання в режимі відеоконференції не вирішувалося.

У судове засідання заявник, а також інші учасники судового розгляду не прибули, про час та місце розгляду заяви були сповіщені судом належним чином, а тому суд, враховуючи положення ч.2 ст.379 КПК України, дійшов висновку про наявність підстав для розгляду заяви за їх відсутністю.

Дослідивши матеріали справи №497/580/23 (провадження №1-в/497/23/24), які стосуються розгляду заяви, судом з`ясовано наступне.

07.11.2024р. Болградським районним судом Одеської області було розглянуто подання органу пробації стосовно вирішення питання про направлення гр. ОСОБА_1 для відбування покарання, призначеного йому вироком Болградського районного суду Одеської області від 29.05.2023р. за ст.185 ч.4 КК України з застосуванням ст.ст.75,76 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, з випробуванням та іспитовим строком в 1 рік, - у зв`язку з тим, що засуджений не виконує умови випробувального строку - не з`являється до органу пробації для реєстрації.

Ухвалою від 07.11.2024р. суд, врахувавши думку прокурора, який вважав, що подання підлягає поверненню без розгляду через те, що засуджений не був сповіщений про судове засідання через неотримання судової повістки, та не прибув у судове засідання, і не міг прибути, адже оголошений органом пробації в розшук, проте його присутність під час розгляду такого питання є обов`язковою, - повернув без розгляду подання начальника Болградського районного сектору №1 філії Державної установи "Центр пробації" в Одеській області Танової Світлани Валеріївни, яким орган пробації просив направити для відбування покарання, призначеного вироком суду засудженого ОСОБА_1 , звільненого від покарання з випробуванням, - з тих же підстав, що були зазначені прокурором.

Але, після отримання копії цієї ухвали, прокурор, виявивши, що судом помилково було зазначено назву ухвали як "про організацію судового засідання в режимі відеоконференції" замість правильного "про розгляд подання органу пробації щодо направлення засудженого для відбування покарання", що, на думку прокурора, є підставою для вирішення питання судом щодо виправлення цієї помилки шляхом постановлення ухвали про виправлення описки, звернувся до сду з відповідним клопотанням.

Однак, ця описка не є суттєвою та такою, що впливає на виконання і розуміння судового рішення, а тому виправленню не підлягає, а вимоги заяви - відповідно, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ст.379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені у судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд вирішує у судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Ухвалу суду про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо. Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не має права змінювати зміст судового рішення, а лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності (постанова ВС від 15.01.2021 у справі №905/2135/19).

Тобто, виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо, як зазначено у Постановах Верховного суду від 21.07.2020р. у справі №521/1074/17 та від 29.01.2021 у справі №22-ц/354/11; граматичні помилки не є опискою, оскільки не призводять до неправильного розуміння рішення суду.

У роботі з текстами кожен може припуститися помилок. Не виняток й судді, особливо враховуючи їх значне робоче навантаження та обсяг документів, з яким їм доводиться працювати. Описки, які утруднюють чи роблять неможливим виконання рішення суду - є проблемою, але є шлях її вирішення - це процедура їх виправлення, яка законодавчо врегульована.

Процесуальні кодекси виокремлюють два види помилок: описка та арифметична помилка. При цьому, законодавство не надає будь-яких інших можливостей змінювати тексти своїх вже ухвалених рішень, навіть якщо суддя пізніше виявляє, що допущено помилку при оцінці доказів чи застосуванні права. Такі помилки може виправити лише суд вищої інстанції під час апеляційного/касаційного перегляду рішення. Ухвалу суду про внесення виправлень у судове рішення чи відмову у внесенні виправлень може бути оскаржено.

Відповідно до чинного процесуального законодавства, зокрема, ст.372 КПК України, яка регламентує правила викладення судом змісту (тексту) ухвали, "1. Ухвала, що викладається окремим документом, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження; 2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; 3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження. 2. В ухвалі, яку суд постановляє без виходу до нарадчої кімнати, оголошуються висновок суду та мотиви, з яких суд дійшов такого висновку".

Таким чином, аргументи заяви прокурора не дають підстав для висновку про те, що судом допущено описку у вищевказаному судовому рішенні - в ухвалі Болградського районного суду від 07.11.2024р., що була постановлена у справі №497/580/23 (провадження №1-в/497/23/24), оскільки всі вимоги чинного процесуального законодавства судом під час виготовлення тексту цього судового рішення виконані.

Що ж стосується назви ухвали, яка традиційно інколи зазначається судом під назвою документу (ухвала "про...") - то це не заборонено чинним законодавством і зазвичай робиться для зручності користування судом і учасниками справи матеріалами справи, переважно в тих справах, де судом постановлюються чисельні ухвали в ході підготовки справи до розгляду та під час розгляду справи, наприклад: ухвала "про відкриття провадження", "про відкладення судового засідання", "про закінчення підготовчого провадження чи судового засідання", "про витребування доказів", "про розгляд клопотання", "про організацію відеоконференції", "про зупинення провадження", "про поновлення провадження", "про повернення заяви", "про розгляд заяви", "про розгляд подання щодо вирішення певного питання", тощо - що не є частиною тексту ухвали в розумінні чинного судового процесу - процесуального законодавства, а лише використовується судом для зручності користування матеріалами справи як то: нумерація аркушів, томів справи, зазначення на обгортці справи дат судового засідання, прізвище головуючого судді, тощо.

Крім того, назва ухвали. у тому числі й помилкова - не впливає на сприйняття і розуміння судового рішення та не призводить до неправильного його тлумачення, адже свій висновок суд зазначає у резолютивній частині свого рішення, яка є обов`язковою, має бути викладена судом лаконічно і точно, вона має бути ясною, чіткою, зрозумілою і не допускати неоднозначного тлумачення. Ухвалою ж суд не вирішує остаточне питання у справі, а тому не має суттєвого значення для справи і прав учасників справи назва ухвали - оскільки ухвалою суд вирішує лише процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання й заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження в справі, залишення заяви без розгляду, тощо.

Таким чином, оскільки назва ухвали, про яку йдеться у заяві прокурора не впливає на суть цього судового рішення, заява прокурора про виправлення описки у судовому рішенні шляхом постановлення ухвали про виправлення описки є такою, що подана з ознаками зловживання правом, адже вбачається мета надмірного використання заявником процесуального часу суду для розгляду зайвої заяви і ухвалення судового рішення не по суті справи, адже прокурор не може не знати про перезавантаженість суддів кількістю справ та дій, які кожний суддя має вчинити в межах кожної справи під час переходу судочинства з паперового на електронний суд, тобто, фактично - ведення судом однієї справи у двох форматах - паперовому і електронному, на що витрачається особистий, понаднормовий час судді, у тому числі - у вихідні дні, під час відпустки і у позаробочий час, - що не могло пройти поза увагою жодного кваліфікованого юриста, яким є прокурор.

Так, зловживання правом (суб`єктивним) - це особливий вид юридично значущої поведінки, яка полягає у соціально шкідливих учинках суб`єкта права, у використанні недозволених конкретних форм у межах дозволеного законом загального типу поведінки, що суперечить цільовому призначенню права.

ВС у своїй Постанові від 08 травня 2018 року у справі № 910/1873/17 зазначив, що "Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право...". А, згідно правового висновку ККС ВС, викладеного в ухвалі від 30.05.2018р. у справі №676/7346/15-к, суд констатував, що хоча у КПК України не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права. Також, своєю ухвалою ККС ВС від 17.09.2019р. у справі №202/4467/14-к звернув увагу на практику ЄСПЛ: «Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 7 липня 1989 року, вказував на недопустимість зневілювання ключового принципу - верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом». ККС ВС у постанові від 09.04.2019р. у справі №306/1602/16-к зауважує, що процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання. При цьому в ухвалі від 18.09.2018 року у справі №1-9/11 суд виходить з позиції, що законодавець чітко передбачив правила поведінки сторін у кримінальній справі на подання доказів, участь в їх дослідженні та доведенні їх переконливості, виступ у судових дебатах, оскарження процесуальних рішень суду: тобто учасники судового процесу мають діяти відповідно до загальних положень судового розгляду, а не зловживати своїми правами. Водночас варто зазначити, що законодавець все ж здійснює послідовне закріплення процесуальних запобіжників від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду. Так, за рішенням Касаційного адміністративного суду у складі ВС від 13.03.2019 у справі №814/218/14 під поняттям «зловживання процесуальними правами» слід розуміти форму умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести; використанні наданих прав усупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження; перешкоджанні діяльності».

Так, прояви зловживання процесуальними правами прямо закріплені у положеннях КПК України - наприклад: 1. повторне заявлення відводу судді /ч.4ст.81 КПК України/ (постанова ККС ВС від 06.11.2019р. у справі №300/474/17); 2. необ`єктивно довготривале ознайомлення з матеріалами кримінального провадження /ч.10ст.290 КПК України/ (постанова ККС ВС від 11.07.2018р. у справі №396/3082/14); 3. обмеження підстав для оскарження вироку на підставі угоди про визнання винуватості /ч.4ст.394 КПК України/ (ухвала ККС ВС від 28.09.2020р. у справі №308/2389/20); а також: 1. неявка учасників кримінального провадження на судові засідання (постанова ККС ВС від 24.09.2020 року у справі № 755/10138/16-к); 2. неотримання повідомлень, що надсилалися на вказану особою адресу, та відсутність зацікавлення станом розгляду касаційної скарги (ухвала ККС ВС від 30.05.2018 року у справі № 676/7346/15-к); 3. подання клопотання про залучення до участі перекладача на стадії судового розгляду, за попередньої відсутності такої потреби (постанова ККС ВС від 19.02.2019 року у справі № 236/1798/16-к); 4. численні необґрунтовані клопотання про заміну призначених захисників (постанова ККС ВС від 25.09.2019 року у справі № 234/11287/17); 5. висловлювання коментарів, які ображають честь і гідність суддів, критика, оцінка поглядів на обличчі, відведення очей, зітхань (ухвала ККС ВС від 18.09.2018 року у справі № 1-9/11); 6. посилання прокурора про незабезпечення судом проведення повного судового слідства (ухвала ККС ВС від 27.03.2018 року у справі № 1118/6354/12), але, на підставі аналізу положень КПК України, вбачається все ж таки, що відсутнє закріплення заборони зловживання процесуальними правами, як самостійного принципу (загальної засади). При цьому з практики ККС ВС вбачається, що останнім поширено дію вищевказаного принципу, як загальноправового, на кримінальне судочинство, що свідчить про природно-правовий підхід суду до даного явища.

На жаль, часто у процесі здійснення практичної діяльності щодо захисту прав, свобод та законних інтересів осіб під час проведення досудового розслідування і судового розгляду у кримінальному провадженні виникають питання, пов`язані зі зловживанням процесуальними правами з метою створення штучних перешкод для вирішення правового конфлікту. При цьому, хоча саме поняття «зловживання процесуальними правами» з`явилося в науковій юридичній літературі вже досить давно, але заборона зловживання процесуальними правами існує лише у цивільному, господарському та адміністративному судочинстві.

Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавстващодо здійснення визначених ним дій. з окремої думки судді Сімоненко В.М. щодо постанови ВС від 02 жовтня 2019 року у справі №750/3021/18 (провадження № 61-371св19). Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи (Постанова ВС від 03.03.2021р. у спр.№761/27076/19 (пр.№61-14448св20).

З заяви прокурора та матеріалів справи не вбачається, що ухвала суду від 07.11.2024р., яку суд постановив за результатами розгляду подання органу пробації у справі №497/580/23 (провадження №1-в/497/23/24), - містить описку, що є суттєвою та такою, що впливає на виконання і розуміння судового рішення і має істотний характер, також вона не належить до написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо, - яка впливає на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність, а тому відсутні підстави для її виправлення.

Проте, оскільки дії з подання прокурором необґрунтованої заяви про ухвалення судового рішення не по суті справи - ще однієї ухвали у справі №497/580/23 (провадження №1-в/497/23/24) не можна достеменно вважати протиправними - такими, що вчинені умисно з метою порушення прав учасників справи, - тому їх не можна визнати такими, що є зловживанням правом.

Але з огляду на відсутність правової мети у вимогах заяви про ухвалення судом рішення, наслідки якого є неспівмірними з метою судочинства - захистом прав громадян та юридичних осіб, а саме, - у вимогах про виправлення описки, яка не містить ознак такої, що ускладнює чи робить неможливим виконання рішення суду, - заява прокурора про виправлення описки у вищевказаному судовому рішенні задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 379 КПК України, суд,

постановив:

Відмовити у задоволенні вимог заяви прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області Дундер Елеонори Вікторівни про виправлення описки в ухвалі Болградського районного суду Одеської області від 07.11.2024р., яку суд постановив за результатами розгляду подання органу пробації у справі №497/580/23 (провадження №1-в/497/23/24).

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду через Болградський районний суд Одеської області. В разі проголошення ухвали

Суддя А.В. Кравцова