Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/234/25
Номер провадження1-кп/173/113/2025
04 березня 2025 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селище Соколівка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, із базовою середньою освітою, військовослужбовця військової служби під час мобілізації, стрільця 2 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , мешкаючого без реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 30.11.2017 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області, за ст. 289 ч. 2, 185 ч. 2, 185 ч. 3, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104, п. 2 ч .1 ст. 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки,
- 09.08.2018 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч.2, 185 ч.3, 70, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,
- 05.10.2023 Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ст.186 ч.4 КК України до позбавлення волі строком на 7 років, звільнений 20.06.2024 року П`ятихатською ВК Дніпропетровської області (№122), на підставі ухвали суду від 12.06.2024 року ст.81-1 КК України умовно достроково, невідбутий строк 6 років 1 місяць 26 днів, для проходження військової служби за контрактом,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 230 від 15.08.2024 року, ОСОБА_4 , зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду стрільця 2 штурмового спеціалізованого відділення 3 штурмового спеціалізованого взводу 2 штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 .
Будучи військовослужбовцем Збройних сил України солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців. Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Проте, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став, а вчинив новий корисливий злочин проти власності за наступних обставин.
ОСОБА_4 , будучи обізнаним про те, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України із 05 год. ЗО хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строк дії якого в подальшому продовжено, згідно Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 23.07.2024 р. № 469/2024, згідно якого продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, 27 вересня 2024 року, близько 11.00 год., більш точний час не встановлений, перебуваючи поряд із домоволодінням АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_5 , у результаті раптово виниклого умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, зі сторони городу пройшов на територію вказаного домоволодіння, після чого, оглянувши територію домоволодіння, повторно впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, з вікна кімнати будинку за допомогою фізичної сили рук витягнув скло, після чого через утворений отвір проник всередину будинку.
Таким чином, ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 295856 грн. 87 коп.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що 27 вересня 2024 року близько 11 год. пройшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , витягнув скло у будинку, проліз всередину та з шафи викрав грошові кошти.
Обвинувачений не оспорює обставин кримінального правопорушення, в тому числі вартість викраденого майна.
Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, підстав для самообмови судом не встановлено.
У зв`язку з тим, що обвинувачений розповів про обставини кримінального правопорушення, ніхто із учасників не заперечує їх, кваліфікацію дій обвинуваченого та доказів кримінального провадження, не має наміру оскаржувати їх в апеляційному порядку, суд, заслухавши прокурора, потерпілу, обвинуваченого, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 винний у вчиненні кримінального правопорушення і його дії необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане із проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.
При визначенні виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, і обставину, що обтяжує покарання, а саме:
ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, є військовослужбовцем, за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, неодружений, на утриманні неповнолітніх дітей або інших осіб не має, раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра, у лікаря нарколога не перебуває.
Обставини, що пом`якшують покарання відсутні.
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів, оскільки обвинувачений має судимість за ч.2 ст. 289 КК України.
Суд, з урахуванням встановлених вище обставин, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією відповідної статті Особливої частини КК України, так як таке покарання буде належною карою за вчинене кримінальне правопорушення, достатнім для його виправлення і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Крім того, вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2023 ОСОБА_4 засуджений за ст.186 ч.4 КК України до позбавлення волі строком на 7 років, звільнений 20.06.2024 року П`ятихатською ВК Дніпропетровської області (№122) на підставі ухвали суду від 12.06.2024 року умовно - достроково на невідбутий строк 6 років 1 місяць 26 днів.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 під час умовно-дострокового звільнення, вчинив нове кримінальне правопорушення, то остаточне покарання необхідно призначити за правилами, передбаченими ст. 71 КК України.
Ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23.01.2025 до ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти.
У зв`язку з винесенням обвинувального вироку та призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням особи обвинуваченого, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд вважає, що на даний момент існує ризик переховування від суду, тому запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу необхідно залишити без змін.
Оскільки до обвинуваченого було застосоване попереднє ув`язнення, то відповідно до ч.5 ст. 72 КК України йому необхідно зарахувати у строк покарання тримання під вартою з моменту затримання до моменту проголошення вироку суду із розрахунку день за день.
Щодо цивільного позову потерпілої.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Судом встановлено, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 завдано збитків ОСОБА_5 у загальному розмірі 295856,87 грн.
Враховуючи те, що в суді доведено вину обвинуваченого ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні, суд вважає суму матеріальної шкоди обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд бере до уваги тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки вчинений обвинуваченим злочин відбувся шляхом проникнення у середину будинку цивільного позивача ОСОБА_5 , що негативно позначилося на її моральному та психологічному стані, призвело до обмеження власних витрат.
Речові докази відсутні.
Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.
На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2023 і за сукупністю вироків остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців.
Залишити ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти.
Строк покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку суду, а саме з 04.03.2025.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення за період з 23.01.2025 по 03.03.2025 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій.

Суддя ОСОБА_1