Справа № 539/223/25
Провадження № 1-кс/539/136/2025
УХВАЛА
27 лютого 2025 року м. Лубни
Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні,
У поданій скарзі зазначає, що у провадженні Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали вищевказаного кримінального провадження. 14.02.2025 ним була подана заява про визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні, однак постановою дізнавача ОСОБА_4 від 17.02.2025 у її задоволенні було відмовлено.
З даною постановою скаржник не погоджується, вважає її немотивованою та складеною всупереч вимог ст.110 КПК України, а тому прохає визнати бездіяльність дізнавача СД Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 щодо не ознайомлення його з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про скоєння кримінального правопорушення та скасувати постанову останнього від 17.02.2025 про відмову у визнанні його потерпілим.
У судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримав на їх задоволенні наполягає.
Дізнавач СД Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області у судове засідання не з`явився, надавши слідчому судді клопотання про розгляд скарги без його участі, проти задоволення вимог скаржника заперечує.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходить до наступного висновку.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.
Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
При цьому, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про злочин або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України).
Згідно ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Правилами частини 5 статті 55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до кримінального провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Постанова мотивована тим, що в ході розгляду матеріалів не встановлено яку саме шкоду (моральну, фізичну або майнову) завдано ОСОБА_3 внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, який є об`єктом розслідування у кримінальному провадженні, не вказано в чому саме це шкода виражається. Крім того, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України, відноситься до кримінальних правопорушень з формальним складом, з безпосереднім об`єктом якого є встановлений законодавством порядок обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також права і законні інтереси громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення.

З даною постановою скаржник не погоджується та оскаржив її до суду.

Вирішуючи питання щодо правомірності відмови дізнавача у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно правової позиції Великої палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа № 439/397/17, поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не ж тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода.

Поняття «потерпілий» в кримінально-правовому значенні є первинним щодо його розуміння в кримінальному процесі, оскільки в кримінальному праві потерпілий з`являється об`єктивно, в результаті вчинення саме проти нього кримінального правопорушення.

Таким чином, потерпілий у кримінально - правовому розумінні як жертва посягання з`являється вже з моменту вчинення такого посягання, незалежно від того, чи закріплений такий статус процесуально.

При цьому, об`єктом посягання, в розумінні ч.1 ст.358 КК України, за ознаками якої здійснюється кримінальне провадження, є встановлений законодавством порядок ведення, обігу і використання офіційних та деяких приватних документів, який забезпечує нормальну діяльність підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, а також прав і законних інтересів громадян, порядок документального посвідчення фактів, які мають юридичне значення.

Законодавцем віднесено злочини, передбачені ст.358 КК України до Розділу Злочини проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян та злочини проти журналістів», а отже дізнавачем обґрунтовано відмовлено у залученні в якості потерпілого ОСОБА_3 , оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 358 КК України відноситься до злочинів з формальним складом для наявності об`єктивної сторони якого не є обов`язковим настання суспільно-небезпечних наслідків, зокрема спричинення шкоди.

Посилання скаржника на спричинення йому істотної моральної та матеріальної шкоди внаслідок невиконання постачальником послуги з розподілу газу АТ «Лубнигаз» своїх обов`язків щодо розгляду його заяв та скарг, обмеження у доступі до інформації про надані послуги, порушенні його прав як споживача не є об`єктом посягання кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Норма ст. 358 КК України, передбачає покарання за підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів.

Крім того до матеріалів скарги не було надано документів, які б на даний час переконливо свідчили про те, що кримінальним правопорушенням, за ознаками ч.1 ст. 358 КК України ОСОБА_3 було завдано моральну шкоду.

В судовому засіданні судом з`ясовано, що фактично ОСОБА_3 не погоджується з попередньою кваліфікацією, визначеною дізнавачем за ч.1 ст.358 КК України.

З цього приводу слідчий суддя зазначає наступне.

Пункт 5 ч. 5 ст.214 КПК України містить поняття «попередня правова кваліфікація».

Це свідчить про те, що правова кваліфікація не є статичною, це динамічний процес, який у цьому аспекті розпочинається з правової кваліфікації, яка є саме попередньою і яка, зокрема, у ході ефективного досудового розслідування може зазнавати змін з урахуванням розширення можливостей для сторони обвинувачення встановити дійсні обставини відповідної події. Так, на початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння.

Точність правової кваліфікації кримінального правопорушення має суттєве значення для кримінального провадження, зокрема, для цілей визначення належної його підслідності, підсудності, визначення правового режиму здійснення негласних слідчих (розшукових) дій в конкретному кримінальному провадженні, застосування запобіжних заходів тощо.

Необхідність зміни правової кваліфікації не завжди обумовлена встановленням нових фактичних даних, які на неї впливають. Іноді вона викликана необхідністю виправити допущену помилку при встановленні попередньої кваліфікації злочину.

Процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне (ч. 1, 3ст. 110 КПК).

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням та здійснення функції обвинувачення покладено на прокурора (ст.36КПК). Зокрема, прокурор уповноважений скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих(п.7ч.2ст.36КПК).

Слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1ст. 3 КПК).

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5ст. 9 КПК). Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року (далі Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Кожен має право на справедливий розгляд його справи, зокрема, безстороннім судом (п. 1 ст. 6 Конвенції). В ухвалі ЄСПЛ щодо прийнятності заяви №32671/02 у справі Скорик проти України зазначено, що право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Безумовно, право доступу до судів не є абсолютним, але може бути обмежене; це дозволено в тому розумінні, що право доступу «за своєю суттю вимагає регулювання державою, регулювання якої може змінюватися за часом та місцем відповідно до потреб та ресурсів громади та окремих людей». Тим не менш, застосовані обмеження не повинні обмежувати чи зменшувати доступ до особи таким чином або настільки, що порушується сама суть права (рішення у справіAshingdanev.theUnitedKingdomвід 28.05.1985, заява №8225/78, § 57).

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.ч. 1, 3, 5ст. 22 КПК). Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК(ч.ч. 1, 3ст. 26 КПК).

Кримінальне провадження не є закритим в порядку ст. 284 КПК, що свідчить про можливість (й обов`язок сторони обвинувачення) подальшого збирання доказів у цьому провадженні, що, у свою чергу, не виключає можливості подальшого уточнення правової кваліфікації кримінального правопорушення.

На процес збирання доказів можуть впливати й інші учасники кримінального провадження, зокрема, і заявник, шляхом подання на підтвердження своєї заяви речей і документів (п. 2 ч. 2ст. 60 КПК).

У той же час ні заявник, ні потерпілий, ні слідчий суддя не уповноважені спрямовувати хід досудового розслідування, зокрема, шляхом нав`язування слідчому та прокурору саме тієї кваліфікації кримінального правопорушення, яка є бажаною для них, чи яку вони вважають правильною.

Показовим у цьому світлі є такі норми права: (1) заявник та потерпілий, їх представники відповідно до п. 10 ч. 1ст.303 КПК позбавлені права оскаржувати слідчому судді повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру, зокрема, з мотивів незгоди із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, та позбавлені можливості впливати на зміст обвинувального акту в частині кваліфікації кримінального правопорушення (ст. 291 КПК) інакше, ніж шляхом висловлення своєї позиції слідчому чи прокурору в рамках відповідних звернень, клопотань тощо; (2) можливість здійснення потерпілим функції обвинувачення передбачена КПК лише на етапі судового розгляду обвинувального акту (ст. 340 КПК), тобто після затвердження прокурором обвинувального акту та спрямування його до суду.

Таким чином, здійснення судового контролю з боку слідчого судді за рішеннями слідчого про зміну правової кваліфікації на етапі досудового розслідування до повідомлення особи про підозру КПК не передбачено. Скасування незаконних постанов слідчого на цьому етапі можливе прокурором в рамках процесуального керівництва досудовим розслідуванням.

З огляду на наведене приходжу до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки дізнавач в оскаржуваній постанові правомірно, обґрунтовано, вмотивовано прийшов до переконання про відсутність в матеріалах кримінального провадження №0000035 від 01.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України достатніх даних вважати, що вказаним кримінальним правопорушенням ОСОБА_3 була заподіяна шкода.

Керуючись ст. ст. 55, 303, 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000035 від 01.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Лубенського міськрайонного суду ОСОБА_1