Справа № 639/7992/24
Провадження № 1-в/639/738/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироків суду стосовно нього, засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про приведення вироків Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016, 22.05.2017, 01.11.2018, 16.06.2020, які винесені стосовно нього, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та представник ДУ «ХВК (№18)» участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, на адресу суду надали письмові заяви, в яких просять провести судове засідання без їх участі.

Під час судового засідання прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого від покарання за діяння, яке наразі не є кримінально караним.

Представник ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у судове засідання не з`явився, на адресу суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника, що відповідно до приписів абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2015 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1218 грн.

Станом на 01.01.2016 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378 грн.

Станом на 01.01.2017 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1600 грн.

Станом на 01.01.2018 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1762 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 ОСОБА_4 засуджений:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки (за вчинення 15.06.2016 крадіжки майна вартістю 1045 грн);

- за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.ст. 104, 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки

Крім цього, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 ОСОБА_4 засуджений:

- за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік (за вчинення 07.07.2015 крадіжки майна вартістю 1223 грн 40 коп);

- за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки (за вчинення 13.12.2015 близько 02 год крадіжки майна вартістю 760 грн та вчинення 13.12.2015 близько 02 год 20 хв крадіжки майна вартістю 855 грн);

- за ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки (за вчинення 10.06.2016 крадіжки майна вартістю 2755 грн та 855 грн);

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань, визначених за даним вироком та вироком Білоцерківського міськрайонного суду, Київської області від 27.12.2016, ОСОБА_4 остаточно призначено покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 104, 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018 ОСОБА_4 засуджений:

- за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин;

- за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2роки (за вчинення крадіжки майна: 21.08.2017 вартістю 903 грн, 03.01.2018 вартістю 1680 грн та 04.03.2018 вартістю 711,01 грн);

- за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно ст. 71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 22.05.2017 і остаточно до відбуття ОСОБА_4 визначено покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2020 ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання призначеного ОСОБА_4 цим вироком і покарання призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

З огляду на викладене:

- крадіжка ОСОБА_4 15.06.2016 майна вартістю 1045 грн, за вчинення якого його було засуджено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України;

- крадіжка ОСОБА_4 13.12.2015 близько 02 год майна вартістю 760 грн та 13.12.2015 близько 02 год 20 хв майна вартістю 855 грн, за вчинення яких його було засуджено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України

- крадіжка ОСОБА_4 21.08.2017 майна вартістю 903 грн, 03.01.2018 вартістю 1680 грн 04.03.2018 майна вартістю 711,01 грн, за вчинення яких його було засуджено вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України,

наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість цього майна не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Разом із цим, оскільки вартість викраденого 07.07.2015 ОСОБА_4 майна, за викрадення якого він засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 за ч. 1 ст. 185 КК України, становить 1223 грн 40 коп, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2015 рік 1218 грн, а також вартість викраденого 10.06.2016 ОСОБА_4 майна, за викрадення якого він засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 за ч. 3 ст. 185 КК України, становить 2755 грн, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2016 рік 1378 грн, - тому вказані діяння не можуть бути визнані дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням злочином і не може бути декриміналізовано відповідно до Закону №3886-ІХ.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 необхідно звільнити від призначеного покарання:

- за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

- за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 за ч. 1 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

- за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018 за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України (з урахуванням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Підстави для приведення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2020, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, у відповідність до вимог Закону №3886-ІХ - відсутні.

Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016 за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017 за ч. 1 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2016) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018 за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України (з урахуванням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.05.2017) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 в частині приведення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2020, яким ОСОБА_4 засуджений за ч. 1 ст. 122, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2018) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, у відповідність до вимог Закону №3886-ІХ відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1