ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/3137/24
Провадження №1-кс/477/328/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: заявниці (потерпілої) ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисниці ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши заяву потерпілої ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді Жовтневого районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286-1 КК України. Згідно обвинувачення, ОСОБА_5 , під час керування транспортним, засобом порушив правила дорожнього руху, в наслідок чого загинув ОСОБА_9 та отримав тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Розгляд цієї справи № 477/3137/24 здійснюється суддею ОСОБА_8 .

Під час розгляду справи, 24 березня 2025 року, потерпілою подано заяву про відвід головуючій в справі судді ОСОБА_8 .

На обґрунтування заяви вказала, що у неї є сумніви, в неупередженості судді ОСОБА_8 , оскільки вона своєю бездіяльністю сприяла обвинуваченому та недієвості кримінального провадження. Це вбачається з того, що вона не розглянула вчасно клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , в результаті той був звільнений з-під варти без обрання будь-якої міри запобіжного заходу, не зважаючи на те, що обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення.

В засіданні потерпіла та її представник заяву підтримали та просили задовольнити.

Обвинувачений та його захисниця просили відмовити в задоволенні заяви про відвід, так як вважали, що в діях судді немає ознак необ`єктивності до обвинуваченого.

Прокурор вважала необхідним заяву задовольнити, оскільки суддею, дійсно не було вчасно розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Суддя ОСОБА_8 подала письмові пояснення по заяві, в яких вказала, що заява необґрунтована. Зазначила, що клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченому під вартою було подано 11 лютого 2025 року, а засідання призначено на 12 лютого 2025 року, на якому о 15:44 був розпочатий розгляд кримінального провадження та проведений великий обсяг роботи, тому в зв`язку з тим, що робочий час добігав до кінця та відсутністю фізичних сил на розгляд клопотання прокурора до невизначеної години вечора було оголошено перерву до 21 лютого 2025 року. А про її відрядження в період по 21 лютого 2025 року їй стало відомо 13 лютого 2025 року про що був виданий наказ голови суду від 14 лютого 2025 року. Тому не вважала, що в її діях мається упереджене ставлення на користь обвинуваченого, так як про відрядження їй не було відомо при оголошені перерви в судовому засіданні 12 лютого на 21 лютого 2025 року. В той же час вказала, що представником потерпілої адвокатом ОСОБА_11 подана відносно неї дисциплінарна скарга до Вищої ради правосуддя, тому подальший розгляд кримінального провадження під її головуванням може викликати думку у стороннього спостерігача про її необ`єктивність та упередженість, і в зв`язку з цим вважала необхідним заяву про відвід задовольнити.

Суд, перевіривши заяву потерпілої та матеріали, додані до неї, заслухавши думку учасників розгляду щодо неї, дійшов наступних висновків.

В ст. 75 КПК України виписані підстави, за яких слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема й за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України).

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 80 КПК України заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Оскільки обставини, за яких потерпілою ОСОБА_3 був заявлений відвід судді ОСОБА_8 , виникли під час розгляду справи, тому її заява підлягає розгляду.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Крім того, п. 1 ст. 61 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на справедливий судовий розгляд при вирішенні питання щодо цивільних прав та обов`язків.

Визначення в Конвенції цього принципу правосуддя ґрунтується на двох аспектах: 1) чи є суд безстороннім у суб`єктивному плані, тобто чи відсутня особиста упередженість суддів; 2) чи наявні в об`єктивному плані достатні зовнішні ознаки безсторонності, які виключали б будь-які обґрунтовані сумніви з цього питання.

Під час провадження у справі та її вирішенні ні у кого не повинно бути сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді. Якщо є обґрунтовані підстави вважати, що суддя не буде безстороннім, цей суддя має бути усунутий від розгляду справи.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків.

Зі сталої судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) можна зробити виснокок, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) належить визначати окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції» (Morel v. France)); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії» (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії» (Luka v. Romania)), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland)); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Ки проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалеф проти Мальти» (Micallef v. Malta).

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» ЄСПЛ з посиланням на свою усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49).

Стосовно об`єктивного критерію цей Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).

Велика Палата Верховного суду, розглядаючи заяви про відвід (самовідвід) не раз зазначала, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно із законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді».

Згідно з тією ж усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

- «об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

- «суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею/суддями принципу неупередженості, необхідно мати інформацію про наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Не можуть бути підставою для відводу (самовідводу) суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід (самовідвід) має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу (самовідводу).

З досліджених матеріалів провадження вбачається, що в цьому кримінальному провадженні (справа № 477/3137/24) відносно обвинуваченого ОСОБА_12 був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого закінчувався 22 лютого 2025 року.

Розгляд справи був призначений на 12 лютого о 15:00, засідання розпочалося о 15:44.

При цьому, 11 лютого 2025 року прокурором було подано клопотання до суду (вх. № ЕП297/25) про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 днів.

На початку засідання 12 лютого 2025 року головуюча в справі суддя ОСОБА_8 запитала в учасників розгляду про наявність клопотань до початку судового розгляду, на що прокурор ОСОБА_13 повідомив, що у нього є клопотання про продовження строку тримання під вартою, але головуюча повідомила, що її питання стосується клопотань, які мають розглядатися до початку розгляду справи. В протоколі судового засідання зазначено, що клопотань у прокурора немає (п.п.22, 23).

В подальшому, в засіданні 12 лютого 2025 року був оголошений обвинувальний акт та цивільний позов, встановлено особу обвинуваченого та визначено обсяг та порядок дослідження доказів, проведено допит обвинуваченого, допит потерпілої ОСОБА_14 . По закінченню допиту потерпілої головуюча повідомила, що в судовому засіданні оголошується перерва до 21 лютого 2025 року 10:30, вказавши прокурору: Що у нас ще є строк. З цього слід зробити висновок, що вона мала на увазі можливість розгляду клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченому, який закінчувався 22 лютого 2025 року. В подальшому головуюча уточнила у осіб, які здійснювали конвоювання обвинуваченого, чи буде забезпечена його доставка, і отримавши стверджувальну відповідь, вказала прокурору про необхідність представлення для дослідження письмових доказів, а також виклику свідків на наступне засідання.

Відповідно до протоколу судового засідання перерва була оголошена о 16:45:38, закінчено звукозапис о 16:46:29. При цьому, в протоколі судових засідань зазначено, що узгоджена наступна дата 10 березня 2025 року, хоча в засіданні суддею була оголошена дата наступного засідання 21 лютого 2025 року.

В подальшому, 14 лютого 2025 року в Жовтневому районному суді Миколаївської області зареєстрований вхідний лист з Вищої школи публічного управління про проведення в період 18-20 лютого 2025 року в селищі Козин Київської області навчання за спеціалізованою програмою підвищення кваліфікації Стратегічні засади розвитку міжвідомчої взаємодії з питань запобігання насильству (гендерно зумовленому, зокрема домашньому насильству та СНПК). В листі було висловлено прохання голові суду сприяти участі в заході судді ОСОБА_8 . Хоча лист був датований 07 лютого 2025 року, за вхідним номером він був зареєстрований в канцелярії суду 14 лютого 2025 року (№ ЕП-328/25).

Наказом голови Жовтневого районного суду Миколаївської області № 17 к/гс від 14 лютого 2025 року було відряджено суддю ОСОБА_8 на вказаний захід в період з 17 по 21 лютого 2025 року (з врахуванням часу на дорогу до місця його проведення. В наказі мається підпис судді про ознайомлення без дати.

По цим документам у суда відсутні достовірні дані: чому лист про захід датований 07 лютого 2025 року, а зареєстрований в Жовтневому районному суді Миколаївської області 14 лютого 2025 року. Оскільки даних про його електронну відправку та отримання на електронну пошту суду не надано. Не зрозумілим є посилання судді ОСОБА_15 , в її письмових поясненнях про те, що вона про захід і можливе відрядження дізналася 13 лютого 2025 року, хоча лист був зареєстрований в суді тільки наступного дня.

При цьому достовірно не відомо суду чи повідомляла суддя ОСОБА_8 голові суду чи керівнику апарату про наявність у неї в провадженні кримінальної справи відносно ОСОБА_12 , в якій мається клопотання, розгляд якого необхідно здійснити невідкладно.

В той же час, із сукупності зазначених фактів, зокрема:

- ігнорування прокурора і його клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на засіданні 12 лютого 2025 року;

- оголошення перерви в судовому засіданні 12 лютого 2025 року без розгляду цього клопотання прокурора та без з`ясування думки учасників розгляду щодо його можливо розгляду в цьому засіданні;

- призначення засідання, на якому можливо було розглядати клопотання прокурора на 21 лютого 2025 року, тобто за один день до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого, який припадав на вихідний день (22 лютого 2025 року - субота);

- відсутність даних про вчинення головуючою суддею ОСОБА_8 дій щодо вчасного розгляду невідкладного клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_12 під вартою, як наприклад: відмовитися від відрядження так як необхідно здійснити розгляд вказаного невідкладного клопотання або ж передати справу до канцелярії суду для визначення іншого складу і вчасного розгляду клопотання прокурора,

вказують, що у потерпілої може скластися обґрунтований сумнів в неупередженості та об`єктивності суддів ОСОБА_8 під час розгляду цієї справи.

При цьому важливим фактором у вирішенні питання про наявність підстав для відводу чи самовідводу судді є не тільки реальність правомірних обставин, що викликають сумнів в їх неупередженості та об`єктивності, а й зовнішня впевненість у стороннього спостерігача про реальну можливість існування таких підстав.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви захисника про відвід суді ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_16 .

Посилання судді ОСОБА_8 , як підставу для її відводу, наявність скарги потерпілої, поданої до Вищої ради правосуддя, суд не розглядає, оскільки будь-яких достовірних даних про таку скаргу суд не представлено.

Керуючись ст.ст. 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_8 від розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, (справа № 477/3137/24).

Ухвала оскарженню не підлягає.

В засіданні було проголошено резолютивну частину ухвали, її повний текст складено на 09 квітня 2025 року для оголошення о 12.45.

Головуючий: суддя ОСОБА_1