Справа № 147/206/24
Провадження №11-кп/801/187/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

захисника- адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000004 від 05.01.2024, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.11.2024 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Копайгород Барського району Вінницької області, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень 00 копійок, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати за проведення судових експертиз у розмірі 7951,44 грн (сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят одна гривня 44 копійки).

Вирішено питання з речовими доказами.

встановив:

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним судом, ОСОБА_9 05.01.2024 близько 13:30 години на нерегульованому перехресті автошляхів «Тростянець-Тростянчик-Бершадь-Гордіївка» на території Гайсинського району Вінницької області, за межами населених пунктів, керуючи технічно справним автомобілем марки «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі зупинився перед перехрещенням з головною дорогою. В подальшому водій ОСОБА_9 , в порушення вимог пунктів 10.1 та 16.11 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрав України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР), розпочав проїзд перехрестя, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а також рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу легковому автомобілю марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_10 , який перевозив пасажира ОСОБА_11 та наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого марки «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1 зіткнувся з нерухомим автомобілем «Opel Vivaro» державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_12 , який зупинився перед перехрещенням з головною дорогою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля марки «Volkswagen Passat» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_11 заподіяно, відповідно до висновку експерта Ладижинського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи №3 від 24.01.2024, середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день, у виді закритого уламкового перелому нижньої третини променевої кістки в ділянці шилоподібного відростку.

Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи від 11.01.2024 №СЕ-19/102-24/417-ІТ Вінницького НДЕКЦ МВС України, в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Fiat Doblo» ОСОБА_9 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1, 16.11 ПДР, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу ,в якій не заперечуючи правової кваліфікації своїх дій та доведеності його вини у скоєному кримінальному правопорушенні, просить вирок змінити в частині призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, звільнивши його від такого покарання.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що покарання в цій частині є занадто суворим, не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення.

Стверджує, що на досудовому розслідуванні свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, шкоду відшкодував, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, вчинене правопорушення є нетяжким.

Зазначає, що на даний час проживає із дружиною., яка є інвалідом ІІ групи, дружина часто хворіє і потребує невідкладної медичної допомоги, доводиться часто привозити її в лікарню для надання такої допомоги, а позбавлення прав на керування транспортним засобом позбавить його можливості доставляти дружину в лікарню для надання їй медичної допомоги.

Крім того, вказує, що сам є інвалідом ІІІ групи і йому часто доводиться проходити лікування в лікарні.

Просить врахувати, що займається волонтерською діяльністю, здійснює доставку волонтерської допомоги, продуктів харчування, спорядження, автомобільної техніки, медикаментів для військовослужбовців в/ч НОМЕР_4 в районі бойових дій.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників - адвоката ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, у ній зазначених, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги, вважавши вирок районного суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження з підстав зазначених в апеляційній скарзі та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів доходить такого.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України в поданій апеляційній скарзі не заперечуються, таким чином колегія суддів не переглядає та не наводить доводів на їх підтвердження.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, районним судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції, з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування.

Апелянтом оскаржується правильність призначення покарання, зокрема в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_9 обрано згідно загальних принципів призначення покарання та у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України та роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання», а саме: з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку із чим, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого щодо необхідності призначення більш м`якого покарання є неспроможними.

Суд виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених статтею 65 КК України, врахував тяжкість злочину, який відноситься до злочину невеликої тяжкості, є злочином проти безпеки руху та експлуатації транспорту, відношення останнього до скоєного, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, позитивно характеризується за місцем проживання, є волонтером, здійснює доставку продуктів харчування, спорядження, автомобільної техніки, медикаментів для військовослужбовців в/ч НОМЕР_4 в районі бойових дій, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, вину свою визнав повністю, у скоєному розкаявся, потерпілий претензій не має.

При призначені покарання було враховано обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння ним розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченому, районним судом встановлено не було.

З врахуванням всіх встановлених обставин по кримінальному провадженню, особи винуватого, наявності пом`якшуючих та відсутності обтяжуючих обставин, суд вважав, що необхідно призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік та вважав, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання.

Апеляційний суд погоджується з прийнятим рішенням та вважає, що районний суд належним чином врахував усі можливі обставини, що пом`якшують покарання, а тому підстав для пом`якшення додаткового покарання, як того просить апелянт, відсутні.

Також судом першої інстанції враховано, що вказане кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_9 не в перше, а саме 06.05.2024 року ОСОБА_9 притягувався Дарницьким районним судом м. Києва до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, і засуджений до покарання у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік, однак вирок не набрав законної сили, переглядається в апеляційному суді.

Колегія суддів враховує й те, що судом призначено ОСОБА_9 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік, що з врахуванням положень ч. 1 ст.55 КК України, є мінімальним. Адже це додаткове покарання відповідно до кримінального закону призначається на строк від одного до трьох років.

Підстав вважати, що призначене ОСОБА_9 покарання є явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку про те, що суд з урахуванням всіх встановлених обставин кримінального провадження обґрунтовано призначив ОСОБА_9 додаткове покарання, передбачене ч.1ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Доводи апелянта про незастосування до нього додаткового покарання у виді позбавлення права на керування транспортними засобами, колегія суддів відхиляє, незважаючи на те, що він автомобілем здійснює підвоз волонтерської допомоги в зону бойових дій та відвезення своїх дружини у лікарню,у зв`язку з тим, що характер порушення ним ПДР є вкрай небезпечним та істотним, що могло привести до ще більш тяжких наслідків.

На переконання апеляційного суду зазначені в апеляційній скарзі обставини не знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, викладені в апеляційній скарзі обставини, були належним чином враховані районним судом, а тому не можуть слугувати підставою для пом`якшення покарання в апеляційній інстанції.

Призначення районним судом мінімального покарання за санкцією інкримінованої статті свідчить про врахування районним судом визнання вини обвинуваченим, віку, стану здоров`я, характеристики, однак ці обставини не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Суттєвих порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Тростянецького районного суду Вінницької області від 07.11.2024 року відносно ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом 3 (трьох) місяців з дня його проголошення.

С у д д і

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4