Провадження № 1-кп/554/513/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» квітня 2025 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава в режимі відео конференції кримінальне провадження №0002498 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Молологвардійська, Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

І. ФОРМУЛЮВАННЯ ОБВИНУВАЧЕННЯ ВИЗНАНЕ СУДОМ ДОВЕДЕНИМ

13.05.2020 року, приблизно о 12 годині 20 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи у під?їзді №4 буд. АДРЕСА_3 , шляхом перевірки, встановив відсутність вдома мешканців квартири АДРЕСА_4 , після чого, реалізуючи свій умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла, порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 КПК України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнута до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за мотивованим рішенням суду, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, усвідомлюючи, що порушує недоторканність житла та, розуміючи, що двері до вказаної квартири зачинені й володілець житла відсутній, впевнившись, що його злочинні дії ніким не будуть помічені, шляхом підбору ключа проник до квартири АДРЕСА_5 , де мешкає ОСОБА_6 , звідки таємно викрав майно, що належить останній, чим спричинив матеріальну шкоду потерпілій згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №176 від 20.05.2020 на загальну суму 1 832 грн., що у відповідності до ч. 2 ст. 51 КУпАП є дрібною крадіжкою.

ІІ. ПРАВОВА КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ОБВИНУВАЧЕНОГО

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинувачені визнав повністю, фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті повністю підтвердив, кваліфікацію кримінального правопорушення не оспорює. Суду пояснив, що 13.05.2020 року, приблизно о 12 годині 20 хвилин, він проник до квартири АДРЕСА_5 , шляхом підбору ключа, звідки викрав майно. В скоєному щиро розкаюється, пообіцяв, що більше таке не повториться.

ІV. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН

У зв`язку з тим, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою провину, щиросердно розкаявся у скоєному, не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, правильно розуміє зміст обставин кримінального провадження, немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, а тому, у відповідності до ч.3 ст. 349 КПК України, суд обмежився тільки допитом обвинуваченого, а також дослідженням матеріалів, що характеризують обвинуваченого. Інші докази по справі не досліджувались.

V. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиросердно розкаявся у скоєному, що визнається судом обставиною, яка пом`якшує його покарання.

На обліку у лікарів нарколога та психіатра на даний час обвинувачений не перебуває.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

На підставі вищевикладеного, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку скоєного ним діяння, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є кримінальним проступком, його обставини та наслідки, особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також, той факт, що особі повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, тому суд прийшов до висновків, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції статті у виді обмеження волі.

Крім того, судом встановлено, що 19.01.2024 року відносно ОСОБА_3 Мукачівським районним судом Закарпатської області ухвалено вирок, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Вирок не набрав законної сили.

Відповідно до правової позиції Об?єднаної палати ККС ВС від 01 червня 2020 року

по справі № 766/39/17 (провадження № 51-8867кмо18) за змістом ч. 4 ст. 70 КК, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 13 цієї статті (сукупність злочинів). Таким чином, законодавець чітко визначив момент у часі, що розмежовує ці два правила - це постановлення обвинувального вироку, а не набрання ним законної сили. При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст.70 КК (за сукупністю злочинів).

Тому, доводи захисника обвинуваченого, в частині неможливості застосування в даному випадку ч.4 ст. 70 КК України, у зв?язку із не набрання вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2024 року законної сили, суд відхиляє.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_3 остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2024 року, з урахуванням правил складання покарань, передбачених п.п «б» п.1 ч.1 ст. 72 КК України.

За глибоким переконанням суду саме така міра покарання буде законною, обґрунтованою, справедливою, пропорційною і співрозмірною із ступенем тяжкості, характером, обставинами та наслідками вчиненого кримінального правопорушення, відповідати особі обвинуваченого та меті покарання, а також буде розумним балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав і свобод особи.

VІ. МОТИВИ ІНШИХ РІШЕНЬ СУДУ

Крім того, враховуючи, що під час досудового розслідування обвинуваченому запобіжний захід не обирався, суд не вбачає підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 349, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 2 /двох/ років обмеження волі.

На підставі ч.4 ст. 70, з урахуванням вимог ч.1 ст. 72 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2024 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 6 /шести/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вказаним вироком законної сили.

В строк відбування покарання ОСОБА_3 зарахувати період перебування під вартою по вироку Мукачівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2024 року, а саме період з 20.05.2023 року (часу фактичного затримання) до 18.10.2023 року (звільнення у зв?язку із внесенням застави).

Запобіжний захід по вказаному кримінальному провадженню не обирався.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 /тридцяти/ днів з моменту його проголошення.

Обмеження щодо оскарження вироку, визначені в ч.3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя Октябрського районного суду

м. Полтави: ОСОБА_1