ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8219/15-к Номер провадження 11-сс/814/597/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

представника заявника - адвоката ОСОБА_7

заявника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 02 серпня 2024 року, -

встановила:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на постанову слідчого ТУ ДБР, розташованого в м.Полтава, від 28.06.2024 року про закриття кримінального провадження №00000242 від 11.09.2014 року в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя вказав, що перевірка проведена в повному обсязі, постанова про закриття кримінального провадження є обґрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою скасувати постанову слідчого ТУ ДБР, розташованого в м.Полтава, від 28.06.2024 року про закриття кримінального провадження, а також постановити та направити до Офісу Генерального прокурора та керівника ДБР ухвалу з пропозицією вжити ефективні заходи для усунення істотних порушень закону та конституційних прав потерпілого у кримінальному провадженні, в тому числі шляхом зміни підслідності кримінального провадження, надання вичерпних вказівок органу досудового розслідування, направлених на усунення істотної неповноти досудового розслідування, та встановлення чітких строків їх виконання.

Слідчим не було враховано обставини, викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення, не проведено всіх необхідних слідчих дій, направлених на розкриття злочину, встановлення винних осіб, причетних до кримінального правопорушення.

Крім того, органом досудового розслідування не взято до уваги незаконність затримання ОСОБА_8 та його сина - ОСОБА_9 , інших підозрюваних у кримінальному провадженні, проведення щодо нього та його дружини безпідставних негласних слідчих (розшукових) дій.

Матеріали кримінального провадження не містять наказу начальника УМВС в Полтавській області про створення слідчо-оперативної групи, що свідчить про відсутність повноважень у слідчих та оперативних працівників під час проведення досудового розслідування.

Інші учасники судового розгляду ухвалу слідчого судді не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку представника ОСОБА_7 та заявника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обгрунтованою, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

Норми п.2 ч.5 ст.110 КПК України вказують на те, що мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення КПК України. Таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, слідчим було всебічно, повно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження, надано належну правову оцінку обставинам, викладеним у заяві ОСОБА_8 .

Відомості до ЄРДР внесено 11.09.2014 року за ч.1 ст.373 КК України за фактом примушування підозрюваного ОСОБА_8 невідомими особами в приміщенні ІТТ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області давати показання у кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 373 КК України (в редакції станом на 11.09.2014 року) передбачено відповідальність за примушування давати показання при допиті шляхом незаконних дій з боку прокурора, слідчого або працівника підрозділу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність.

За суб`єктивною стороною злочин характеризується наявністю тільки прямого умислу і вчиняється за будь-яких мотивів.

Об`єктивна сторона злочину полягає у вчиненні незаконних дій, які а) здійснюються при допиті і б) є способом примушування особи до давання показань. Отже, кримінальне правопорушення може бути вчинене тільки шляхом активної поведінки - дії і визнається закінченим з моменту здійснення цих дій. Примушування до давання показань може бути вчинене лише у відповідній обстановці - при допиті, тобто такій слідчій дії, яка полягає в одержанні (відібранні) показань у певних учасників кримінального процесу і фіксації їх у протоколі допиту, що має відповідну процесуальну форму.

Злочин має характер примушування до давання показань, яке припускає здійснення в тій чи іншій формі незаконного впливу (тиску) на допитувану особу, в результаті якого порушуються її права й обмежується свобода волевиявлення. Примушування - це психічний (психологічний) вплив на потерпілого, який здійснюється вчиненням таких незаконних дій, як підкуп, шантаж, застосування гіпнозу, пред`явлення неправдивих доказів, обіцянки звільнити від відповідальності чи з-під варти, видати спиртні напої, наркотики, обіцяння (залякування) погіршити умови утримування заарештованого, заарештувати особу, знищити майно, що належить особі чи її близьким, притягти до відповідальності за злочин, який потерпілий не вчиняв, тощо.

Найбільш розповсюдженим способом примушування до давання показань є погроза, яка може бути висловлена щодо: а) особи самого допитуваного; б) членів його сім`ї або близьких родичів; в) майна, яке належить потерпілому чи його близьким родичам.

Дії, за допомогою яких здійснюється примушування до давання показань, повинні мати незаконний характер. Тому відповідальність за вказане кримінальне правопорушення виключається, якщо для одержання необхідних показань використовуються тактичні та психологічні прийоми допиту, які або прямо передбачені законом (наприклад, ознайомлення з нормами кримінального закону про наслідки щирого каяття чи відшкодування збитку, попередження про відповідальність за відмову від давання або за давання завідомо неправдивих показань), або не суперечать йому (наприклад, створення перебільшеного уявлення у допитуваного про поінформованість слідчого).

Органом досудового розслідування, в межах даного кримінального провадження, було допитано ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_9 , здійснено одночасний допит потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_10 , проведено огляд матеріалів кримінального провадження №0000192 та вилучено процесуальні документи, витребувано із закладів охорони здоров`я дані про звернення ОСОБА_8 про надання медичної допомоги та медичну документацію ОСОБА_8 , призначено судово-медичну експертизу, встановлено працівників правоохоронних органів, які відвідували ОСОБА_8 під час його утримання в ІТТ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області, проведено службове розслідування за зверненням ОСОБА_8 щодо можливих неправомірних дій окремих працівників міліції УМВС України в Полтавській області, вилучено речі і документи із ІТТ Полтавського МУ УМВС України в Полтавській області та розглянуто у встановленому законом порядку всі подані заявником клопотання.

При цьому, слідчий під час розслідування даного кримінального провадження керувався інформацією та доводами, які викладені у заяві про вчинення кримінального правопорушення від 09.09.2014 року, яким надав належну правову оцінку з врахуванням наявних в матеріалах провадження доказів та всіх обставин провадження у їх сукупності.

Жодних даних про факт проведення допиту підозрюваного ОСОБА_8 заступником начальника УБОЗ УМВС України Полтавській області ОСОБА_10 та начальником УКР УМВС України в Полтавській області ОСОБА_11 04.09.2014 року та 06.09.2014 року та, як наслідок, застосування до нього недозволених методів досудового розслідування, в тому числі залякування, психологічного тиску, примушування до дачі завідомо неправдивих, слідчим не встановлено і апелянт про такі обставини не повідомляє.

Отже, відсутні будь-які обставини, що могли б свідчити про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України.

Крім цього, слідчими неодноразово приймалися рішення про закриття кримінального провадження №00000242, однак ухвалами слідчих суддів вказані рішення скасовувались із зазначенням недоліків проведення досудового розслідування, які в подальшому органом досудового розслідування усувалися.

Твердження апелянтів про відсутність наказу начальника УМВС в Полтавській області про створення слідчо-оперативної групи, що свідчить про відсутність повноважень у слідчих та оперативних працівників під час проведення досудового розслідування, стосуються іншого кримінального провадження №0000192 та жодного значення для встановлення обставин примушування ОСОБА_8 давати показання при допиті шляхом незаконних дій з боку прокурора, слідчого або працівника підрозділу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, не мають.

Що стосується доводів представника стосовно незаконного затримання ОСОБА_9 , проведення безпідставних негласних слідчих (розшукових) дій щодо ОСОБА_26 , то з вказаних підстав органом досудового розслідування було проведено допит свідків ОСОБА_26 та ОСОБА_9 . Як наслідок, 17.09.2014 року до ЄРДР за №0000250 було внесено відомості за фактом перевищення працівниками міліції своїх службових повноважень під час проведення обшуку у помешканні ОСОБА_26 . Крім того, 25.09.2014 року до ЄРДР за №0000256 було внесено відомості за фактом перевищення працівниками міліції своїх службових повноважень при затриманні ОСОБА_9 . Також 13.10.2014 року до ЄРДР за №0000274 було внесено відомості за фактом незаконного проникнення працівниками міліції до помешкання ОСОБА_26 .

Враховуючи викладене, слідчим винесено законну постанову про закриття кримінального провадження, а тому слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , ухвала слідчого судді є законною і підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 02 серпня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4