Номер провадження: 11-кп/813/1241/25
Справа № 502/2179/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001020, внесеному до ЄРДР 29 жовтня 2022 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Десантне, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, освіта середня технічна, одруженого, працюючого машиністом насосних установок, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

У відповідності до вимог ст. ст. 75-76 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він на протязі одного року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком також вирішено цивільний позов потерпілої, долю речових доказі та стягнено процесуальні витрати.

Відповідно до оскаржуваного вироку, 29.10.2022, року, приблизно о 13 годині 30 хвилин (більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим), водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «ГАЗ 3110» з реєстраційним номером « НОМЕР_1 », рухався у денний час доби по асфальтованому, чистому та сухому дорожньому покриттю проїжджої частини вул. Різдвяна в м. Вилкове з боку вул. Запорізької, на якій організований двосторонній, однорядний у кожному напрямку рух, в напрямку пров. Сонячний. Наближаючись до будівлі станції технічного обслуговування за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, м. Вилкове, пров. Сонячний, 1, керуючи автомобілем «ГАЗ 3110» з реєстраційним номером «ВН7570AI», ОСОБА_7 , в порушення вимог п/п 2.3 «Правил дорожнього руху» України (введено в дію 01.01.2002 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року) (далі Правила), якими передбачено: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі» та п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», керуючи вищевказаним автомобілем, виконуючи маневр повороту ліворуч, діючи необережно, грубо порушуючи вимоги п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п. 10.4 « Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїжджій частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою» Правил, не переконавшись перед зміною напрямку руху, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не зайнявши відповідне крайнє положення на проїжджій частині, не надавши дорогу зустрічному транспортному засобу при виконанні повороту ліворуч поза перехрестям, допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером « НОМЕР_2 », який рухався у зустрічному напрямку по проїжджій частині вул. Різдвяна в м. Вилкове, Ізмаїльського району, Одеської області. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажирці автомобіля марки «Volkswagen Passat» з реєстраційним номером «ВНЗ956PM» ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено наступні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в області променево-зап`ястного суглобу, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм згідно п. п. 2.2.1 та 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 та прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 , кожен окремо, подали апеляційні скарги, в яких вказують, що вирок суду підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги сторона обвинувачення аргументує тим, що суд застосував до обвинуваченого вид покарання, яке зважаючи на його вік не може бути призначене, у зв`язку з чим обвинуваченому має бути призначено інший вид основного покарання у виді штрафу.

У свою чергу, з урахуванням даних тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого розмір штрафу має бути визначений із застосуванням ст. 69 КК України. Зокрема, слід врахувати пенсійний вік обвинуваченого, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність постійного місця проживання та роботи, позитивні характеристики, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та попередніх судимостей, що у своїй сукупності суттєво знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На підставі наведеного, сторона обвинувачення просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 2250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 38250 гривень, на користь держави, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Позиція учасників судового розгляду.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив задовольнити у повному обсязі, водночас, обвинувачений та його захисник заперечували проти її задоволення, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог зазначеної ч. 1 ст. 404 КПК України.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання сторони обвинувачення щодо допущеного судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з врахуванням наступного.

Згідно з оскаржуваним вироком, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч.3 ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до інвалідів першої і другої групи.

За загальними правилами, визначеними ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Окрім цього, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Таким чином, законодавець визначає умови, за яких особа набуває право на пенсійну виплату, до числа яких належить не лише досягнення особою пенсійного віку, а й наявність в неї відповідного страхового стажу.

У кримінально-правовому розумінні системний аналіз вказаних вище норм дає змогу зробити висновок про те, що кримінальний закон не пов`язує призначення покарання з оформленням та отриманням певного виду пенсії, натомість пов`язує з досягненням особою пенсійного віку, який слід вважати 60 років.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже досяг пенсійного віку, передбаченого положенням ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (60 років), що судом не враховано при призначенні покарання.

Таким чином, зважаючи на те, що ОСОБА_7 , який на момент вчинення кримінального правопорушення та на момент постановлення оскаржуваного вироку досяг пенсійного віку, йому не може бути призначене покарання у виді обмеження волі.

Наведене дає колегії суддів підстави для висновку, що під час призначення обвинуваченому покарання, суд першої інстанції допустив порушення вимог ч.3 ст.61 КК України, оскільки призначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, що мало наслідком неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Приписами ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особою винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові Першої судової палати ККС у складі ВС від 15.08.2023 по справі №295/424/21 зазначено, що процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 КК.

Відповідно до частини 1 статті 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, має місце реєстрації та постійне місце проживання, працює на посаді машиніста насосних установок у ТОВ «Одеський осетринницький комплекс», характеризується за місцем проживання та роботи позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є пенсіонером; обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, що його обтяжують, та вважає за можливе призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді штрафу із застосуванням ч. 1 статті 69 КК України.

Так, частиною 1 статті 286 КК передбачено покарання за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції частини 1 статті 286 КК, за вимогами положень частини 1 статті 69 цього Кодексу суд може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції даної статті, що в даному випадку становить 2 250 неоподатковуваних мінімумів та складає 38 250 гривень.

З урахуванням викладеного, на переконання апеляційного суду, покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК, у виді штрафу із застосуванням статті 69 КК у розмірі 2250 неоподатковуваних мінімумів, що становить 38 250 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 нових злочинів.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судом апеляційної інстанції судового рішення, зокрема, є неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів звертає увагу, що, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 07.12.2021 року, викладений в постанові від 07 грудня 2021 року у справі № 617/775/20 про те, що зміна за результатами розгляду апеляційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст.75 КК України на штраф, не є погіршенням правового становища обвинуваченого.

У зв`язку із викладеним, оскільки, призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу не є погіршенням становища останнього, з огляду на положення ст.ст.408, 420 КПК України, суд апеляційної інстанції в цьому випадку приймає рішення у формі ухвали.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 615 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 та прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 17 грудня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001020, внесеному до ЄРДР 29 жовтня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2250 (двох тисяч двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів, що становить 38 250 (тридцять вісім тисяч двісті п`ятдесят) гривень, з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4