Справа № 521/945/25
Номер провадження:1-в/521/614/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

представника ДУ «ОВК №14» ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі клопотання (подання) начальника ДУ «Одеська виправна колонія №14» щодо приведення у відповідність вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2024 року за ч.4 ст.185 КК України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р.-

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло вказане клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія №14» відносно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо приведення у відповідність до закону вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2024 року, яким він засуджений за ч.4 ст. 185 КК України, у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. (далі - Закон №3886-IX).

Представник колонії підтримав клопотання.

Засуджений ОСОБА_4 просив клопотання задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечувала.

Дослідивши зміст подання, надані матеріали та вислухавши думку учасників, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Пунктом 2 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13. ч. 1 ст. 537 КПК України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

09 серпня 2024 року набув чинності - Закон №3886-IX, яким внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином ст. ст. 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом №3886-IX кримінальна відповідальність за ст. ст. 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), суд касаційної інстанції зробив правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч.4 ст. 185 (крадіжка в умовах воєнного стану), яке мало місце 06.08.2023 року, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1600,00 грн.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2023 році становила - 2684 гривні.

За таких обставин у даному кримінальному провадженні вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2684 грн. - станом на 2023 рік, а отже до цього діяння мають застосуватись положення ст. 5 КК і на теперішній час інкриміноване обвинуваченому діяння не підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2024 року, усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2024 р. за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 слід вважати засудженим вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2024 року за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника ДУ «Одеська виправна колонія №14» щодо приведення у відповідність вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2024 року за ч. 4 ст.185 КК України, у зв`язку зі змінами у Кодексі України про адміністративні порушення згідно Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 р. відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 13.05.2024 року за ч. 4 ст.185 КК України.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим вироком Приморського районного суду м. Одеси від 17.01.2024 року за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1