Справа №705/6115/24
1-в/705/569/24 УХВАЛА
10 грудня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Єщенко О.І.,
секретаря судового засідання Щербакової Л.А.,
прокурора Чабана Є.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_1 про застосування Закону України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та приведення вироку відповідно до вимог чинного законодавства,
Засуджений ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати до нього Закон України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та привести вирок Ніжинського районного суду Чернігівської області відповідно до вимог чинного законодавства.
Засуджений ОСОБА_1 у судове засідання не був доставлений, від нього до суду надійшла заява, в якій він просив проводити судове засідання без його участі та без фіксування за допомогою технічних засобів.
Прокурор Чабан Є.Ю. у судовому засіданні просив суд звільнити ОСОБА_1 від покарання, призначеного по епізодам за фактами крадіжки майна 10.05.2016 на суму 1333 грн 33 коп. та 12.05.2016 на суму 918 грн 33 коп. Покарання, призначене ОСОБА_1 вироком Чернігівського апеляційного суду від 05.12.2018 за ч. 1 ст. 115 КК України просив залишити без змін. Також просив суд виключити з вироку посилання на ст. 71 КК України.
У судове засідання представник адміністрації установи не з`явився, однак від нього до суду надійшла заява, в якій він просив проводити судове засідання без його участі та без фіксування за допомогою технічних засобів.
Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 засуджений вироком Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, із врахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 13 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано не відбуте покарання за вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 грудня 2013 року і остаточно призначено до відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_1 14 років позбавлення волі. У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_1 термін попереднього ув`язнення з 17.05.2016 по 05.09.2016 та з 09.11.2017 по 05.12.2018 з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.
Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство, та передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України таємні викрадення чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло та інше приміщення, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому 10.05.2016 на суму 1333 грн 33 коп. та 12.05.2016 на суму 918 грн 33 коп.
Остаточне покарання за цим вироком призначене на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03.12.2013, за яким ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілій 20.08.2013 на суму 500 грн.
Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2013 ця сума становила 1147 грн, а станом на 01.01.2016 ця сума становила 1378 грн.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 згідно з вироком Чернігівського апеляційного суду від 05.12.2018 завдав матеріальної шкоди потерпілому на суми, що менші ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність виключення з вироку Чернігівського апеляційного суду від 05.12.2018 обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме по епізодам за фактами крадіжок майна у ніч на 10.05.2016 на суму 1333 грн 33 коп. і у ніч на 12.05.2016 на суму 918 грн 33 коп. та звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
У зв`язку із зазначеним необхідно виключити з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_1 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.
На цих підставах ОСОБА_1 необхідно вважати засудженим вироком Чернігівського апеляційного суду від 05.12.2018 за ч. 1 с. 115 КК України по епізоду за фактом умисного вбивства та покарання за вказаний злочин у вигляді 10 років позбавлення волі необхідно залишити без змін.
Також, оскільки ОСОБА_1 згідно з вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03.12.2013, невідбута частина покарання за яким була приєднана на підставі ст. 71 КК України до покарання за вироком Чернігівського апеляційного суду від 05.12.2018, завдав матеріальної шкоди потерпілій на суму, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність виключення з резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_1 покарання із застосуванням положення ст. 71 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Клопотання засудженого ОСОБА_1 задовольнити.
Вирок Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 729/839/16-к привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.
Виключити з вироку Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року обвинувачення за ч. 3 ст. 185 КК України, а саме по епізодам за фактом крадіжки майна в ніч на 10.05.2016 на суму 1333 грн 33 коп. та в ніч на 12.05.2016 на суму 918 грн 33 коп. та звільнити ОСОБА_1 від відбування покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
ОСОБА_1 вважати засудженим вироком Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України.
Призначене ОСОБА_1 покарання за вироком Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року за ч. 1 ст. 115 КК України у виді 10 років позбавлення волі залишити без змін.
Виключити з вироку Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року посилання на ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України.
У решті вирок Чернігівського апеляційного суду від 05 грудня 2018 року залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя О.І.Єщенко