У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/28/25 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2025 року клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , - задоволено.

Продовжено строк дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення раніше визначеної ухвалою суду від 04.10.2023 застави у розмірі 402 600,00 грн. (чотириста дві тисячі шістсот грн. 00 коп.) з покладенням встановлених ухвалою обов`язків у разі її внесення, на період судового розгляду справи але не більше ніж на 60 днів, а саме до 08 березня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання захисника відмовлено.

В ухвалі суду вказується на те, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальне провадження № 0001101, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.06.2023, відносно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 04.10.2024 відносно обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання останнім обов`язків, передбачених КПК України, 402 600,00 грн. (чотириста дві тисячі шістсот грн. 00 копійок). Покладено на останнього обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

У подальшому ухвалами суду строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_5 , неодноразово продовжувався.

У зв`язку з закінченням строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, прокурором 07.01.2025 подано клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Обґрунтовуючи клопотання прокурор вказав, що провести судовий розгляд кримінального провадження до строку закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою неможливо. Разом з цим, ризики, які встановленні судом під час обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , не зменшились та продовжують об`єктивно існувати, подальше тримання під вартою обвинуваченого є виправданим та необхідним, а тому прокурор просить продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів.

07 січня 2025 року захисник обвинуваченого подав клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому просить змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, або змінити розмір застави до 200 000,00 гривень., обґрунтовуючи тим, що з часу постановлення попередньої ухвали нові ризики не виникли. Ризик незаконного впливу на потерпілого нічим не підтверджений. Обвинувачений не має коштів та майна, а тому ризик його впливу відсутній. Прокурор не зазначив на яких свідків може впливати обвинувачений. Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також не обґрунтовано, оскільки не зазначено причину такого припущення. Обвинувачений має зареєстроване місце проживання, не має наміру уникати відповідальності. Покликається на нерозумність строку розгляду справи. Визначений судом розмір застави є завідомо непропорційним для нього.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу, та відмовляючи у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , тяжкість шкоди, яка може бути завдана у разі перебування обвинуваченого не в умовах ізоляції від суспільства, вагомість наявних доказів вини останнього, його репутацію, відсутність міцних соціальних зв`язків у місці проведення судового провадження, обвинувачення останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення під час іспитового строку, а також те, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту чи застави, не забезпечить в повній мірі виконання останнім його процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню, що негативно вплине на захист охоронюваних законом прав та інтересів суспільства, у зв`язку з чим щодо обвинуваченого ОСОБА_5 продовжив запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

При цьому, суд зазначив, що розмір застави визначається під час застосування запобіжного заходу. Будь-яких обставин, які свідчать про те, що змінились обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які досліджувались слідчим суддею під час застосування запобіжного заходу та враховувались ним під час визначення розміру застави, суду не наведено. Окрім цього, при вирішенні питання про можливість зміни розміру застави суд врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого під час іспитового строку. За таких обставин, суд не вбачав підстав для зміни визначеного розміру застави.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню. Зазначає, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на думку захисника за 2,5 роки тримання під вартою ризики не могли не зменшитися. Не дано оцінки також тому факту, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання. Окрім того, стверджує, що застава ОСОБА_5 визначена у непомірному для нього розмірі, оскільки він ніде не працює та жодних заощаджень не має, тобто фактично запобіжний захід є безальтернативним. Вказує, що в ухвалі суду немає рішення за наслідками вирішення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, поданого в порядку ст.201 КПК України, та окремого клопотання про зменшення розміру застави від 14.12.2024, що є порушенням права на захист та справедливий суд. Зазначає, що клопотання про зменшення розміру застави є видом клопотання про зміну запобіжного заходу, тому суд повинен був його розглянути протягом 3-х днів з дня його одержання. Також зазначає, що суд неправильно вирахував 60 днів тримання під вартою, які закінчуються 07.03.2025, а не 08.03.2025, рахуючи з 08.01.2025, тобто суд порушив припис ч. 1 ст. 197 КПК України. Просить суд, у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , відмовити. Змінити запобіжний захід ОСОБА_5 на особисте зобов`язання або домашній арешт, або заставу в розмірі 56364 грн.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності учасників судового процесу, неявка яких, з огляду на положення ст. 405, 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд справи за відсутності учасників судового процесу апеляційний суд бере до уваги, що: вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги; заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали. Крім того апеляційний суд враховує заяву захисника-адвоката ОСОБА_6 про розгляд апеляційної скарги у його відсутності.

За приписами до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені ст. 177, 178 КПК України, у їх зі ставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , колегія суддів вважає належним чином вмотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що обставини, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не змінились, наведені прокурором ризики не зменшились і продовжують існувати.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (позбавлення волі на строк від 05 до 08 років); дані про особу обвинуваченого (не має міцних соціальних зв`язків, проживає в іншій області, раніше судимий); відсутність обставин, які б перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою та необхідність проведення судом необхідних процесуальних дій.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду; незаконного впливу на потерпілих, свідків та інших учасників у кримінальному провадженні з метою дачі, зміни ними показань на його користь, що створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави уважати, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі не ухилятиметься від суду, не впливатиме на потерпілих, свідків, експерта, спеціаліста, іншого підозрюваного, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів уважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що застосований щодо ОСОБА_5 запобіжний захід з урахуванням його тривалості та у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку й кореспондується з характером суспільного інтересу, у зв`язку з чим, з урахуванням сукупності викладених обставин щодо тривалості перебування обвинуваченого під вартою, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , у силу характеру інкримінованих йому діянь та одночасної потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з чим погоджується й колегія суддів, уважаючи, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не будуть достатніми для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також дієвості кримінального провадження.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах контрольного провадження відсутні й стороною захисту не надано докази про наявність у ОСОБА_5 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, незаконно впливати потерпілих, свідків, інших учасників кримінального провадження, однак, обставини, за яких вчинено інкриміновані йому кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, а також вищенаведені дані про його особу, дають обґрунтовані підстави уважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у виді тримання під вартою, що в свою чергу свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів.

Крім того, постановляючи ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст. 182, 183 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України, який на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, обставини його вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, розмір заподіяної матеріальної шкоди, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що даний випадок є виключним і встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні.

Разом з тим, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, апеляційним судом не встановлено підстав уважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_5 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 .

Щодо тверджень захисника-адвоката ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, що суд неправильно вирахував 60 днів тримання під вартою, які закінчуються 07.03.2025, а не 08.03.2025, рахуючи з 08.01.2025, тобто суд порушив припис ч. 1 ст. 197 КПК України, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки 60 днів тримання під вартою закінчуються саме 08 березня 2025 року.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують продовження існування заявлених прокурором ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Узагальнюючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, навіть з урахуванням вказаних захисником характеризуючих даних обвинуваченого, немає, а тому ухвалу суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 422-1 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 січня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 08.03.2025 включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді