Справа № 359/1515/25
Провадження №1-в/359/102/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2025 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника установи ОСОБА_4 , засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією та використанням системи дистанційного зв`язку ВКЗ, клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2022 року, з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 20.04.2023 року, за ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років,

про приведення вироку у відповідність до законодавства України, звільнення від відбуття покарання і пом`якшення останнього у випадках передбачених ч. 2 ст.74 КК України,

в с т а н о в и в :

09.02.2025 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням, в якому просив застосувати до нього положення ч. 2 ст. 74 КК України та звільнити його від покарання, призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2022 року, з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 20.04.2023 року, за ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, відповідно до положень Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, оскільки вартість викраденого майна за вказаним вироком була меншою двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день вчинення крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-1Х не є кримінально-караним на цей час.

Засуджений в судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання про звільнення засудженого від покарання, призначеного Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2022 року, з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 20.04.2023 року, за ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

У судовому засіданні представник колонії при розгляді даного клопотання покладається на розсуд суду.

Заслухавши думку прокурора, представника колонії та позицію засудженого, дослідивши особову справу засудженого, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання з таких підстав.

Встановлено, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2022 року, з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 20.04.2023 року, ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років. Згідно вказаного вироку, ОСОБА_5 засуджено за незакінчений замах на таємне викрадення 26.07.2022 року чужого майна (крадіжку), де вартість викраденого майна перевищує граничну вартість майна, за викрадення якого передбачено адміністративну відповідальність, а отже не підпадає під дію положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року.

Вироком Київського апеляційного суду від 20.04.2023 року вирок Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2022 року в частині призначеного покарання скасовано, та ухвалено новий вирок, яким призначено покарання ОСОБА_5 покарання за ч.3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. ч. 2 і 3 ст. 74 КК України.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу.

9 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

Відповідно до вказаного Закону діяння, пов`язані з викраденням чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з моменту набрання чинності Законом вважаються дрібним викраденням чужого майна, відповідальність за що передбачена ст. 51 КУпАП, тобто перестали бути кримінально караними.

Відповідно до положень ст. 4 КК України злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі №0306/7567/12 судам нагадується, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 серпня 2024 року (справа № 567/507/23, провадження № 51-7110 км 23), Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2022 рік» з 1 січня 2022 року установлено прожитковий мінімум для працездатної особи у розмірі 2481 грн. Відтак сума соціальної пільги у 2022 році становила 1240,50 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 1 січня 2022 року складали 2481 грн.

Отже, діяння передбачене ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України за вироком Вишгородського суду Київської області від 09.11.2022 року не підпадає під дію положень Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, оскільки вартість майна, за викрадення якого останнього засуджено, перевищує граничну вартість майна, за викрадення якого передбачено адміністративну відповідальність.

У цьому зв`язку клопотання засудженого не підлягає задоволенню.

На підставі викладено та керуючись ч.ч. 1, 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. п. 13 ч. 1 ст. 537 та ч.1 ст. 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2022 року, з урахуванням вироку Київського апеляційного суду від 20.04.2023 року, за ч.3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, про приведення вироку у відповідність до законодавства України, звільнення від відбуття покарання і пом`якшення останнього у випадках передбачених ч. 2 ст.74 КК України, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали здійснено 20.02.2025 року.

Суддя ОСОБА_1