Справа № 497/1761/24
Провадження № 1-кп/497/53/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.03.25 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: прокурора ОСОБА_2 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , доставленого в судове засідання під вартою,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Болграді, клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_2 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000332 від 15.06.2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Городнє Болградського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, із середньою освітою, за національністю болгарина, який не працює, раніше судимий 13.03.2017 року вироком Приморського районного суду м.Одеси за ч.2 ст.187 КК України до 7 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,- В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що на початку червня 2024 року, більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , знаходячись на західній околиці с.Городнє Болградського району Одеської області знайшов на землі корпус ручної осколкової гранати РГД-5 з запалом УЗРГМ, які є бойовими припасами та придатні до вибуху.

Надалі, ОСОБА_3 , переконавшись за зовнішніми ознаками, що знайдені ним предмети відносяться до бойових припасів, діючи з наміром, спрямованим на незаконне придбання, носіння і зберігання бойових припасів з мотивів самооборони, без передбаченого законом дозволу, в порушення Постанови Верховної Ради України №2471-ХІІ від 17.06.1992 року "Про право власності на окремі види майна", Положення про дозвільну систему, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 "Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи, аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї, або вибухових матеріалів", затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998, без передбаченого законом дозволу придбав та переніс при собі з вищевказаної ділянки місцевості знайдені ним вказані бойові припаси до місця свого мешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де в подальшому з початку червня 2024 року незаконно зберігав їх під ліжком у спальній кімнаті до 15.06.2024, коли їх було вилучено працівниками Болградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України за ознаками: носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 06.09.2024 року призначено судовий розгляд, при цьому в судовому засіданні обвинувачений був присутній. В судові засідання, які призначалися на 03.02.2025 року та 19.03.2025 року ОСОБА_3 не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні від 03.02.2025 року було вирішене питання щодо примусового приводу обвинуваченого ОСОБА_3 в наступне судове засідання. Виконати ухвалу суду не вдалося у зв`язку з відсутністю ОСОБА_3 за місцем мешкання, тому ухвалою суду від 19.03.2025 року його було оголошено у розшук та зупинено судове провадження до його розшуку.

30.03.2025 року до суду надійшло повідомлення заступника начальника Болградського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 , про те, що ОСОБА_3 затримано 29.03.2025 року о 12:20 годині в порядку виконання ухвали Болградського районного суду в Одеській області від 19.03.2025 року; у зв`язку з чим 30.03.2025 року було відновлено провадження та призначено судовий розгляд.

До суду 19.03.2025 року та 30.03.2025 року прокурор надав клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 строком на 60 діб з часу його затримання, з визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якому посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. До обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування не застосовувався запобіжний захід. На даний час ризики обумовлені тим, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років; він може переховуватися від суду, що підтверджується його поведінкою та неявкою в судові засідання, у зв`язку з чим він був оголошений у розшук; може незаконно впливати на свідків, які є його односельцями ,та продовжувати кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, так як він вчинив злочин в період погашення попередньої судимості. На підставі вищезазначеного прокурор, вважає за доцільним обрати саме цій запобіжний захід, який забезпечить виконання обвинуваченим його обов`язків.

Прокурор ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подане клопотання про обрання запобіжного заходу, зазначив, що необрання запобіжного заходу на даний час, може привести до переховування обвинуваченого від правосуддя, тому просить суд розглянути клопотання в даному судовому засідання.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу заявленого клопотання, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою та підставами застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, встановленим в ході досудового слідства.

Частинами 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При вирішенні клопотання прокурора суд враховує існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_3 перебуваючи на свободі може:

- переховуватися від суду, оскільки обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину об`єктивно свідчить про наявність ризику того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до таких дій, тем більш його процесуальна поведінка під час розгляду справи та оголошення його в розшук, підтверджує існування даного ризику;

- незаконно впливати на свідків, у цьому кримінальному провадженні, оскільки наразі ще не розпочався судовий розгляд, свідки обвинувачення, які є односельцями обвинуваченого, ще не допитані, що не виключає можливості обвинуваченого їх схилити до зміни раніше наданих показів;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, раніше неодноразово судимий, як за злочини проти власності так й за злочини про порушення громадського порядку.

Оцінюючи в сукупності обставини, які визначені ст. 178 КПК України, судом враховується: 1) вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину; 2) тяжкості покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину до 7 років; 3) вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , який не має тяжких хронічних захворювань або інвалідності; 4) дані про особу обвинуваченого, який не працює, раніше двічі судимий, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків, суд приходить до висновку про необхідність обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Судом не встановлено, а стороною захисту в судовому засіданні не доведено, що більш м`який запобіжний захід зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин суд вважає, що інший більш м`який запобіжний захід, окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_3 процесуальних обов`язків, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні та переховування від суду, тому задовольняє клопотання прокурора.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому розмір застави.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах:

1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Аналізуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, що регулює застосування інституту застави, зокрема виключно повноваження суду у вирішенні питання визначення суми застави, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_3 , його суспільну небезпеку, майновий та сімейний стан обвинуваченого, відсутність утриманців, стан здоров`я, інші дані про його особу, як того вимагають вимоги ч.4 ст. 182 КПК України, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, суд приходить до висновку максимального визначення розміру застави передбаченої п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися із населеного пункту, в якому обвинувачений зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Саме такий розмір застави та зазначені вище обов`язки, на думку суду, буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків, і не є непомірним з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості злочину, що інкримінується обвинуваченому, і забезпечить стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання обвинуваченим обов`язків (вказаний висновок відповідає правовій позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії» від 08.01.2009 року).

Відповідно до ч.4 ст. 202 КПК України обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 194-199, 314-316, 395 КПК, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Болградської окружної прокуратури ОСОБА_2 про обрання (застосування) обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Обрати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів з утриманням його в Державній установі "Ізмаїльський слідчий ізолятор".

Строк тримання під вартою рахувати з часу затримання, а саме з 12.20 години 29.03.2025 року.

Строк дії ухвали до 12.20 години 27 травня 2025 року.

Одночасно визначити розмір застави у межах 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати на виклики до суду, в провадженні якого перебуває справа; не відлучатися за межі Болградського району без дозволу суду; здати на зберігання уповноваженому органу свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 27 травня 2025 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державної установи "Ізмаїльський слідчий ізолятор".

У разі внесенні застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення та протягом семи днів, в частині запобіжного заходу, може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1