УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 607/3322/23

провадження № 51 - 4955 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року,

встановив:

За вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шибалин Бережанського району Тернопільської області, українця, громадянина України, одруженого не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 9 років.

На підставі ч.5 ст.72 КК в строк призначеного покарання ОСОБА_5 зараховано строк попереднього ув`язнення з 22 серпня 2022 року (з моменту його фактичного затримання в порядку ст. 208 КПК) по дату ухвалення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За вироком суду, 21 серпня 2022 року, приблизно о 23 год. 00 хв., у ОСОБА_5 , який перебував у приміщенні кухні житлового будинку, за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час розпивання алкогольних напоїв з односельчанином ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин внаслідок словесного конфлікту, виник злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 21 серпня 2022 року, приблизно о 23 год. 00 хв. у приміщенні кухні житлового будинку, за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, наніс руками та ногами ОСОБА_6 численні удари в область голови та тулуба, від яких той впав на підлогу. Після цього, ОСОБА_5 витягнув ОСОБА_6 на сходи, що ведуть до входу в житловий будинок, де залишив його. В подальшому від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_6 помер на місці.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року вирок місцевого суду змінено, в частині визначення строку відбуття покарання.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_5 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку ст. 208 КПК з 22 серпня 2022 року.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, просить вирок місцевого та ухвалу апеляційного судів щодо ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання та призначити засудженому мінімальне покарання в межах санкції статті, а саме у виді позбавлення волі строком на 7 років. Також просить виключити з мотивувальної частини вироку місцевого суду та ухвали апеляційного суду, обставину, яка обтяжує покарання засудженого - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_5 моральну шкоду в розмірі 300 000 грн, в іншій частині позовної заяви відмовити.

На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що призначене покарання його підзахисному за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок своєї надмірної суворості, що судами належним чином не було враховано ряд пом`якшуючих обставин покарання. Всупереч відсутності доказів, місцевим судом зазначено на наявність обставини, яка обтяжує покарання засудженому, чим погіршив становище, що є неприпустимим, згідно ст. 337 КПК. Зазначає, що у недотримання положень ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції не перевірив аналогічних доводів його апеляційної скарги та не навів мотивів, з яких вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, а також правильність кваліфікації його дій за вказаною статтею у касаційній скарзі захисником не оспорюються та не заперечуються.

Доводи захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження нових кримінальних правопорушень, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових правопорушень. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається із оскаржених судових рішень, суди попередніх інстанцій дотримались вимог закону України про кримінальну відповідальність щодо призначення покарання.

Як слідує зі змісту оскаржуваного вироку, призначаючи ОСОБА_5 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є тяжким кримінальним правопорушенням, особу винного, його вік, сімейний стан обвинуваченого, стан здоров`я, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема обставиною, яка обтяжує покарання згідно із п. 13 ч. 1 ст. 67 КК, судом визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. А обставин, що пом`якшують покарання не встановлено.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження місцевий суд дійшов висновку, що для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, та керуючись статтями 50, 65-67 КК необхідно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК.

За результатом апеляційного перегляду вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2024 року суд апеляційної інстанції не встановив порушень, допущених місцевим судом, під час призначення покарання, погодився з його висновками та зазначив мотиви з яких залишив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 без задоволення.

Призначаючи засудженому покарання за вчинені злочини, суди попередніх інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність не порушили.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.

Що стосується доводів захисника, про не вказування судами при призначені засудженому покарання, його щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії рішення суду апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції вказані доводи перевірив та зазначив, що обставини, на які посилається, зокрема, захисник, судом першої інстанції досліджені і їм дана належна оцінка. При цьому апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що аналіз матеріалів кримінального провадження в частині поведінки ОСОБА_5 не свідчить, що він прагнув усунути заподіяну шкоду, засуджений не продемонстрував свій жаль по відношенню до потерпілої, не вжив щирих заходів по відношенню до неї, у зв`язку із чим потерпіла засудженого не пробачила і наполягала на максимальному виді покарання. Також суд зазначив, що засуджений не надав будь-якої допомоги органам досудового розслідування, в ході здійснення досудового розслідування ОСОБА_5 не визнавав свою провину, не надавав зізнавальних показань, не повідомляв про обставини протиправних дій, інформацію про свідків.

Таким чином апеляційний суд в ухвалі вказав, що доводи захисника щодо неврахування місцевим судом жодної пом`якшуючої обставини, на які звертала увагу сторона захисту, а саме щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження.

Щодо тверджень захисника про безпідставне посилання місцевого суду на обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , а саме вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння, то ці твердження також не є слушними, оскільки вчинення кримінального правопорушення засудженим, в стані алкогольного сп`яніння, підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 , який суду повідомив, що 21 серпня 2022 року вони з ОСОБА_5 та ОСОБА_9 поїхали в с. Бірки, де придбали 2 литри горілки і в обідню пору він з ОСОБА_5 пішли пішки в с. Малий Ходачків, де вдома у ОСОБА_5 розпивали разом придбану горілку. Також свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які спілкувались з ОСОБА_5 фактично відразу ж після вчиненого ним кримінального правопорушення, стверджували, що засуджений перебував у стані алкогольного сп`яніння. А також ці ж обставини стверджуються показаннями самого засудженого, наданими в судовому засіданні, відповідно до яких він визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у обвинувальному акті, у тому числі визнав, що перебував у стані алкогольного сп`яніння на час вчинення кримінального правопорушення, що також підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту від 23 серпня 2022 року.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що вищезазначені доводи сторони захисту є безпідставними, а місцевим судом призначене засудженому покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З такими висновками погоджується й Верховний Суд.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання відповідає принципам індивідуалізації та справедливості. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим унаслідок суворості Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування статей 69, 75 КК.

Доводи захисника щодо необґрунтованого вирішення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди потерпілій, то ці твердження не є слушними, з огляду на наступне.

Так, місцевим судом встановлено, що чоловік потерпілої помер внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 . Як зазначено судом апеляційної інстанції, місцевий суд задовольняючи позовні вимоги потерпілої виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а розмір стягнутого з засудженого морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням, переживанням, яких зазнала потерпіла внаслідок загибелі її чоловіка.

Колегія суддів вважає, що цивільний позов вирішено у відповідності до вимог статей 23, 1167 Цивільного кодексу України.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги захисника немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень з мотивів, зазначених у касаційній скарзі захисника, отже, у відкритті провадження за його касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 травня 2024 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3