ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/984/25 Справа № 180/2071/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000272 стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Марганець Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_9

в режимі відеоконференції:

потерпілого ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11

законного представника потерпілого ОСОБА_12

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди в сумі 65 700 гривень та моральної шкоди в сумі 300 000 гривень, задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 65 700 гривень та моральну шкоду в сумі 100 000 гривень.

ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинені за наступних обставин.

25.06.2023 близько 11 год 45 хв ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем Маzdа 626, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Єдності в м. Марганці в напрямку від вул. Миру до пл. Гірницької Слави.

У цей час по вул. Єдності в м. Марганці, у зустрічному напрямку, наближаючись до автомобіля Маzdа 626, державний номерний знак НОМЕР_1 , керуючи технічно справним мотоциклом MUSSTANG, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався неповнолітній ОСОБА_10 .

У цей момент, тобто 25.06.2023 близько 11 год. 45 хв., рухаючись по вул. Єдності в м. Марганці, поруч із будівлею, розташованою за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Єдності, буд. 86, водій ОСОБА_7 , не виконавши вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху, змінив напрямок руху автомобіля Маzdа 626, виконуючи маневр повороту наліво, в напрямку заїзду у двір будинку № 22 Північного кварталу, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки водію мотоцикла MUSSTANG, ОСОБА_10 , після чого, виїхав на зустрічну смугу, по якій рухався ОСОБА_10 , внаслідок чого відбувся контакт між правою стороною автомобіля Маzdа 626 та передньою частиною мотоцикла MUSSTANG у результаті якого ОСОБА_10 впав на проїзну частину вул. Єдності та отримав сумісну тупу травму голови та кінцівок і за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Маzdа 626 ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, захисник наводить доводи, зміст яких зводиться до наступного. Суд не дав належної оцінки показанням потерпілого, відповідно до яких останній зазначив, що побачив автомобіль на відстані 50-60 метрів, тобто біля стоматології, а потерпілий в цей момент був біля магазину Скрепка, проте суд не звернув уваги, що фактична відстань між магазином і стоматологією понад 250 метрів. Не оцінив належним чином суд і показання свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що з моменту, коли вона побачила мотоцикліста до звуку зіткнення пройшло понад 20 секунд, що суперечить матеріалам справи. Показання свідка ОСОБА_14 в частині швидкості руху мотоцикла в 50 км/год також суперечать доказам кримінального провадження. Свідок ОСОБА_15 пояснив, що удар мотоцикла прийшовся в праві передні дверці, там де сидів свідок. Удар стався не коли автомобіль почав повертати, а коли вже повернув і проїхав 9-10 метрів в бік Північного кварталу. Також свідок пояснив, що не встиг попередити ОСОБА_16 , так як мотоцикл наближався з великою швидкістю, яку він визначив як 90 км/год. Показання даного свідка також не отримали належної оцінки судом.

Зазначає, що не зважаючи на те, що показання обвинуваченого повністю підтверджені матеріалами кримінального провадження, показаннями свідків, слідчими експериментами, висновками експертів, суд безпідставно розцінив їх як намагання ухилитися від покарання або пом`якшити його.

З досліджених судом доказів встановлено, що перед поворотом ліворуч автомобіль зупинявся з включеним сигналом повороту. З моменту початку руху автомобіля (момент виникнення небезпеки для мотоцикла) автомобіль проїхав 10 метрів за 4,2 секунди. Цього часу достатньо для безпечного завершення маневру, а також для уникнення зіткнення водієм мотоциклу, якби той дотримувався встановлених правилами вимог щодо швидкості руху в межах міста, але мотоцикл не гальмував, не змінював напрямок руху. Швидкість руху мотоцикла у вироку не вказана. Ці обставини мають суттєве значення для надання правової оцінки діям кожного учасника ДТП. За висновками автотехнічної експертизи, прийнятий судом, у причинному зв`язку з ДТП є дії обох водіїв - автомобіля та мотоцикла.

Вважає недопустимим доказом, відповідно до ч. 3 ст. 87 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , який мав статус свідка.

Вважає безпідставними мотиви суду про визнання недопустимим висновок комплексної експертизи, проведеної стороною захисту, з тих підстав, що експерт не був повідомленим про кримінальну відповідальність. Відхиливши висновок експерту сторони захисту, суд відмовив в призначення додаткової автотехнічної експертизи, чим порушив право обвинуваченого на захист.

В доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 просить скасувати вирок суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Зазначає, що суд не взяв до уваги покази обвинуваченого щодо обмеження оглядовості, що впродовж проїзної частини справа було 4 автомобіля. Цей факт не враховано, а ні в ході проведення слідчого експерименту, а ні при проведенні автотехнічної експертизи (вихідні данні оглядовість не обмежена, арк. спр 163).

Крім того, допитаний під час судового розгляду свідок ОСОБА_13 повідомив, що в час, коли трапилось ДТП, разом з ними був ще водій швидкої допомоги та молодша сестра Івахненко. Проте в судовому засіданні вони допитані не були, що також свідчить про неповноту судового розгляду.

Зазначає, що під час слідчого експерименту ОСОБА_7 був позбавлений права на захист, запевнений слідчим, що він є свідком у кримінальному провадженні та «ні в чому невинний, а проведення слідчого експерименту є формальністю», обвинувачений не перевіряв зафіксовані слідчим дані, зокрема, час триваючої для нього небезпеки, тощо.

Вважає, що суд безпідставно не врахував висновок експерта №10.1/029 від 31 жовтня 2024 року, за результатами проведення комплексної судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин i механізму ДТП, відповідно до якої дії водія автомобіля не відповідали вимогам м.10.1 Правил Дорожнього руху, що з технічної точки зору не перебувало у причинному зв`язку з настанням події ДТП; дії водія мотоцикла не відповідали вимогам п. 12.4 та 12.9 (б) ПДР, що з технічної точки зору перебувало у причинному зв`язку з настанням ДТП. Різниця між висновками двох експертів зводиться до того, що лише експерт ОСОБА_17 дослідив питання, що, якщо б водій мотоцикла рухався із дозволеною швидкістю, ОСОБА_7 взагалі не потрібно вчиняти будь-яких дій для уникнення ДТП.

Крім того, суд першої інстанції безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про призначення додаткової автотехнічної експертизи, тому ОСОБА_7 було протиправно відмовлено в забезпеченні права на захист, зокрема: поставити/спростувати висновок експерта, допитати експерта, який використовував іншу методику, та призначити комісійну автотехнічну експертизу.

Також захисник посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і вважає, що суд мав підстави застосувати положення ст. 75 КК.

Не погоджується захисник ОСОБА_9 і з рішенням суду щодо вирішення цивільного позову. Вважає, що при вирішенні цивільного позову судом взагалі не надано оцінку тому факту, що в даній дорожньо-транспортній пригоді встановлено вину й водія ОСОБА_10 , в той час як позовні вимоги задоволено без урахування цього факту.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, враховуючи те, що при вирішенні цивільного позову суд першої інстанції не врахував усіх істотних обставин даної справи, які мають значення, не застосував належні норми матеріального права та порушив вимоги процесуального права, вирок суду в частині вирішення цивільного позову, на думку захисника, також не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 403 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду.

До апеляційного суду надійшла відмова від апеляційних скарг прокурора ОСОБА_18 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК.

В судовому засіданні прокурор просив прийняти відмову від апеляційної скарги прокурора ОСОБА_18 , про що сторони не заперечували та продовжено розгляд апеляційної скарги захисника.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та з у рахуванням доповнень до апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, посилаючись на її безпідставність, вирок суду першої інстанції вважав законним та обґрунтованим, тому просив залишити його без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження та ін.

Стаття 94 КПК передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням елементів складу кримінального правопорушення, зокрема місця, часу, способу вчинення та наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення.

У мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів, навести докази для підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок тяжкості, перевіривши висновки суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновків про їх часткову обґрунтованість, виходячи з наступного.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (п. 1, 2 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК).

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у його вчиненні, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та ретельно дослідженими судом наступними доказами.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, підтверджується доказами дослідженими в суді першої інстанції, викладеними у вироку, зміст та правова оцінка яких перевірені судом апеляційної інстанції, зокрема наступними.

Частково показаннями самого ОСОБА_7 , який хоча винним себе в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, проте пояснив, що в час та місці, викладених в оскарженому вироку, він рухався по вул. Єдності на автомобілі Маzdа 626, увімкнув поворот вліво, виїхав на зустрічну смугу руху і коли вже був зроблений маневр повороту відбулося зіткнення з мотоциклом.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що їхав по вул. Єдності в сторону вокзалу, назустріч йому їхав автомобіль, який його не пропустив і почав повертати вліво. Внаслідок чого сталося зіткнення, після чого він нічого не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні підтвердив, що він разом з ОСОБА_7 їхали по вул. Єдності, зупинилися, щоб повернути на Північний квартал, впевнилися, що не має перешкод та почали повертати ліворуч. Раптом він побачив мотоцикліста, попередив ОСОБА_19 , але вже було пізно, сталося зіткнення.

Висновком експерта № СЕ-19/104-23/32679-ІТ від 25 вересня 2023 року відповідно до якого, в даній дорожній обстановці водій автомобіля «МАZDА 626» ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Musstang МТ 200-8» для водія автомобіля «МАZDА 626» ОСОБА_7 визначалась виконанням ним вимог п. 10.1 ПДР України, і у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «МАZDА 626» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Експерт ОСОБА_20 в судовому засіданні підтвердив, що ним в рамках даного кримінального провадження була проведена судова автотехнічна експертиза від 25.09.2023, оформлена висновком № СЕ-19/104-23/32679-ІТ, проводячи вказану експертизу він брав до уваги постанову слідчого та самі матеріали кримінального провадження, висвітлюючи питання, поставлені в постанові слідчого. Швидкість потерпілого вказана слідчим 90 км/год., чим потерпілий порушив дозволену швидкість в 50 км/год.. Але навіть при даній швидкості потерпілий міг би уникнути ДТП, якби мав досвід керування та зменшив швидкість руху.

Підтримав свій висновок, згідно якого при заданому механізмові події, дії водія автомобіля «МАZDА 626» ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Також вина ОСОБА_7 , у вчиненні ним інкримінованого йому злочину підтверджується дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами, оголошеними у судовому засіданні, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25 червня 2023 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 26 червня 2023 року, за участю свідка ОСОБА_15 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 26 червня 2023 року, за участю ОСОБА_7 ; висновками експерта № 220-Е від 12 жовтня 2023 року, № 222-Е-Д-2 від 12 жовтня 2023 року, № 221-Е-Д від 12 жовтня 2023 року, № 238-Е-Д-3 від 23 жовтня 2023 року, відповідно до яких у потерпілого ОСОБА_10 встановлені тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК cудове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Вирішуючи доводи захисника про неповноту судового розгляду, апеляційний суд зауважує на межі доказування у даній категорії справ та обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК та доходить висновку, що суд першої інстанції з належною повнотою встановив всі обставини кримінального провадження та перевірив захисну версію обвинуваченого та його захисника.

Посилання захисника ОСОБА_9 про те, що свідок ОСОБА_13 повідомив, що в час, коли трапилось ДТП, разом з ними був ще водій швидкої допомоги та молодша сестра ОСОБА_21 , яка не допитана в судовому засіданні, що, на думку захисника, свідчить про неповноту судового засідання, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки захисником не надано відомостей, що вказана особа була очевидцем події ДТП та володіє відомостями, які мають доказове значення для даного кримінального провадження. Також під час вирішення судом питання про можливість закінчення стадії з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами та переходу до судових дебатів, сторона захисту не заперечувала. В суді апеляційної інстанції сторона захисту також не заявляла клопотання про виклик та допит гр. ОСОБА_21 як свідка.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його технічної фіксації, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, на які посилалась сторона захисту.

Враховуючи вищевикладені докази, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника, що суд першої інстанції допустив неповноту, а його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, тобто відсутні підстави для скасування вироку суду, передбачені ст. 410, 411 КПК.

Позиція сторони захисту в апеляційній скарзі переважно ґрунтувалась на висновку експерта № 10.1/029 від 31 жовтня 2024 року, за результатами проведення комплексної судової інженерно-технічної експертизи з дослідження обставин і механізму ДТП, відповідно до якої дії ОСОБА_7 не змушували інших учасників дорожнього руху до зниження швидкості, а тому і не створювали їм небезпечної обстановки (небезпеки для руху), дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору не перебувало у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Колегія суддів погоджується із загальною оцінкою вказаного висновку експерта, який надав суд першої інстанції щодо його недостовірності, оскільки останній суперечить обставинам справи, проте не може погодитись з мотивами не врахування даного висновку, з яких виходив суд першої інстанції, з огляду на таке.

Так, суд не взяв до уваги вказаний висновок експерта, оскільки вказана експертиза судом не призначалася, а проведена на договірних умовах, а саме договору про надання послуг № 10.1 від 11.10.2024 року, укладеного між обвинуваченим та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_22 , який має кваліфікацію судового експерта. Перед проведенням вказаної експертизи ФОП ОСОБА_22 не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статтями 384 та 385 КК, тому обставини, викладені в даному висновку суд не може розцінювати як об`єктивні і не зацікавлені.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині та зауважує, що сторона захисту має право на збирання доказів, в тому числі і проводити альтернативні експертизи, зокрема на договірних підставах. Такий висновок експерта не має наперед встановленої сили і підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами кримінального провадження.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з мотивами відмови в призначенні повторної експертизи, викладені в ухвалі від 19 вересня 2024 року, а саме, що відповіді на питання, які просив поставити захисник перед експертами, висвітлені у висновку експертизи наявної в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційний суд зауважує, що висновки експерта про невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п. 10.1 ПДР України є одностайними, як і момент виникнення небезпеки для потерпілого початок маневру повороту ліворуч водієм ОСОБА_7 . Вихідні дані для проведення експертиз також є ідентичними як в постанові слідчого про призначення експертизи, так і в клопотанні захисника про призначенні повторної експертизи, а також в заяві захисника до експерта ОСОБА_22 про проведення експертизи.

Захисники зауважували на неповноті судового розгляду та неповноті проведеної експертизи № СЕ-19/104-23/32679-ІТ від 25 вересня 2023 року, оскільки експерт не врахував обмежену оглядовість для водія ОСОБА_7 (припарковані автомобілі на лівій смузі руху за напрямком руху ОСОБА_7 ), проте апеляційний суд відхиляє такі доводи захисту, оскільки під час слідчих експериментів ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_15 не повідомляли про ці обставини. Крім того, в клопотанні про призначення повторної експертизи та в заяві про проведення експертизи експерту ОСОБА_22 також не вказана дана обставина у вихідних даних. Тому такі доводи захисту є безпідставними.

Апеляційний суд відхиляє висновок експерта ОСОБА_22 №10.1 від 11.10.2024 року, з тих підстав, що він є умовним, тобто зроблений з урахуванням того, що водій мотоцикла ОСОБА_10 у населеному пункті мав рухатись зі швидкістю 50 км/год і за таких обставин дії ОСОБА_7 не змушували інших учасників дорожнього руху до зниження швидкості, а тому і не створювали їм небезпечної обстановки (небезпеки для руху), дії водія ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору не перебувало у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП.

Проте за умови швидкості водія мотоцикла в 50 км/год, цей же експерт доходить висновку, що їх траєкторії взагалі б не пересіклись, тому такий висновок не відповідає фактичним обставинам даного кримінального провадження, а той факт, що потерпілий перевищив швидкість не звільняло водія ОСОБА_7 від виконання обов`язку, передбаченого п. 10.1 ПДР України пересвідчитись, що його маневр буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, в даному випадку для потерпілого ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку.

Посилання сторони захисту на недопустимість як доказу висновку експерта № СЕ-19/104-23/32679-ІТ від 25 вересня 2023 року відповідно до ч. 3 ст. 87 КПК, оскільки слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 проведений, коли останній мав статус свідка.

Проте такі доводи сторони захисту є неприйнятними з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 87 КПК передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання.

В свою чергу, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК передбачає, що суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Наведене узгоджується також із положеннями ч. 3 ст. 240 КПК, яка не містить заборони щодо залучення свідків для проведення слідчої дії з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження.

Вирішуючи питання, чи були відомості про обставини дорожньо-транспортної пригоди, надані ОСОБА_7 як свідком під час проведення слідчого експерименту за його участю, такими, що отримані внаслідок вчинення слідчим діянь, які б мали ознаки істотного порушення права особи на мовчання та свободи від самовикриття, слід звернути увагу на наступне.

Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені за фактом кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_7 . Останній, викладаючи власну версію щодо обставин ДТП, вказував як він рухався, як робив маневр повороту, робились експериментальні заміри часу та відстані. Саме з метою перевірки й уточнення наданих ОСОБА_7 відомостей щодо обставин ДТП 26 червня 2013 року за його згодою було проведено слідчий експеримент. Його проведенню передувало роз`яснення останньому права не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, що можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Також роз`яснено право на захист, про що у протоколі є його є його підпис. Так ОСОБА_7 роз`яснені права за ст. 66 КПК, яка передбачає право свідка користуватися під час давання показань та участі у проведенні інших процесуальних дій правовою допомогою адвоката. Жодних зауважень чи заперечень з приводу порушень прав ОСОБА_7 при проведенні вказаної слідчої дії чи після її проведення не висловлював. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 була надана можливість висловити свою власну точку зору причин зіткнення із мотоциклом під керуванням ОСОБА_10 і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_7 або слідчий у будь-якій формі примушував його до визнання своєї винуватості у ДТП. Не було у слідчого на той час і достатніх підстав вважати, що надалі ОСОБА_7 буде визнано підозрюваним. Тільки після проведення відповідної експертизи 25 вересня 2023 року, останньому 24 жовтня 2023 року було оголошено про підозру.

З урахуванням наведеного, немає жодного правового підґрунтя вважати протокол слідчого експерименту недопустимим доказом.

Аналогічний правовий висновок, сформований в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 30 травня 2019 року у справі № 164/1457/16-к (провадження № 51-8008 км18).

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду в цій справі, апеляційний суд зауважує, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв, того, хто з них створив небезпечну дорожню обстановку (аварійну ситуацію), тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка була учасником дорожнього руху.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/104-23/32679-ІТ (аналогічні висновки зроблені і експертом ОСОБА_22 ), аварійну ситуацію (небезпеку для руху для потерпілого ОСОБА_10 ) створив саме водій ОСОБА_7 під час виконання маневру повороту ліворуч і не надавши перевагу у русі потерпілому в наслідок чого сталася дана ДТП. Для уникнення ДТП та виконання вимог п. 10.1 ПДР для водія ОСОБА_7 не було причин технічного характеру і визначалось належним виконанням вказаного пункту Правил дорожнього руху. Посилання останнього, що він не бачив потерпілого, не виправдовує його, оскільки він як водій мав стежити за дорожньою обстановкою та її змінами.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги статей 22, 94, 370, 373 КПК забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином дослідив та оцінив всі докази і виклав переконливі мотиви чому він приймає їх до уваги та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 за стандартом поза розумним сумнівом.

Водночас, під час вирішення питання щодо обраного судом виду і міри покарання, суд апеляційної інстанції доходить висновку про не належне виконання судом першої інстанції положень ст. 50, 65 КК, а покарання ОСОБА_7 призначене неналежним врахуванням тяжкості вчиненого правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого та поведінки самого потерпілого і його внеску у настання даного ДТП.

Статтею 414 КПК як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через суворість.

При обранні виду і розміру покарання, а також при вирішенні питання про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання, апеляційний суд враховує, що злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК є необережним, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, апеляційний суд погоджується з мотивами суду першої інстанції, який врахував безвідповідальне ставлення батьків потерпілого до зберігання транспортного засобу, який являється джерелом підвищеної небезпеки, з можливістю прямого доступу їхньої неповнолітньої дитини до мотоциклу, який не досяг віку, не навчався та не отримував посвідчення водія відповідної категорії, що і на думку апеляційного суду, також сприяло настанню тяжких наслідків, та те, що дії водія мотоцикла «Musstang МТ 200-8» ОСОБА_10 не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору також знаходиться в причинному зв`язку з даною ДТП.

Проте апеляційний суд не погоджується з рішенням суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі і що виправлення останнього не можливо без реального його відбування.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК якщо суд... при призначенні покарання у виді... позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи, що злочин вчинений ОСОБА_7 необережно, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, не перебував у стані сп`яніння, як обставина, яка унеможливлює застосування до нього положень ст. 75 КК, обставини даного конкретного кримінального провадження та поведінку самого потерпілого, який керував мотоциклом, не маючи права керування, з перевищенням швидкості та навіть за таких обставин, як би володів навичками керування мотоциклом, міг би уникнути настання ДТП або якби рухався з допустимою швидкістю ДТП зіткнення б не сталося, з огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що в даному конкретному випадку реальне відбуття ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі буде непропорційним відносно вчиненого ним злочину, а мета покарання може бути досягнута без ізоляції останнього від суспільства, проте в умовах контролю за його поведінкою зі сторони державних органів.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, який не пов`язаний із застосування насильства, зазначені вище дані про особу обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Стосовно доводів захисника ОСОБА_9 про необхідність скасування вироку суду, в тому числі в частині цивільного позову та призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства, апеляційний суд зазначає про їх необґрунтованість з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частиною 1 ст. 128 КПК визначено, що особа якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Із систематичного аналізу норм закону випливає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством та судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону при ухваленні вироку суду в частині вирішення цивільного позову, в тому числі врахував дії потерпілого та його внесок у настанні даного ДТП, а саме, що висновком експерта встановлено вину обох водіїв у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги глибину фізичних і моральних страждань потерпілого, суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди і стягнув на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження не допущено таких порушень кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні, а відтак апеляційну скаргу сторони захисту слід задовольнити частково, а вирок суду в частині призначеного покарання змінити.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_7 за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на 3 (три) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пунктів 2, 4 ч. 3 ст. 76 КК покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4