Номер провадження: 11-сс/813/606/25
Справа № 523/2742/25 1-кс/523/559/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000164, внесеного до ЄРДР від 03.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 та накладено арешт накладено арешт на вилучені у ОСОБА_8 : автомобіль «Toyota», моделі «LAND CRUISER 150», номерний знак НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який поміщено на майданчик за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 59; а також мобільний телефон «iPhone 14 Plus», імей 1: НОМЕР_3 , імей 2: НОМЕР_4 , поміщено до сейф-пакету №S001188; мобільний телефон «iPhone XS Max», імей 1: НОМЕР_5 , імей 2: НОМЕР_6 , поміщений до сейф-пакету №S001187.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зв`язок вилученого майна із вчиненням злочину підлягає встановленню в процесу здійснення досудового розслідування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.

Доводи обґрунтовує тим, що, ОСОБА_8 не є працівником Південного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, а тим більше службовою особою.

В матеріалах провадження відсутнє будь-яка інформацію щодо взаємодії ОСОБА_8 зі службовими особами з метою одержання неправомірної вигоди в рамках кримінального провадження.

На теперішній час власник вилученого майна є свідком. В матеріалах провадження відсутня жодна інформація щодо використання мобільних телефонів. Слідчим не було надано жодного пояснення, яким чином використовувався транспортний засіб як засіб вчинення злочину.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Статтями 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, згідно з якими зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У свою чергу, викладені доводи також знайшли своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частинами 2, 4 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіривши зміст клопотання слідчого та додані до нього матеріали, апеляційний суд прийшов до висновку, що слідчий суддя не дотримався вказаних вимог закону та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

Згідно клопотання вбачається, що ОСОБА_11 , вступивши в злочинну змову із своїм заступником ОСОБА_12 , вимагають неправомірну вигоду у розмірі 20 тис. доларів США від голови одного з товариств мисливців та рибальства Одеської області за залучення додаткових мисливських угідь за товариством спортивно-стрілецького клубу «Пальмира», код ЄРДПОУ44055703, власником якого є ОСОБА_8 .

Також, встановлено, що до вказаної протиправної схеми причетні посадові особи Південного лісового офісу ДП «Ліси України».

За вказаним фактом Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві 22 лютого 2024 внесені відповідні відомості до ЄРДР за №0000255, за ознаками ч. 3 ст. 368 КК України.

В цей же день прокурором прийнято рішення про об`єднання матеріалів досудових розслідувань №0000255 та №0000164, в одне кримінальне провадження за №0000164. 06 лютого 2025 року, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2025 року (справа №947/24611/24, провадження №1-кс/947/2239/25) проведено обшук належного ОСОБА_8 автомобіля «Toyota», моделі «LAND CRUISER 150», номерний знак НОМЕР_7 , VIN: НОМЕР_2 , під час якого слідчим виявлено та вилучено: вищезазначений транспортний засіб, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_8 належить ОСОБА_8 , поміщено на майданчик за адресою: м. Одеса, вул. Мечникова, 59; а також належні ОСОБА_8 мобільний телефон «iPhone 14 Plus, імей 1: НОМЕР_3 , імей 2: НОМЕР_4 , поміщено до сейф-пакету №S001188; мобільний телефон «iPhone XS Мах», імей 1: НОМЕР_5 , імей 2: НОМЕР_6 , поміщений до сейф-пакету №S001187.

Задовольняючи клопотання та мотивуючи необхідність накладення арешту на майно, перелічене в резолютивній частині оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, пославшись на зміст клопотання щодо фактичних обставин кримінального провадження та положення статей 170-173 КПК України, зазначив, що вилучені речі, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідають критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, є знаряддям вчинення злочину, з метою забезпечення їх збереження.

Втім, відповідно до вимог ст. 171 КПК України слідчий належним чином не мотивував своє клопотання стосовно того, які підстави і мета відповідно до положень статті 170 цього Кодексу, який зв`язок є між кримінальним правопорушенням, що розслідуються, та майном на яке він просить накласти арешт, не обґрунтовано, яке відношення до даного кримінального провадження має особа у якої вилучено це майно - ОСОБА_8 .

Зазначені обставини не зміг і підтвердити прокурор у судовому засідання під час апеляційного перегляду.

Викладаючи зміст клопотання, слідчий обмежився лише загальними фразами та цитуванням окремих норм КПК України, при цьому не обґрунтував, яким саме критеріям ст. 98 КПК України відповідає майно на яке він просить накласти арешт, та які саме ознаки такого майна можуть бути використані для доведення конкретних обставин, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні.

Водночас, як слідує зі змісту ухвали слідчого судді, розглядаючи клопотання, слідчий суддя при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише наведенням фактичних обставин відповідно до клопотання, цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим покликанням на те, що накладення арешту необхідне для забезпечення можливості збереження майна.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Аналіз змісту ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона копіює зміст клопотання слідчого, покликання на статті 170-173 КПК України, але не містить докладних мотивів на обґрунтування судового рішення, при цьому, слідчий суддя покликається в ухвалі на необхідність накладення арешту на зазначене вище майно з метою забезпечення збереження майна.

Частиною 3 статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що слідчий суддя при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно з якими, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, слідчий суддя своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею були допущені перелічені вище істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги невідповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК України, яка не була усунута слідчим суддею районного суду в порядку ч. 3 ст. 172 КПК України, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з прийняттям нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 28.02.2025 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000164, внесеного до ЄРДР від 03.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою повернути клопотання слідчого в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000164, внесеного до ЄРДР від 03.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України прокурору для усунення недоліків зазначених в мотивувальній частині судового рішення протягом 72 годин з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4