У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року м. Полтава

в с т а н о в и в :

23.12.2024 року до слідчого судді надійшло клопотання адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 в порядку ст.206 КПК України.

В клопотанні посилалися на те, що 21.12.2024 ОСОБА_2 був зупинений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та примусово доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Метою доставлення ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було складання відносно особи протоколу про вчинення нею адміністративного правопорушення. Доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 21.12.2024 року ОСОБА_2 , з невідомих йому підстав продовжував утримуватись в приміщенні ТЦК та СП поза його волею станом на 23.12.2024 року.

У зв`язку з цим, представник заявника просила постановити ухвалу, якою негайно звільнити із незаконного утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні адвокат клопотання підтримала та просила його задовольнити.

У судовому засіданні представник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 суду повідомив, що військовозобов`язаний ОСОБА_2 був доставлений працівниками НП до ІНФОРМАЦІЯ_4 в зв`язку з порушенням ним правил військового обліку 21.12.2024 року. Останній пройшов ВЛК, визнаний придатним за станом здоров`я до військової служби, призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 на військову службу та вибув для проходження військової служби.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання адвоката, дослідивши наявні письмові докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про наявність підстав для повернення клопотання з таких підстав.

Встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був доставлений працівниками Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_4 в зв`язку з порушенням ним правил військового обліку 21.12.2024 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було видане направлення для проходження військово-лікарської комісії. Після визнання останнього придатним за станом здоров`я до військової служби, він був призваний ІНФОРМАЦІЯ_5 на військову службу і включений до складу команди, що направлялася 22.12.20224 року для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 . У цій військовій частині він не пройшов відбір.

23.12.2024 року ОСОБА_2 вибув у складі команди « НОМЕР_2 » для проходження служби.

Статтею 206 КПК України регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, проте, вказану норму належить застосувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі з загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК України врегульовано, що досудове розслідування стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Відповідно ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Отже, слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у певному кримінальному провадженні виключно на стадії його досудового розслідування, тому, його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Згідно ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Згідно ч.5 ст.206 КПК України незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

За приписами ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи для тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Згідно ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, з положень ч.1 ст.206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідує, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу дотримуватись прав фізичної особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Зі змісту клопотання адвоката не вбачається, що відносно ОСОБА_2 здійснюється кримінальне провадження і що останній тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Слідчий суддя за наслідками розгляду клопотання, поданого в порядку ст.206 КПК України, виключно на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою за наявності чітко визначених підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Натомість, зі змісту поданого адвокатом клопотання вбачається, що ОСОБА_2 не утримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосуванням відносно нього запобіжного заходу, не є затриманим у порядку ст.208 КПК України, та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою (в порядку ст.207 КПК України), не встановлено таких відомостей в результаті судового засідання.

Навпаки, слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_2 за висновком ВЛК придатний до військової служби, призваний та направлений для проходження військової служби під час мобілізації.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для розгляду даного клопотання в порядку ст.206 КПК України.

Слід зауважити, що згідно п. 1, 3 Постанови КМУ від 23.02.2022 року №154 «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки координується та спрямовується Міноборони.

Крім того, згідно ст.1 Закону України «Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України» військова служба правопорядку у Збройних Силах України - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.

У даному випадку, належним способом реагування на можливі порушення, окреслені в клопотанні, є звернення до Військової служби правопорядку та Міністерства оборони України, а для судового захисту заявник вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду для оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що розгляд клопотання по суті проведено, проте прийняття рішення згідно ст.206 КПК України є неможливим з підстав, викладених вище, слідчим суддею встановлено підстави для повернення клопотання.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 9, 22, 26, 206-208, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на незаконне затримання в порядку ст. 206 КПК України повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 30 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_4