Справа №: 398/7033/24
провадження №: 1-кс/398/307/25
УХВАЛА

Іменем України

"28" лютого 2025 р. м. Олександрія

Слідчий суддя Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного у межах кримінального провадження №0001892 відповідно до ухвали слідчого судді від 31 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

Захисник підозрюваного ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з клопотанням про скасування арешту майна в частині заборони користування ним, накладеного в кримінальному провадженні №0001892 від 20 грудня 2024 року відповідно до ухвали слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 грудня 2024 року на тимчасово вилучене майно, а саме, автомобіль марки Mercedes-Benz Vito, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_3 .

Клопотання обґрунтоване тим, що на даний час у межах кримінального провадження органом досудового розслідування проведено всі необхідні експертизи щодо арештованого транспортного засобу. При цьому автомобіль досить тривалий час зберігається на відкритому майданчику, лако-фарбове покриття піддається дії сонячного випромінювання та атмосферних опадів, покривається пилом та брудом, гума та акумуляторна батарея втрачає працездатність, а від того втрачається загальна вартість автомобіля. Таким чином, захисник вважає, що на даний час відпала потреба у подальшому арешті в частині користування зазначеним автомобілем, оскільки органом досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі дії з використанням цього транспортного засобу, при цьому власник майна бере на себе обов`язок щодо збереження майна до вирішення питання щодо нього в порядку ст. 100 КПК України. Відтак, подальше перебування автомобіля під арештом призводить до надмірного обмеження прав та інтересів власника вказаного транспортного засобу, що не відповідає принципу справедливого балансу.

ОСОБА_3 та його захисник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи наявна заява адвоката ОСОБА_5 про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує та просить задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, у задоволенні клопотання про скасування арешту майна просить відмовити, оскільки автомобіль марки Mercedes-Benz Vito, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , є засобом вчинення злочину, так як цим автомобілем було транспортовано тіло померлої особи, яку попередньо було вбито. Станом на тепер на автомобіль накладено арешт, а його скасування в частині заборони користування не забезпечить в подальшому можливості повного дослідження доказів під час судового розгляду. Окрім того, зазначений транспортний засіб має важливе значення як для досудового розслідування, так і в подальшому судового розгляду по суті справи до моменту винесення остаточного рішення.

Представник Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій заперечила проти задоволення клопотання з мотивів того, що збереження арешту транспортного засобу необхідне для забезпечення дослідження доказів під час судового розгляду, а також, що він має важливе значення для досудового розслідування.

Дослідивши матеріали клопотання та письмові заяви по суті справи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст.ст. 7, 9 КПК України однією із засад кримінального провадження є законність. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Відповідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, пересування, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження №0001892 від 20 грудня 2024 року, розпочате за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 398/7033/24, провадження № 1-кс/398/2094/24 від 31 грудня 2024 року, в межах кримінального провадження № 0001892 накладено арешт на тимчасово вилучене 28 грудня 2024 року майно, серед якого автомобіль марки Mercedes-Benz Vito, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , шляхом заборони користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Слідчий суддя зауважує, що реалізація права на звернення з клопотанням про скасування арешту майна обумовлюється тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження протягом його дії. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Накладаючи арешт на майно, слідчий суддя зазначив, що тимчасово вилучені речі є матеріальними об`єктами, що можуть зберігати сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Крім того, наявний ризик, у випадку не застосування арешту, можливості псування, знищення, перетворення, відчуження зазначених речових доказів, тому для забезпечення належного зберігання слідів вчиненого кримінального правопорушення, з метою проведення судових експертиз, а також з метою запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, накладення арешту є обґрунтованим.

Як вбачається із заяв сторони обвинувачення, на даний час не відпала потреба у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження навіть в частині заборони користування автомобілем, оскільки він має важливе значення для досудового розслідування та необхідний для подальшого дослідження доказів під час судового розгляду кримінального провадження.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Водночас, на переконання слідчого судді, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується та полягає в забезпеченні збереження речових доказів задля досягнення цілей досудового розслідування, встановлення всіх обставин кримінального правопорушення та осіб, які його вчинили.

Слідчий суддя зазначає, що арешт майна з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто для збереження речових доказів, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову, конфіскацією майна та спеціальною конфіскацією, проте на відміну від інших підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, слідчий суддею встановлено, що адвокатом ОСОБА_5 не було доведено необґрунтованості накладення арешту на зазначене в клопотанні майно та на даний час не відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, який був застосований з метою збереження речових доказів.

Стосовно аргументів сторони захисту щодо умов зберігання арештованого майна слідчий суддя зазначає, що положення КПК України та Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» від 19 листопада 2012 року № 1104, покладають на сторону кримінального провадження, якій надані речові докази під час досудового розслідування, обов`язок організувати належне збереження таких речових доказів та забезпечити їх схоронність, тому всі питання щодо зберігання речових доказів під час досудового розслідування мають прийматися стороною обвинувачення з урахуванням норм законодавства.

Враховуючи, що автомобіль марки марки Mercedes-Benz Vito, білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , як речовий доказ може містити на собі сліди та інформацію про скоєння злочину, які в своїй сукупності та разом з іншими доказами можуть бути використані у кримінальному провадженні як докази, які сприятимуть об`єктивному, повному і всебічному проведенню досудового розслідування та встановленню обставин вчинення кримінального правопорушення, а також приймаючи до уваги, що досудове розслідування у кримінальному провадженні на теперішній час не завершено та у разі скасування арешту майна у вигляді заборони користування ним не можна цілком виключити ризики його приховування, пошкодження чи знищення, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для скасування арешту відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного у межах кримінального провадження №0001892 відповідно до ухвали слідчого судді від 31 грудня 2024 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1