Справа №:755/294/25
Провадження №: 1-кс/755/80/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" січня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та дізнавача ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання дізнавача ВД Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_3 про проведення обшуку у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 січня 2025 року за №0000005, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло клопотання, котре погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , про проведення обшуку, у межах цього провадження, у зв`язку з здійсненням у ньому досудового розслідування та необхідністю встановлення обставин визначених ст. 2, 91 КПК України при наявності на те передумов визначених ст. 233, 234 того ж Кодексу.

Зокрема, у клопотанні вказується, що досудовим розслідуванням встановлено, що 03.01.2025 о 18 год. 34 хв. за адресою: м. Київ, вул. Русанівська Набережна, буд. 20, було зупинено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який при собі можливо зберігає наркотичні засоби чи психотропні речовини.

Так, 03.01.2025 року під час проведення обшуку затриманої особи в період часу з 19 год. 42 хв. по 19 год. 55 хв, за адресою: м. Київ, вул. Русанівська набережна, буд. 20, працівниками поліції в присутності понятих у ОСОБА_5 було вилучено із правої кишені штанів, в які він був одягнений, прозорий поліетиленовий зіп-пакет, всередині якого знаходились шістнадцять згортків з ізоляційної стрічки з магнітом, всередині яких знаходились прозорі зіп-пакети з кристалічною речовиною світлого кольору, які було поміщено до спец. пакету CRI1273468.

В подальшому, надійшла оперативна інформація про те, що ОСОБА_5 за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , може зберігати наркотичні засоби чи психотропні речовини.

Після чого, 03.01.2025, в період часу з 22 год. 55 хв., до 23 год. 34 хв., був проведений невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1 , яка згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно належить на праві власності в розмірі 1/2 частки ОСОБА_6 , та 1/2 вищевказаної квартири належить ОСОБА_7 .

У ході цієї слідчої дії вилучено 3 пакети із полімерного матеріалу з пазовим замком із речовиною світлого кольору.

Сам обшук, у порядку ст. 233 КПК України, було проведено з метою збереження майна, а саме наркотичних засобі чи психотропних речовин.

Тому, заявники просять надати дозвіл на цей обшук постфактум, як такий, проведення якого було необхідним з метоювстановлення відомостей визначених ст. 91, 233, 234 КПК України та виконання завдань визначних ст. 2 вказаного Кодексу.

ІІ. ПОЗИЦІЯ ІНІЦІАТОРА ЗВЕРНЕННЯ

Дізнавач ВД Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлене клопотання підтримала, просила задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПИТАННЯ

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 233. Проникнення до житла чи іншого володіння особи

3. Слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі [...] зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Стаття 234. Обшук

1. Обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, [...].

3. У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором [...] звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості про: [...] 2) короткий виклад обставин кримінального правопорушення, у зв`язку з розслідуванням якого подається клопотання; [...] 4) підстави для обшуку;

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими прокурор, слідчий обґрунтовує доводи клопотання, [...].

5. Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи; [...].

IV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Слідчий суддя, перевіривши клопотання на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК), заслухавши думку осіб вказаних у п. ІІ ухвали, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети (ч. 2 ст. 223 КПК України).

В постанові від 27 січня 2022 року в справа № 11-132сап21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що з урахуванням змісту ч. 5 ст. 234 КПК України під час вирішення питання про санкціонування обшуку житла стандарт доказування - «достатня підстава» є значно нижчим порівняно з такими стандартами як «поза розумним сумнівом» (що застосовується під час розгляду кримінального провадження по суті), так і «обґрунтована підозра» (за яким доводиться наявність підстав піддавати конкретну особу заходам забезпечення кримінального провадження), зокрема для надання відповідного судового дозволу закон не вимагає існування обґрунтованої підозри власника чи іншого володільця житла у вчиненні кримінального правопорушення.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Зокрема, в частині питання невідкладного обшуку законодавець зазначив, що невідкладний обшук може проводитися у т.ч. з метою врятування майна.

Дійсно, таким майном може бути й те, що в подальшому у провадженні матиме статус речового доказу. Однак необхідно пам`ятати, що в класичному розумінні будь-який обшук проводиться для відшукання майна чи певних предметів, які в перспективі матимуть статус речових доказів.

Необхідність віднайти і вилучити об`єкти, які можуть бути речовими доказами, сама по собі не може тлумачитись як врятування майна за ч. 3 ст. 233 КПК, адже для врятування майна необхідна реальна загроза його знищення або ж втрати.

Невідкладність проведення обшуку насамперед передбачає усвідомлення органом досудового розслідування того факту, що у випадку його непроведення те майно, яке або є предметом кримінального правопорушення, або зберегло на собі сліди його вчинення може бути знищеним. Тобто існує ризик того, що певні фактичні обставини у кримінальному провадженні неможливо буде встановити, що ставить під загрозу ефективність розслідування загалом.Якщо у сторони обвинувачення є саме обґрунтовані підозри для того, щоб припускати, що таке майно може бути знищеним - може йтися про невідкладний обшук.

При цьому, така засада кримінального провадження як змагальність сторін, визначена ст. 22 КПК України, передбачає самостійне обстоювання учасниками кримінального провадження їхніх правових позицій. Таке обстоювання полягає не лише у повідомленні суду своєї позиції та її належній аргументації, а й у доведенні відповідними засобами доказування певних обставин чи фактів, на яких вона ґрунтується.

Кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд ухвалювати рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, що є ознакою обґрунтованості судового рішення (ч. 3 ст. 370 КПК України). А тому, при оцінці дійсності обставин визначених ч. 3 ст. 233 КПК, Суд не може покладатися виключно на повідомлення учасника кримінального провадження щодо певних обставин, тобто презюмувати їх достовірність.

У цьому випадку, слідчий суддя, вивчивши клопотання заявника та долучені до нього матеріали, вважає, що у провадженні не є доведеними обставини визначені ч. 3 ст. 233 КПК, тобто не є дотриманим критерій «достатньої підстави».

Позаяк, додані до клопотання дані жодним чином не вказують на те, що існувала певна інформацію того об`єму і характеру, котрий вказував би на необхідної вчинення невідкладного обшуку у порядку ч. 3 ст. 233 КПК.

Водночас, у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним.

Більш того, Суд нагадує, що коли країни-учасниці вважають за необхідне вдаватися до таких заходів як проведення обшуків з метою отримання доказів вчинення правопорушень, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними і достатніми, та чи було дотримано принцип пропорційності (див. рішення у справі «Бук проти Німеччини» (Buck v. Germany), заява № 41604/98, п. 45, ECHR 2005?IV). Суд також вивчить наявність у національному законодавстві ефективних гарантій від зловживань та свавілля, а також перевірить як ці гарантії використовували у справі, що розглядається (див. рішення у справі «Ілія Стефанов проти Болгарії» (Iliya Stefanov v. Bulgaria), заява № 65755/01, п. 38, від 22 травня 2008 року).

Тому, слідчий суддя констатує, що підстави, наведені для виправдання таких заходів, котрі відображено у п. І цієї ухвали, враховуючи саме докази додані на їх підтвердження до звернення, не є відповідними і достатніми. На думку слідчого судді, в цій ситуації, не було дотримано принцип пропорційності.

І ось чому. Стаття 30 Конституції України в частині, що стосується цієї справи, передбачає: «Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням … майна, … можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку».

У клопотанні вказується, що віднайдення та вилучення об`єктів, які можуть стати доказами у кримінальній справі, і є «врятуванням майна» в значенні ст. 30 Конституції.

Заявники ґрунтують свою позицію на тому, що ч. 3 ст. 233 КПК становить собою «інший, встановлений законом, порядок проведення в них огляду і обшуку» в значенні ст. 30 Конституції.

Однак, це помилкове тлумачення. В цій частині ст. 233 КПК передбачає, що увійти до володіння особи без ухвали слідчого судді можливо «лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням … та майна …». І так, хоча це положення встановлює порядок дій після невідкладного обшуку, однак воно не передбачає іншого - відмінного від визначеного Конституцією - порядку проникнення до володіння, зокрема, в частині визначення невідкладного випадку.

Інкорпорація в текст КПК конституційного формулювання не дає підстав змінювати його значення, а, навпаки, означає, що це тлумачення має відповідати тому значенню, у якому воно використано в Конституції.

Врятування майна означає запобігання його знищенню, зусилля, спрямовані на відвернення або принаймні зменшення шкоди, яка може бути завдана інтересам володільця майна. Зусилля, спрямовані на відшукання майна, яке володілець зберігає або сховав з метою убезпечити від загроз, далекі від наміру «врятувати майно». Навіть якщо володілець вважає за потрібне знищити своє майно, наприклад, винести сміття або витратити гроші, або випити пляшку горілки, це не дає права державі його вторгатися у володіння, аби його врятувати і вилучити.

Вказане обумовлюється тим, що дійсно ст. 233 КПК слугує досягненню завдань кримінальної юстиції, які сформульовані у статті 2 КПК. Серед цих завдань - «охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження», запобігання «необґрунтованому процесуальному примусу» і забезпечення кожному «належної правової процедури». Безумовно, до них відноситься й охорона фундаментального права, гарантованого ст. 30 Конституції.

Водночас, право на недоторканість приватного володіння - це ознака, що відрізняє безправне суспільство від суспільства, де панує право. Право не зазнавати втручання держави до тих пір, поки суддя не зважить всі докази і не дійде висновку, що саме за таких обставин приватність має поступитися нагальним суспільним потребам, - це те, заради чого і створюються конституції. Захисту цього права підпорядкована і заборона проникнення до володіння без ордеру, і вимога обґрунтувати необхідність обшуку слідчому судді (ст. 234 КПК), і вимога визнати недопустимими докази, отримані внаслідок процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу (ч. 2 ст. 87 КПК).

Виходячи з цього, Суд має забезпечити дієвість конституційних гарантій і запобігти спробам їх послабити або зруйнувати. Завдання Суду захищати Конституцію, особливо в ситуації, коли є спокуса (і навіть суспільний запит) знайти шпаринки в установлених нею бар`єрах.

Саме тому вимога отримання попереднього дозволу судді на проникнення до володіння має залишатися непорушною, крім виключних, зазначених у Конституції, випадків в їх традиційній інтерпретації. Знак рівняння між «врятуванням майна» і «виявленням та вилученням доказів», поставлений у клопотанні, практично зітер межу між ординарним обшуком, який має проводитися на підставі судового рішення, і невідкладних обшуком; і це власне і є порушенням ст. 2 КПК в частині належної процедури, за обставин цієї справи.

V. ВИСНОВОК

Отже, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, у порядку ст. 94 КПК України, вважає, що це клопотання є необґрунтованим, та не відповідає вимогам ст. 233, 234 вказаного Кодексу, а тому у його задоволені слід відмовити, з урахуванням того, що відповідно до ч. 3 ст. 233 того ж Кодексу, якщо слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись статтями 233-236, 309, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив :

відмовити у задоволенні клопотання.

Ухвала оскарженню не підлягає, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_8