Справа №761/6457/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1508/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

11 лютого 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0000507 обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Сквира Київської обл., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 27.04.2004 вироком Апеляційного суду Київської області за п.п. 4. 7. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 15 років, 20.01.2017 звільнений Богунським районним судом м. Житомира умовно-достроково на строк 7 місяців 14 днів,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання для направлення до спеціальної установи відбування покарання, зарахувавши у строк відбування покарання 3 дні з 31.01.2024 по 02.02.2024 попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), вчиненого в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

31.01.2024, приблизно о 17 год. 35 хв., ОСОБА_8 перебував в пішохідному переході, біля магазину «Сімейна пекарня», що розміщений за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, 26, де побачив велосипед марки «Specialized», який там залишив ОСОБА_10 . В цей час у нього виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення майна, а саме велосипеду марки «Specialized», який належить ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_8 , 31.01.2024 приблизно о 17 год. 35 хв., знаходячись в пішохідному переході, біля магазину «Сімейна пекарня», що розміщений за адресою: м. Київ, вул. Старовокзальна, 26, діючи умисно, в умовах воєнного стану, пересвідчившись, що його дії непомітні для сторонніх осіб, взяв велосипед марки «Specialized», вартістю 8166 гривень 67 копійок та покотив його у бік залізничного вокзалу м. Києва за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, тим самим викрав.

Після цього, ОСОБА_8 разом з велосипедом з місця вчинення злочину зник, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_10 майнового збитку в сумі 8166 гривень 67 копійок.

На вказаний вирок захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування зробив для себе належний висновок щодо вчиненого кримінального правопорушення, а в подальшому під час судового провадження дотримуючись своїх процесуальних обов`язків став на шлях виправлення, продовжує офіційно працювати.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання в зв`язку із застосуванням закону, який не підлягав застосуванню. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказує, що суд при призначенні покарання не достатньо врахував суспільну небезпеку вчиненого тяжкого злочину та формально віднісся до визначення щирості каяття, фактично ототожнивши його з визнанням вини.

Крім того, суд зазначив про фактичне відшкодування завданого потерпілому збитку, однак збиток був відшкодований у зв`язку із затриманням потерпілим обвинуваченого безпосередньо після вчинення злочину.

Вважає, що ОСОБА_8 має бути призначено покарання без застосування до нього ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційних скаргах, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, кваліфіковані правильно.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора пронеправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

За змістом оскаржуваного вироку, при призначенні обвинуваченому виду та розміру покарання судом враховано те, що ОСОБА_8 щиро розкаявся у вчиненому, а також сприяв розслідуванню провадження, також спричинена матеріальна шкода відшкодована у повному обсязі шляхом фактичного повернення викраденого майна, у потерпілого відсутні претензії до обвинуваченого, що визнано обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Одночасно судом враховано дані про особу обвинуваченого, який неодружений, утриманців не має, працює, позитивно характеризується за місцем роботи і має судимість отриману за скоєння злочину більше 20 років тому.

Разом з тим, хоча вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів, проте наявність обставин, що пом`якшують покарання, які оцінені судом як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, з огляду на фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, суд дійшов висновку про можливість на підставі положень ч. 1 ст. 69 КК України призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини статті, оскільки саме таким покаранням буде досягнуто мету, передбачену ч. 2 ст. 50 КК України - виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

З таким рішенням місцевого суду погоджується й колегія суддів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

Так, за змістом обвинувального акту ще на стадії досудового розслідування слідчий дійшов висновку про наявність такої обставини, як щире каяття обвинуваченого. Даний обвинувальний акт був затверджений прокурором, отже прокурор погодився зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Окрім того, наявними матеріалами кримінального провадження підтверджується повернення власнику викраденого майна органом досудового розслідування, що і є фактичним поверненням викраденого майна.

Окрім того, судом небезпідставно визнано обставиною, що пом`якшує покарання, сприяння в розслідуванні провадження, оскільки він самостійно та добровільно розповів про обставини вчиненого, і саме вказана позиція обвинуваченого забезпечила виконання таких завдань кримінального провадження як швидке, повне та неупереджене розслідування і судовий розгляд, і будь-яких доводів на спростування встановлених судом обставин прокурором в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду не зазначено.

Неспроможними є і доводи апеляційної скарги прокурора про неврахування судом першої інстанції суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що спростовується змістом вироку.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, суд першої інстанції належним чином обґрунтував прийняте рішення про можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, призначивши обвинуваченому покарання нижче, від нижчої межі, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, проте, яке слід відбувати реально, а тому, на думку колегії суддів, апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Отже, всупереч доводів апеляційної скарги прокурора, при призначенні покарання обвинуваченому у виді реального позбавлення волі враховано вимоги п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України

Окрім того, на думку колегії суддів, є непереконливими й доводи апеляційної скарги захисника, оскільки судом при призначенні покарання обвинуваченому враховані обставини, на неврахування яких посилається захисник в апеляційній скарзі (наявність роботи та усвідомлення своїх протиправних дій), і, з огляду на встановлені місцевим судом обставини кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом першої інстанції підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України не встановлено, з чим погоджується й колегія суддів.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, з урахуванням встановлених на час судового розгляду обставин та даних про особу обвинуваченого, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини справи та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання, а тому подані апеляційні скарги прокурора та захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 - залишити без здоволення.

Вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя