Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/842/24 за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові про обрання запобіжного заходу та обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, в межах строку досудового розслідування, - до 21.01.2025 включно, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця Збройних Сил України військової служби за контрактом, на посаді - номер обслуги 1 зенітного кулеметного відділення 2 зенітно-кулеметного взводу 2 зенітно кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке 17.09.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № .

З клопотання вбачається, що у провадженні Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, перебувають матеріали кримінального провадження № за ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке 17.09.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 27.06.2020 підписав контракт на проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 . 04.01.2024 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 38 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду оператора відділення управління взводу управління зенітної - кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення. У подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_6 переведено на посаду номер обслуги 1 зенітного кулеметного відділення 2 зенітно-кулеметного взводу 2 зенітно-кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 .

Під час проходження військової служби, у відповідності до ст. 6, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_6 зобов`язаний був свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України і законів України, Військової присяги,

-2-

віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, не допускати негідних вчинків, точно й вчасно виконувати покладені на нього обов`язки.

Натомість, солдат ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , під час дії воєнного стану, у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через особисту недисциплінованість, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, без поважних причин, в умовах воєнного стану, 31.07.2024 самовільно залишив пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , та є незаконно відсутній на військовій службі, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність із проходженням військової служби.

20.09.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою мотивовано обґрунтованістю пред`явленої останньому підозри, тяжкістю покарання, яке йому загрожує (до 10 років позбавлення волі), обставинами вчинення кримінального правопорушення, а також наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, запобігти яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі й застави, неможливо.

При вирішенні клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя врахувала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яка підтверджується долученим до клопотання доказами, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, а також наявність ризиків його неналежної процесуальної поведінки. З метою запобігання встановлених у ході розгляду клопотання ризикам,передбаченим п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважала за доцільне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Крім того, слідчий суддя взяла до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення та відповідно до ч. 7 ст. 176 та ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не визначила ОСОБА_6 заставу.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді від 23.11.2024 скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту або визначити заставу в розмірі до 60000 грн. Вважає ухвалу необґрунтованою та незаконною, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам провадження. Зазначає, що слідчим суддею не було враховано, що ОСОБА_6 під час проходження військової служби безпосередньо брав участь у бойових діях та виконував бойові завдання у складі підрозділу в/ч НОМЕР_2 на територіях Донецької, Запорізької та Херсонської областей,

-3-

і внаслідок обстрілу 11.06.2023 в районі 2 км н.п. Лобкове (Степногірська громада) Запорізької області отримав вибухову, закриту черепно-мозкову та акубаротравму. Таким чином, слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу не були встановлені обставини, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора та підозрюваного, неявка яких не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді й від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін. При цьому враховується те, що сторона захисту не заявляла клопотання про бажання ОСОБА_6 брати участь у розгляді апеляційної скарги, а захисник-адвокат ОСОБА_5 не заперечував щодо розгляду апеляційної скарги без участі прокурора та підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За приписами ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу,

-4-

слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно положень ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя повною мірою дотрималася вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Розглядаючи дане клопотання, слідчий суддя належно дослідила та перевірила наведені у ньому доводи щодо обґрунтованості підозри та наявності ризиків які, власне, викликали необхідність вжити заходи для забезпечення кримінального провадження шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у провадженні Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, перебувають матеріали кримінального провадження № за ч. 5 ст. 407 КК України, відомості про яке 17.09.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

20.09.2024 складено повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке йому вручено 23.11.2024.

23.11.2024 ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком до 21.01.2025 включно.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відповідає фактичним обставинам кримінального

-5-

провадження і такий висновок підтверджується перевіреними слідчим суддею доказами, яким дана належна оцінка.

Відповідно до положень ст. 177, 183 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання переховування від органів досудового розслідування, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити вище вказані дії.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як встановила слідчий суддя, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відноситься до категорії тяжких та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строкдо 10 років, а тому з огляду на тяжкість та характер вказаного кримінального правопорушення вказане свідчить про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( рішення «Летельє проти Франції»).

Вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, доведена слідчим і прокурором та сумнівів у колегії суддів щодо їх повноти та достатності не викликає.

Згідно до вимог ст. 177 КПК України правовою підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою злочину, а також наявність зазначених в законі ризиків.

Наявні докази, які містяться в матеріалах судового провадження дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на цій стадії досудового розслідування є підтвердженою. У ході кримінального провадження обставини, які мають бути достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_6 у вчиненні цього кримінального правопорушення на момент вручення були наявними і підтверджуються доказами, зібраними у ході досудового розслідування, а саме: повідомленням командування військової частини, службовим розслідуванням за фактом самовільного залишення військової частини, допитами свідків та іншими матеріалами даного кримінального провадження.

Разом з тим, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів виходить з того, що сукупність матеріалів кримінального провадження на даній стадії досудового розслідування, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Така позиція суду випливає й із практики Європейського Суду з прав людини про те, що «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає наявність

-6-

обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин.

Органом досудового розслідування надано докази, які на даній стадії є достатніми для визначення поняття обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 . Однак, дослідження доказів з метою визнання їх такими, що можуть бути покладені в основу винуватості особи у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування про, що обґрунтовано зазначено в ухвалі слідчого судді.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає, що з огляду на характер та конкретні обставини кримінального провадження такі існують та доводяться відповідними доказами.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , слідчий суддя дослідила обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання вказаного запобіжного заходу, врахувала наявність обґрунтованої підозри та доказів, які дають обґрунтовані підстави вважати про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, дані про особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, і обґрунтовано прийшла до висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України (переховування від органу досудового розслідування та суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення) та належним чином мотивувала свої висновки про відсутність обставин до обрання менш суворого запобіжного заходу.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що сторона захисту в апеляційній скарзі не заперечує факту доведення органом досудового розслідування та наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , а також ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також слідчим суддею правомірно враховано і те, що згідно з ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Застосований ОСОБА_6 вид запобіжного заходу є співмірним з існуючими ризиками, відповідає даним про його особу та тяжкості пред`явленої йому підозри, зможе у повній мірі забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків та унеможливить настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвала слідчого судді не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає рішення слідчого судді щодо обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_5 , і такі апеляційним судом відхиляються.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегією суддів під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

-7-

При цьому, апеляційний суд бере до уваги і те, що у матеріалах судового провадження відсутні й стороною захисту не надано доказів про наявність у підозрюваного ОСОБА_6 будь-яких захворювань, які б свідчили про неможливість тримання його під вартою в умовах ізоляції від суспільства.

Тому, колегія суддів приходить до висновку про доведеність органом досудового розслідування обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за ч. 5 ст. 407 КК України, наявності в зазначеному провадженні певних ризиків передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вищеописані обставини є достатніми для переконання того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам та забезпечити виконання затриманим/підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду. В тому числі, не забезпечить та не сприятиме належному виконанню завдань кримінального провадження, а також всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин усіх кримінальних правопорушень та прийняття у провадженні кінцевого законного і обґрунтованого процесуального рішення.

При прийнятті рішення апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», а тому апеляційний суд вважає необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Також всупереч доводів апеляційної скарги, слідчий суддя правомірно не визначив ОСОБА_6 розмір застави з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину,

-8-

передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на вказані вимоги закону та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке вчинено військовослужбовцем у період дії воєнного стану, слідчий суддя правомірно не визначила розмір застави у даному кримінальному провадженні.

При цьому, апеляційний суд бере до уваги наявні в матеріалах судового провадження відомості про те, що під час досудового розслідування слідчим суддею надався дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 і органом досудового розслідування здійснювались заходи щодо його розшуку.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 під час проходження військової служби безпосередньо брав участь у бойових діях та виконував бойові завдання, внаслідок чого отримав вибухову, закриту черепно-мозкову та акубаротравму, апеляційний суд з урахуванням наведеного вище визнає такими, що не спростовують висновків слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не дають підстав для обрання йому менш суворого запобіжного заходу або визначення розміру застави, оскільки існують обґрунтовані підстави вважати, що у разі їх застосування може бути не забезпечено належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні.

Не свідчать про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою і надані захисником-адвокатом ОСОБА_5 під час розгляду апеляційної скарги копії довідок про перебування на військовій службі, отримання травм та стан здоров`я. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано і апеляційним судом не встановлено таких обставин, у тому числі про стан здоров`я підозрюваного, які б із достовірністю свідчили про те, що він не може триматися під вартою.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Таким чином, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог статей 177, 178, 182, 183 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду стороною захисту не надано таких доказів, які б спростовували висновки слідчого судді і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.11.2024 щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді