ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0001762 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, має на утриманні троє малолітніх дітей та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк - 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід особисте зобов`язання залишено до вступу вироку в законну силу.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він 09 липня 2021 року близько 09.00 год., керуючи автомобілем марки «Мercedes-Benz» моделі «E 220CDI» реєстраційний номер НОМЕР_1 , автодорогою О030849 сполученням «Луцьк-Рованці» (з двома смугами для руху в одному напрямку), по вул. Глушець с.Рованці Луцького району Волинської області у напрямку с. Боратин Луцького району, розташовуючись ближче до середини проїзної частини, а саме - лівої смуги руху, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, перевищив максимальну дозволену швидкість руху у населених пунктах, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості, не урахував дорожню обстановку та стан керованого ним автомобіля, щоб мати змогу безпечно керувати ним, що призвело до зіткнення із автомобілем марки «Fiat» моделі «Fіorino» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_11 , який здійснював виїзд з другорядної дороги вулиці Лугової на автодорогу О030849 сполученням «Луцьк-Рованці», з наміром виконання повороту ліворуч.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалась багатоуламковим вдавленим зламом кісток склепіння та основи черепа із забоєм головного мозку та крововиливами під оболонки. Вказані тілесні ушкодження належать до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному конкретному випадку викликали смерть потерпілого.

В прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали стало грубе порушення водієм ОСОБА_9 вимог пунктів 2.3 б), д), 12.1, 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними замінами та доповненнями).

В поданій апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання ОСОБА_9 необґрунтованим. Посилається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги інші обставини, які пом`якшують покарання, а саме: вчинення обвинуваченим активних дій щодо добровільного відшкодування шкоди потерпілій та активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Вказує на те, що реальне відбування покарання з ізоляцією від суспільства категорично негативно вплине на виховання та рівень життя його трьох дітей, які перебувають в нього на утриманні, адже він фактично єдиний забезпечує їх усім необхідним. Зазначає на те, що обвинувачений вину визнає повністю, має постійне місце проживання, де характеризується виключно позитивно, веде законослухняний спосіб життя, не ухиляється від правоохоронних органів та суду, не притягався до будь-якої відповідальності, що вказує на можливість його виправлення без ізоляції від суспільства. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_9 в межах санкції даної норми КК України із застосуванням статті 75 КК України.

У запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_12 вважає викладені доводи у апеляційній скарзі необґрунтованими та повністю безпідставними твердження захисника про підстави скасування вироку в частині призначеного покарання та застосування до обвинуваченого ст.75 КК України. Просить вирок суду залишити без змін

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурор вважає доводи сторони захисту викладені у апеляційній скарзі безпідставними та необґрунтованими. Просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили змінити вирок суду у частині призначеного покарання, представника потерпілої та прокурора, які апеляційну скаргу заперечували і просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині відсутні.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника, про можливість пом`якшення обвинуваченому покарання шляхом застосування положень ст.75 КК України, апеляційний суд вважає такі доводи необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Приписами ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті (частині статті) Особливої частини КК України, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_9 , місцевим судом дотримані.

Як убачається з вироку місцевого суду, призначаючи ОСОБА_9 вид та розмір покарання, суд, дотримуючись наведених вимог кримінального закону, належним чином урахував усі обставини кримінального провадження, у тому числі ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини його вчинення, дані про особу винного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, вину визнав повністю, має постійне місце проживання, де згідно характеристики Любомльської міської ради характеризується виключно позитивно, на його утриманні перебуває троє малолітніх дітей.

Також, апеляційний суд звертає увагу і на позицію потерпілої сторони, яка у суді першої інстанції показала, що з моменту вчинення ДТП, а це 2021 рік, тобто на протязі 3 років обвинувачений жодного разу не намагався вибачитись, відшкодувати збитки, чи хоча б порозмовляти з нею з приводу трагедії, яку фактично спричинив він, тобто збитки їй не відшкодовані на протязі тривалого часу, на її думку, вибачення обвинуваченого та надіслання коштів в якості компенсації 27.09.2024 зроблено виключно з метою уникнення реальної міри покарання, тому вона і відмовилась від отримання коштів та наполягала виключно на його суворому покаранні. Аналогічну позицію висловив представник потерпілої і в суді апеляційної інстанції.

Також судом враховано і наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , а саме: щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання винного, судом не встановлено.

Також судом враховано наслідки вчиненого кримінального правопорушення смерть людини.

Врахувавши обставини вчинення ДТП, наслідки, дані про особу обвинуваченого, його посткримінальну поведінку, наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які його обтяжують, позицію потерпілої, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, і тому призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, в розмірі наближеному до мінімального.

Суд апеляційної інстанції вважає, що врахувавши сукупність зазначених обставин, дані про особу винного, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки а саме те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тілесні ушкодження, які належали до тяжких, як небезпечних для життя в момент спричинення, і в даному випадку викликали смерть потерпілого, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, без застосування положень ст.75 КК України, яке необхідно відбувати реально, у зв`язку із чим апеляційний суд в даному кримінальному провадженні не знаходить обґрунтованих підстав для застосування положень ст.75 КК України до обвинуваченого.

Призначене судом ОСОБА_9 покарання повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і на думку суду апеляційної інстанції повністю відповідає меті й принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке в даному випадку є адекватним характеру вчинених обвинуваченим дій, їх небезпечності та даним про особу винного, і не є надто м`яким, а також надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі.

На думку суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, чи могли бути безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення місцевого суду, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни оскаржуваного вироку з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: