УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 759/18111/23

провадження № 51-5418 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 ,

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Київський апеляційний суд ухвалою від 04 вересня 2024 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення. Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 задовольнив частково. Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 змінив у частині призначеного покарання. На підставі ст. 69 КК призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, поєднаному із проникненням у житло.

За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання:

- 29 травня 2023 року, в період часу з 09 по 10 год прибув до квартири АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_6 . Ввівши в оману останню, ОСОБА_4 проник до квартири звідки таємно викрав грошові кошти на загальну суму 298 045 грн. Після цього покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд;

- 29 травня 2023 року, близько 11:50 год прибув до квартири АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Ввівши в оману потерпілих, ОСОБА_4 проник до квартири звідки повторно таємно викрав грошові кошти ОСОБА_7 на загальну суму 74 511,25 грн та ОСОБА_8 на загальну суму 10 000 грн. Після цього покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд;

- 29 травня 2023 року, близько о 13:10 год прибув до квартири АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_9 . Ввівши в оману останню, ОСОБА_4 проник до квартири звідки повторно таємно викрав грошові кошти на загальну суму 40 215,97 грн. Після цього покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд;

- 23 червня 2023 року, близько 12:00 год прибув до квартири АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_10 . Ввівши в оману останню, ОСОБА_4 проник до квартири звідки повторно таємно викрав грошові кошти у розмірі 7 000 грн. Після цього покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд;

- 23 червня 2023 року, близько 12:40 год прибув до квартири АДРЕСА_5 , де проживає ОСОБА_11 . Ввівши в оману останню, ОСОБА_4 проник до квартири звідки повторно таємно викрав грошові кошти на загальну суму 76 560 грн. Після цього покинув місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації його дій, посилаючись на допущені, на його думку, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор указує на те, що апеляційний суд необґрунтовано призначив ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК, заливши поза увагою підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_4 , те що він вчинив ряд тяжких корисливих злочинів щодо осіб похилого віку при обтяжуючих обставинах.

Зазначає, що зміст ухвали апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі прокурором не оскаржуються.

За змістом ст. 50 КК значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Наведених норм права суд апеляційної інстанції не порушив.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку, з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з їх урахуванням визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 в частині призначеного останньому покарання, погодився з місцевим судом, який, урахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який не працює, кількість злочинних епізодів, спосіб та конкретні обставини їх вчинення, наявність обставини, яка обтяжує покарання зазначив про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства, шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, про що просила сторона захисту, та вказав на необхідність призначення покарання, яке слід відбувати реально.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, надаючи оцінку іншим обставинам у справі зазначив, що місцевий суд належним чином не врахував дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітніх дітей, є волонтером, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, призначив покарання, яке за своїм розміром не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Також суд апеляційної інстанції врахував подані потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заяви, у яких вони повідомили про повне відшкодування завданих збитків, відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого та просили призначити йому покарання із звільнення від його відбування.

Таким чином, урахувавши відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого з боку потерпілих, їх позицію щодо необхідного останньому покарання, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обґрунтовано зазначив, що вони у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості та суспільну небезпечність вчиненого правопорушення та є підставою пом`якшити оскаржуваний вирок шляхом призначення ОСОБА_4 в порядку ч. 1 ст. 69 КК покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК, у виді 4 років позбавлення волі, оскільки такий вид та розмір покарання відповідатиме особі засудженого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з цим висновком і вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а рішення про призначення йому в порядку ч. 1 ст. 69 КК покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 185 КК є мотивованим та обґрунтованим.

Ухвала апеляційного суду за своїм змістом відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які свідчать про необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для її задоволення немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 вересня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3