Справа№751/1897/25
Провадження №1-кс/751/587/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у межах строку досудового розслідування.

В обґрунтування даного клопотання зазначив, що слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000064 від 18.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 407 КК України. ОСОБА_6 25.02.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яка обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Враховуючи, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у ньому, зазначивши, що пред`явлена ОСОБА_6 підозра обґрунтована та підтверджується зібраними доказами, а також існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Також, посилаючись на ч. 8 ст. 176 КПК України, вказали про неможливість застосування іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, оскільки ОСОБА_6 є військовослужбовцем та підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Слідчий додатково зазначив, що ОСОБА_6 також повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Підозрюваний та його захисник у судовому засіданні заперечували щодо клопотання. Захисник зазначив, що підозра за ч. 5 ст. 407 КК України є необґрунтованою та не підтверджується доказами, оскільки на момент проведення військовою частиною НОМЕР_1 службового розслідування та повідомлення про вчинення ОСОБА_6 злочину останній вже був військовослужбовцем іншої військової частини, до якої його було переведено. Тому отримані докази, зокрема повідомлення про вчинення кримінального правопорушення військовослужбовцем, акт службового розслідування, рапорт командира щодо самовільного залишення місця служби військовослужбовцем, рапорт т.в.о. командира зенітного артилерійського взводу охорони в/ч НОМЕР_1 , доповідь командира в/ч НОМЕР_1 щодо неприбуття військовослужбовця за новим місцем несення служби є недопустимими доказами, оскільки такі докази сформовано не уповноваженим суб`єктом. Також вказані в клопотанні ризики є недоведеними. Крім того вказав, що в клопотанні про застосування запобіжного заходу не зазначається про вчинення обвинуваченим іншого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та повідомлення про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а отже із огляду на межі доводів складеного слідчим та підписаного прокурором клопотання, такі посилання на підозру за ч. 2 ст. 194 КК України не можуть бути предметом дослідження слідчим суддею та не можуть бути покладені в основу рішення про застосування запобіжного заходу . Сторона обвинувачення мала змогу змінити або доповнити клопотання, однак цього не зробила, а тому при розгляді даного клопотання посилання на підозру ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є неможливим. Дана підозра не повинна братися до уваги при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, захисник повідомив про намір підозрюваного повернутися у встановленому законом порядку до несення військової служби.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, у судовому засіданні встановлено, що СУ ГУНП в Чернігівській області розслідується кримінальне провадження №0000064 від 18.01.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 5 ст. 407 КК України.

25.02.2025 о 16 год. 49 хв. ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а о 23 год. 01 хв. 25.02.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: у нез`явленні військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану.

Надалі 26.02.2025 ОСОБА_6 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 194 КК України, а саме: у нез`явленні військовослужбовця вчасно без поважних причин на службу тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, та в умисному знищенні та пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу, що спричинило майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Водночас у клопотанні про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стороною обвинувачення не наведено доводів на предмет обґрунтованості підозри за ч. 2 ст. 194 КК України, а тому при розгляді даного клопотання слідчий суддя виходить з наявності в ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, як підстави для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

При цьому слідчий суддя частково погоджується із доводами сторони захисту щодо відсутності підстав для виходу за межі аргументів клопотання в цій частині, з огляду на загальні засади кримінального провадження, якими є зокрема змагальність сторін кримінального провадження та засада диспозитивності кримінального провадження, за змістом якої слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому, на думку слідчого судді є слушним аргумент захисту стосовно можливості доповнення прокурором відповідного клопотання у порядку, встановленому ст. 184 КПК України. Так само, на думку слідчого судді, у разі подальшої зміни обставин у кримінальному провадженні не виключеним є подання прокурором клопотання про зміну запобіжного заходу у порядку, встановленому ст. 200 КПК України. Однак, на переконання слідчого судді, у всіх описаних випадках слідчий суддя в аспекті підзори у вчиненні кримінального правопорушення як підстави для вирішення питання про застосування запобіжного заходу не може виходити за межі тих обґрунтувань, які були наведені у відповідному клопотанні стороною обвинувачення на виконання вимог пункту 3 частини 1 статті 184 КПК України.

Щодо суті заявленого клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, репутацію підозрюваного, його майновий стан, наявність судимостей, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, розмір майнової шкоди, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано (для даної стадії досудового розслідування) підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та підозра підтверджується зібраними у справі доказами, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, а саме: протоколом обшуку, протоколами допитів свідків, повідомленням про вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення, актом службового розслідування, доповіддю командира військової частини про неприбуття до нового місця служби солдата ОСОБА_6 , витягом з наказу про стройовій частині.

Підозрюваним та його захисником у ході дослідження матеріалів клопотання в судовому засіданні не було наведено аргументів, які би ставили під сумнів обґрунтованість підозри на даній стадії кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя зауважує, що в межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом оцінюється ступінь обґрунтованості підозри виключно для даної стадії кримінального провадження та виключно в аспекті наявності підстав для застосування запобіжного заходу. Слідчий суддя під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу не вирішує питання про винуватість або невинуватість особи. Згідно з положеннями статті 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Стосовно доводів захисника про необґрунтованість підозри за ч. 5 ст. 407 КК України слідчий суддя зазначає наступне. На даному етапі оцінці підлягає встановленню, чи є підозра обґрунтованою та розумною. Так, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 32 рішення ЄСПЛ від 30.08.1990 у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»). Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Відтак наявні в матеріалах клопотання докази є достатніми для висновку, що підозра ОСОБА_6 є обґрунтованою, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає вірогідною причетність останнього до вчинення кримінального правопорушення, що є достатнім для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Доводи захисника про недопустимість доказів, зокрема акта службового розслідування, з огляду на переведення ОСОБА_6 в іншу військову частину слідчий суддя відхиляє, оскільки питання про допустимість доказів суд вирішує під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення після судового розгляду, що на даній стадії кримінального провадження виключається.

У ході судового розгляду клопотання стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, а тому, усвідомлюючи можливість призначення реального покарання у разі визнання винним, він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення;

- перебуваючи на волі, підозрюваний матиме можливість впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою спонукання до відмови від дачі показів чи зміни раніше наданих показів, зокрема на військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 ;

- іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню шляхом створення штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками злочину, до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих захисних версій, зокрема щодо наявності поважних обставин відсутності на військовій службі;

- ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може продовжити вчиняти аналогічне кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби.

Щодо посилань сторони захисту на відсутність ризиків слідчий суддя доходить висновку про відхилення таких аргументів з огляду на те, що станом на даний момент досудове розслідування не закінчено, повний обсяг слідчих дій не проведено, свідки у межах судового розгляду не допитані, а ризики переховування, незаконного впливу, перешкоджання кримінальному провадженню та продовження вчинення аналогічного кримінального правопорушення є об`єктивними та не спростовуються наведеними стороною захисту аргументами.

Крім того, слідчим суддею враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я підозрюваного, відсутність протипоказань для утримання під вартою; наявність повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; підозрюваний є військовослужбовцем; останній одружений, має на утриманні неповнолітню дитину. Проте наявність сталих соціальних зв`язків підозрюваного не виступили стимулюючими факторами для попередження вчинення кримінального правопорушення. Також, зважаючи на аргументи сторони захисту щодо наявності соціальних зв`язків, слідчий суддя вважає, що вони не можуть достатньою мірою нівелювати наведені вище ризики, що наявні у кримінальному провадженні.

Ураховуючи зазначені обставини, а також тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Стороною захисту не надано даних про наявність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання зазначеним ризикам та досягнення дієвості цього кримінального провадження.

При цьому положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Отже, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково.

Разом з тим, суд відхиляє доводи сторони обвинувачення щодо неможливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у порядку ч. 3 ст. 183 КПК України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Тобто право не визначати розмір застави належить до дискреційних повноважень слідчого судді, що вирішується з урахуванням передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України обставин. Розміщення відповідної норми абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України саме в конструкції статті 183 КПК України свідчить про спеціальний характер даної норми, і дає підстави тлумачити її таким чином, що згідно із ч. 8 ст. 176 КПК України що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою. Однак наведене не виключає застосування застави не як самостійного запобіжного заходу в розумінні ст. 182 КПК України, а саме як альтернативи триманню під вартою в порядку ч. 3 ст. 183 КПК України.

Зіставляючи між собою положення ч. 8 ст. 176 та абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України та аналізуючи їх зміст, слідчий суддя доходить висновку, що під час дії воєнного стану до ОСОБА_6 як до військовослужбовця, який підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, проте в межах цього запобіжного заходу не виключається можливість застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

При цьому, як уже було відзначено, попри те, що право не визначати заставу для даної категорії кримінальних правопорушень (та відповідних суб`єктів їх вчинення) є для слідчого судді дискреційним, однак така дискреція має певні межі і повинна спиратися, зокрема, на доведені стороною обвинувачення у межах судового процесу обставини, які унеможливлюють застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді тримання під вартою із альтернативою внесення застави.

На думку слідчого судді такі обставини в межах розгляду клопотання стороною обвинувачення не були доведені, а встановлені під час розгляду клопотання ризики у кримінальному провадженні цілком можуть бути нівельовані за рахунок внесення застави у розмірі, що відповідає вищій межі, яку передбачено п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а також шляхом покладення на підозрюваного відповідних обов`язків. При цьому слідчий суддя не знаходить підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без альтернативи внесення застави також із огляду й на те, що підозрюваний є раніше не судимою особою, інкриміновані кримінальні правопорушення не пов`язані із загибеллю людини або вчиненням насильства, на даний час відсутні відомості про попередні обрання запобіжних заходів та відповідні порушення їх умов підозрюваним. Бере слідчий суддя до уваги й ту обставину, що станом на сьогоднішній день існує законодавчо визначений механізм звільнення від кримінальної відповідальності у разі повернення для проходження військової служби, застосування якого не є виключеним у межах даної справи як альтернатива призначенню покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_6 розмір застави.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК України; (8) «середовище»; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Виходячи з наведених норм, беручи до уваги мотиви кримінальних правопорушень, тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_6 , суспільну небезпеку вчиненого злочину, враховуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн, з тією ж вірогідністю, що вказаний розмір застави зможе забезпечити виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків та буде найбільш домірним заходом на теперішній час, який збалансує інтереси суспільства і держави та інтереси підозрюваного.

Застава у вказаному розмірі, на переконання слідчого судді, не є завідомо непомірною для підозрюваного. Необхідність встановлення іншого розміру застави сторонами кримінального провадження в судовому засіданні не обґрунтовувалась, як і не було надано доказів про доходи підозрюваного. Посилання ж захисника на необхідність встановлення застави в розмірі саме 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб достатніми доказами не обґрунтовані. Як свідчать обставини даного кримінального провадження, підозрюваний мав постійне джерело доходів, що слідчий суддя вважає додатковим аргументом на користь того, що визначений розмір застави не є очевидно непомірним для підозрюваного.

При цьому слідчий суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, яка може бути внесена у будь-який момент, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки покладаються на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Керуючись статтями ст.ст. 131-132, 176-178, 182, 183, 193, 194, 196-198, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Прилуки, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з часу фактичного затримання о 16 годині 49 хвилини 25 лютого 2025 року до 25 квітня 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як підозрюваним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок (одержувач: ТУ ДСА України у Чернігівській області; ; банк одержувача: Державна казначейська служба України м. Київ; розрахунковий рахунок UA0005960).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення негайно звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора та суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому ОСОБА_6 зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та потерпілим ОСОБА_12 ;

- здати на зберігання слідчому, у провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити термін дії зазначених обов`язків до 25 квітня 2025 року включно.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`являвся за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 28.02.2025 о 15.40 год.

Слідчий cуддя ОСОБА_1