Справа № 441/2843/24 1-кп/441/88/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.03.2025 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

та його захисника - ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в с. Городок Львівської області матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, гр-на України, розлученого, з професійно-технічною освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення в тому, що він 15.09.2024 близько 20.20 год., перебуваючи в стані сп`яніння, виїжджаючи на технічно справному автомобілі марки "ЗАЗ-DAEWOO, моделі «SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із прилеглої ділянки дороги, що в с. Бартатів Львівського району Львівської області, на головну дорогу М11 сполученням «Львів-Шегині», грубо порушив вимоги п.10.1, 10.2 та 10.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10.10.2001 з наступними змінами і доповненнями, що виразилося в тому, що він перед виїздом на головну дорогу М11 сполученням «Львів-Шегині» неподалік будинку № 6а на вул. Львівській в с. Бартатів Львівського району Львівської області не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при виїзді із другорядної дороги не оцінив дорожню обстановку та при виконанні маневру повороту праворуч здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, створивши загрозу життю та здоровю іншим учасникам дорожнього руху, а саме водію сідлового тягача марки «Volvo» моделі FH, р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , який рухався головною дорогою, а саме в правій смузі руху автодороги «Львів-Шегині» в напрямку до с. Шегині Яворівського району Львівської області та мав перевагу в русі, спричинивши таким чином зіткнення цих транспортних засобів. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля "ЗАЗ-DAEWOO, моделі «SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у виді зламу першого ребра з права, яке кваліфікується як тілесне ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоровя.

Органом досудового розслідування такі дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.286-1 КК України.

10.12.2024 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладено угоду про примирення у цьому кримінальному провадженні, згідно з якою обвинувачений визнає неправомірність вчинених ним дій і вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував спричинену ним шкоду, в зв`язку з чим сторони домовились про призначення ОСОБА_5 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді громадських робіт.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений заявив, що розуміє зміст наданих йому законом прав, розуміє наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди. Наполягає на затвердженні угоди.

Потерпілий не заперечує проти затвердження угоди про примирення, підтверджує, що обвинувачений відшкодував йому усю спричинену шкоду.

Прокурор просить відмовити у затвердженні угоди про примирення, оскільки така суперечить вимогам КПК України і не відповідає вимогам суспільства, оскільки безпосереднім об`єктом кримінального посягання за ст.286-1 КК України є безпека руху та експлуатації транспортних засобів, а не здоров`я потерпілих. Крім цього суд в підготовчому засіданні не може пересвідчитися в наявності щирого каяття обвинуваченого та активного сприяння у розкритті злочину як підстав для застосування ст.69 КК України. На досудовому розслідуванні ОСОБА_5 на підставі ст.63 Конституції України відмовився від дачі показань, що виключає його активне сприяння у розкритті злочину.

Захисник обвинуваченого просить затвердити угоду про примирення, оскільки щире каяття обвинуваченого проявилося у жалі за скоєне, у миттєвому наданні допомоги потерпілому одразу після ДТП і в подальшому, у повному відшкодуванні спричиненої шкоди. ОСОБА_5 не відмовлявся від дачі показань, одразу після ДТП розповів працівникам поліції про усі обставини настання такої, в подальшому не міг давати показання, оскільки лежав на витяжці і мав травму голови, через яку не міг відтворити усі обставини ДТП. Однак він навіть на милицях приїжджав на усі слідчі експерименти, допомагав встановити усі обставини ДТП. Просить затвердити угоду про примирення.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Частиною 3 ст.469 КПК України передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст.286-1 КК України, який у відповідності до ст.12 КК України є нетяжким злочином. Свою винуватість у вчиненні злочину обвинувачений визнав беззастережно.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, передбачені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом перевірено угоду на відповідність вимогам КПК України, в тому числі щодо змісту та порядку її укладення, та КК України, в тому числі щодо узгодженої міри покарання, підстав для відмови в її затвердженні не встановлено.

При цьому суд не погоджується з твердженням прокурора, що укладена між обвинуваченим та потерпілим угода про примирення суперечить інтересам суспільства, оскільки, як зазначено Верховним Судом у постанові від 06.12.2018 у справі № 756/11661/17, угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Прокурором не доведено, яким саме чином буде порушено суспільні інтереси у випадку затвердження укладеної між обвинуваченим та потерпілим угоди про примирення, адже особа визнається винуватою і несе покарання, призначене судом, за вчинене кримінальне правопорушення.

На думку суду, зміст укладеної між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 угоди про примирення жодним чином не суперечить інтересам суспільства, у ній повною мірою забезпечено баланс інтересів сторін угоди про примирення для цілей норм ч. 3 ст. 469, п. 7 ст. 474 КПК України. Обґрунтованих підстав, як стверджує прокурор, обмежувати дію принципу диспозитивності у цій конкретній категорії проваджень суд не встановив.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 497, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. Як встановлено у ч.2 ст.69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Таким чином, суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, обставини, що пом`якшують покарання, якими є: повне визнання винуватості, щире каяття ОСОБА_5 , яке проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, готовності нести покарання за вчинене у виді громадських робіт; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в тому, що винний добровільно, в силу стану свого здоров`я, надав посильну допомогу органам досудового розслідування у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного його розкриття, повне добровільне відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому, що останній підтвердив в судовому засіданні.

Суд, із урахуванням вимог ст.69 КК України, визнає обставини, що пом`якшують покарання та дані про особу обвинуваченого такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а тому вважає, з урахуванням умов угоди, за можливе перейти до іншого більш м`якого виду основного виду покарання, не зазначеного в санкції статті за цей злочин, призначивши обвинуваченому узгоджену сторонами міру покарання з урахуванням вимог ст.69 КК України у виді 240 годин громадських робіт з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Процесуальні витрати у справі за проведені експертизи слід покласти на обвинуваченого.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності з вимогами ст.100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження слід скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 369-371, 374, 468, 469, 473-476 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про примирення, укладену 10.12.2024 року між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Процесуальні витрати за проведені у справі експертизи в сумі 25866 (двадцять п`ять тисяч вісімсот шістдесят шість) грн. 75 коп. стягнути в ОСОБА_5 в користь держави.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Городоцького районного суду Львівської області від 17.09.2024 на автомобіль марки "ЗАЗ-DAEWOO, моделі «SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_5 .

Речові докази сідловий тягач марки «Volvo» моделі FH, р.н. НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 належить ТОВ «ОВЕРТРАНС», та напівпричіп марки «SCHMITZ» моделі SCS 24L, р.н. НОМЕР_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 належить ТОВ «ОВЕРТРАНС», вважати повернутими ТОВ «ОВЕРТРАНС», автомобіль марки "ЗАЗ-DAEWOO, моделі «SENS», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 та який зберігається на спеціальному майданчику на вул. Авіаційна, 7 у м. Львові, - повернути ОСОБА_5 , компакт-диск «CD-R» торгової марки «Media» об`ємомо пам`яті 700 Mb, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

У разі невиконання угоди про примирення потерпілий має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

Вирок суду на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною п`ятою - сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) потерпілим, його представником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; невиконання судом вимог, встановлених частинами шостою чи сьомою ст.474 КПК України;

3) прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода не може бути укладена,

- до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду.

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1