Березівський районний суд Одеської області
13.01.2025
Справа № 494/64/25
Провадження № 1-кс/494/20/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.01.2025 р. м. Березівка

Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваної - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області клопотання старшого слідчого відділення №2 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури у кримінальному провадженні №0000025 від 11.01.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

12.01.2025 року старший слідчий відділення №2 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000025.

Визначення судді було здійснено автоматизованою системою документообігу за принципом вірогідності відповідно до ст. 35 Кримінально-процесуального кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - КПК України) та визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

Справу призначено до розгляду на 13.01.2025 року.

На обґрунтування поданого клопотання, слідчий та прокурор посилалися на те, що 10.01.2025 року близько 20:00 годин ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибули до домоволодіння ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_2 , на що останній відчинив двері і вони втрьох спокійно спілкувались. Однак, приблизно через 10 хвилин, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_7 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, в коридорі будинку, розташованого за вищевказаною адресою, наніс декілька ударів кулаком своєї правої руки в область обличчя ОСОБА_8 , після чого підняв дерев`яну колоду та взявши її в обидві руки, наніс нею декілька ударів в голову останнього, від чого він сів на дерев`яну тумбу, щоб не втратити рівновагу. Після цього у ОСОБА_7 , раптово виник умисел направлений на заволодіння майном ОСОБА_8 . Усвідомлюючи, що ОСОБА_8 не може перешкоджати у заволодінні належним йому майном, ОСОБА_7 , запропонував ОСОБА_5 викрасти мобільний телефон ОСОБА_8 , на що остання відразу погодилася. Реалізуючи свій спільний корисний умисел ОСОБА_5 , усвідомлюючи що її дії не залишаться не поміченими, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , відкрито викрала мобільний телефон марки «Інфінікс смарт 8», бірюзового кольору, бувший у використанні, з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон», належний ОСОБА_8 , а також зарядний пристрій до нього, які знаходились на ліжку в кімнаті спальні. Після цього, ОСОБА_5 продемонструвавши викрадене нею майно ОСОБА_7 , поклала мобільний телефон марки «Інфінікс старт 8» та зарядний пристрій до кишені власної куртки і спільно ОСОБА_7 . ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд. ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.186 Кримінального кодексу України (далі- КК України). 11.01.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України. Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчий та прокурор вважає про наявність ризиків передбачених п,1,3 та п.5 ч.1 ст.177 Кримінально-процесуального кодексу України (далі КПК України). Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні 13.01.2025 року клопотання підтримали на підставах викладених у клопотанні, просили його задовольнити. Також, посилались на наявність ризиків, що зазначені у клопотанні. Крім цього, просили застосувати запобіжний захід тримання під вартою із визначенням застави.

Підозрювана ОСОБА_5 та її захисник заперечували проти задоволення клопотання та просили застосувати цілодобовий домашній арешт. Також ОСОБА_5 підтвердив причетність до інкримінованого їй кримінального правопорушення. Просили застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки остання визнає свою провину та не збирається перешкоджати досудовому розслідуванню. Вказали про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розглянувши подане клопотання та додані до нього документи, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000025, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважаю наступне.

На розгляді у СВ №2 Березівського РВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за №0000025 від 11.01.2025 відносно ОСОБА_5 у якому вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

З матеріалів кримінального провадження №0000025 вбачається, що 10.01.2025 року близько 20:00 годин ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибули до домоволодіння ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в АДРЕСА_2 , на що останній відчинив двері і вони втрьох спокійно спілкувались. Однак, приблизно через 10 хвилин, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ними виникла словесна суперечка, під час якої ОСОБА_7 умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, в коридорі будинку, розташованого за вищевказаною адресою, наніс декілька ударів кулаком своєї правої руки в область обличчя ОСОБА_8 , після чого підняв дерев`яну колоду та взявши її в обидві руки, наніс нею декілька ударів в голову останнього, від чого він сів на дерев`яну тумбу, щоб не втратити рівновагу. Після цього у ОСОБА_7 , раптово виник умисел направлений на заволодіння майном ОСОБА_8 . Усвідомлюючи, що ОСОБА_8 не може перешкоджати у заволодінні належним йому майном, ОСОБА_7 , запропонував ОСОБА_5 викрасти мобільний телефон ОСОБА_8 , на що остання відразу погодилася. Реалізуючи свій спільний корисний умисел ОСОБА_5 , усвідомлюючи що її дії не залишаться не поміченими, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , відкрито викрала мобільний телефон марки «Інфінікс смарт 8», бірюзового кольору, бувший у використанні, з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон», належний ОСОБА_8 , а також зарядний пристрій до нього, які знаходились на ліжку в кімнаті спальні. Після цього, ОСОБА_5 продемонструвавши викрадене нею майно ОСОБА_7 , поклала мобільний телефон марки «Інфінікс старт 8» та зарядний пристрій до кишені власної куртки і спільно ОСОБА_7 . ОСОБА_5 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

11.01.2025 року останню затримано та в порядку статей 276-279 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Водночас, положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення; другий, що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- протоколом огляду місця події від 11.01.2025 року, проведеного в АДРЕСА_2 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- протоколом огляду місця події від 11.01.2025 року, проведеного в АДРЕСА_1 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Окрім цього, у судовому засіданні підозрювана визнала свою причетність до інкримінованого їй злочину.

Слідчий суддя виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленої підозри, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленої підозри, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких підозрюється ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед іншими даними про особу підозрюваного.

Як зазначено у клопотанні, прокурор та слідчий посилаються на наявність ризиків, передбачених п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КК України.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Так, у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Хоча, на підтвердження вказаних ризиків, передбачених п.1, п.3, та 5 ч.1 ст.177 КПК України стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано переконливих доказів, які б свідчили, що ОСОБА_5 переховувалась від органів досудового розслідування, суду, перебувала у розшуку; взагалі не надано жодного доказу про те, що підозрювана чинила чи намагалась безпосередньо або опосередковано чинити будь-який вплив на свідка чи потерпілого або вчинить інше кримінальне правопорушення.

Однак, щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, то слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є реальним, враховуючи: існування можливості переховування на тимчасово окупованих територіях України; пред`явлення їй підозри у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, у разі визнання винуватою у вчиненні якого, їй може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Наведені вище обставини є передумовами та можливістю для втечі підозрюваної з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, в тому числі за тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим. Таким чином, наведені вище обставини в сукупності дають слідчому судді підстави дійти висновку щодо наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом. При цьому, як зазначила підозрювана у судовому засіданні, остання знає свідків, потерпілого, з яким разом жила, що свідчить про наявність даного ризику, може незаконно впливати, як безпосередньо так і опосередковано на них, які встановлюються, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити вже допитаних свідків, потерпілого змінити покази на свою користь до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню.

З приводу ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий суддя вважає його безпідставним, який не знайшов свого підтвердження та недоведений слідчим, прокурором, будь-яких доказів цього не надано.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про наявність двох ризиків за п.1, п. 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Положеннями ч. 1 ст. 62 Конституції України передбачено: особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суд.

Частиною 1 ст. 8 КПК України встановлено: кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Із заперечень захисника, підозрюваної щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та враховуючи матеріали кримінального провадження за №0000025 вбачається, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання, раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності, має трьох неповнолітніх дітей.

За таких обставин, в даному конкретному випадку може свідчити про можливість належного виконання покладених на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків при обранні щодо неї більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Отже, заявлені ризики в сукупності з тяжкістю злочину не можуть служити винятковими підставами для запобіжного ув`язнення підозрюваної, а тому у слідчого судді відсутні правові підстави для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки доводи прокурора та слідчого не підтверджені доказами, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Слідчим суддею встановлено, що підозрювана хоч і обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.186 КК України, однак її поведінка в судовому засіданні свідчить про відсутність, перерахованих в ст.177 КПК України ризиків, на які посилається в клопотанні слідчий, прокурор та які б унеможливлювали її перебування за межами слідчого ізолятору під час судового розгляду, відтак ні в самому клопотанні, ні слідчим, прокурором в судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав та об`єктивних даних, які б свідчили про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної можливе лише в умовах її тримання під вартою.

Таким чином, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному за інкримінованою статтею, конкретні обставини вчинення правопорушення, дані про особу підозрюваної, викладені в мотивувальній частині ухвали вище, наявність ризиків за ст.177 КПК України, позицію сторони захисту щодо застосування цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до останньої передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід у виді домашнього арешту шляхом заборони ОСОБА_5 залишати своє місце проживання цілодобово, та вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також, що застосування запобіжного заходу, саме у виді цілодобового домашнього арешту забезпечить уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України та враховуючи згоду захисника та підозрюваної на цілодобовий домашній арешт.

Крім цього, застосовуючи до підозрюваної запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на неї обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора в даному кримінальному провадженні та покласти на неї додаткові обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: не відлучатися з місця проживання: АДРЕСА_1 , в якому перебуває (проживає), без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування з свідками та потерпілим в даному кримінальному провадженні; у разі наявності здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 184, 194, 195, 196 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділення №2 СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури у кримінальному провадженні №0000025 від 11.01.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без задоволення.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шістдесят діб, тобто до 11.03.2025 року включно, зобов`язавши її прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого або прокурора в даному кримінальному провадженні, а також виконувати покладені на неї обов`язки.

Покласти на підозрювану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- не відлучатися з місця проживання: АДРЕСА_1 , в якому перебуває (проживає) без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування з свідками, потерпілим в даному кримінальному провадженні;

- у разі наявності, здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Визначити строк дії ухвали суду тривалістю - до 11.03.2025 року включно.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем перебування підозрюваного.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13.01.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1