Справа № 462/4954/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/429/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження № 0000294 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 08.03.2024 року (з виправленням - ухвала від 12.03.2024) відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з вищою освітою, офіційно непрацевлаштованого, розлученого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченогоу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

встановила:

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 08.03.2024 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахується з 11.05.2022, тобто з дня фактичного затримання.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін, до часу набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Скасовано арешти, накладені на майно, яке визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000294 від 11.05.2022 року ухвалами слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 13.05.2022, 16.05.2022 (т.1 а. с. 102, 108, 125, 203).

Судові витрати на загальну суму 27 755,89 грн. стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави, а саме у зв`язку із проведенням судових експертиз .

Захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі просить вирок скасувати та постановити новий вирок яким ОСОБА_10 виправдати. Вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з не встановленням всіх обставин події кримінального правопорушення, використання судом при його постановленні недопустимих доказів та недоведеності винуватості його підзахисного в інкримінованому йому правопорушенні.

Апелянт зазначає, що органом досудового розслідування, а відтак і стороною обвинувачення не забезпечено належного проведення досудового розслідування, у ході якого не перевірено та не зроблено жодних спроб перевірити версію обвинуваченого, але скеровано до суду обвинувальний акт, у якому винуватість його підзахисного ґрунтується на припущеннях, що в свою чергу зобов`язує його доводити свою невинуватість в пред`явленому обвинуваченні.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Для додержання цього стандарту доказування недостатньо, щоб версія сторони обвинувачення була лише вірогіднішою, ніж версія сторони захисту.

Сторона захисту вважає, що відеозапис слідчої дії про допит ОСОБА_11 є не допустимим доказом, оскільки допит проведений слідчим без залучення сторони захисту, без звернення до слідчого судді, а просто із використанням відеозйомки. Посилання сторони обвинувачення на можливість проведення такої дії у зв`язку з воєнним станом вважаємо неналежними, оскільки у день проведення допиту слідчими суддями Залізничного районного суду м. Львова прийнято рішення у 9 справах за зверненнями процесуальних прокурорів. Посилання сторони обвинувачення на те, що їм не було відомо про те, що ОСОБА_11 виїде за межі України, спростовуються самим допитом та іншими матеріалами справи.

Тобто сторона обвинувачення достовірно знаючи про можливі труднощі із допитом важливого їм свідка у суді у зв`язку із виїздом її за кордон, знаючи про призначення захисника на той час підозрюваному ОСОБА_12 , не звернулась до слідчого судді з метою допиту свідка для встановлення об`єктивної істини у справі, а просто, бажаючи виправдати правомірність своїх дій здійснила допит свідка із використанням відеозапису. Дане свідчить, що доказ отримано не у встановленому КПК України порядку та що такий є недопустимим.

Вказане підтверджує фраза слідчого, з якої розпочинається зазначений допит, «що ми не будемо наголошувати, що було «до того». Тобто слідчий розуміє, що події, які мають відношення до справи були і «до того», але не бажає їх встановлювати. З огляду на це, з великою вірогідністю припускаю, що були події, які відбувались «після того».

З огляду на викладене, не можуть бути допустимими доказами і протокол слідчого експерименту, проведеного із ОСОБА_11 та висновок експерта від 02.06.2022, у якому у вихідних даних зазначено показання ОСОБА_11 .

Окремо слід наголосити, що слідчий експеримент із ОСОБА_11 проведено 11.05.2022, а допит, із застосуванням відеозапису 18.05.2022, Виникає запитання, які показання перевіряли при слідчому експеременті? Апелянт припускає що допит під відеозапис здійснювався пізніше у зв`язку з необхідністю витвереження свідка та «приведення у відповідність відповідей із наявними матеріалами справи».

Інші докази, надані стороною обвинувачення фактично лише підтверджують факт події, яку інкриміновано як кримінальне правопорушення та жодним чином не доводять його винуватість, а деякі навпаки - спростовують.

Всі допитані працівники швидкої медичної допомоги вказали, що мужчина ( ОСОБА_13 ), на відміну від жінки ( ОСОБА_11 ) вів себе адекватно та не перебував у стані сп`яніння. Приїхавши за викликом їх зустрів ОСОБА_13 , який і повідомляв про обставини виклику. Допитані особи, які надавали в оренду квартиру, також позитивно відгукувались про ОСОБА_10 , на відміну від ОСОБА_11 . Найдивніше, що про такі доводи прямо зазначено в оскаржуваному вироку суду, проте не враховано судом.

Окрім цього, допитані в ході судового розгляду особи, які проживають по сусідству, вказали, що конфлікт у квартирі АДРЕСА_3 тривав короткочасно близько 5-10 хв.

Водночас, всі працівники швидкої допомоги та сусіди вказали, що працівники поліції, які прибули за викликом повідомили їм, що у квартирі відбулось «саме вбивство». Вказане свідчить про створення штучного враження в осіб щодо виявлених ними об`єктивних обставин події.

Зазначені в оскаржуваному вироку суду посилання на витяг з ЄРДР, постанови про призначення групи прокурорів, огляд місця події, затримання підозрюваного тощо, лише констатують ніким не опорювані факти та жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_10 в інкримінованому йому правопорушенні.

Посилання суду на показання судово-медичного експерта ОСОБА_14 , є витягнутими з контексту, оскільки цей експерт, окрім цього також показав, що доводи ОСОБА_10 (про можливість отримання тілесних ушкоджень на вокзалі) взагалі не перевірялись, оскільки слідчим не надано жодних даних про вірогідність заподіяння таких, хоча згідно запису розмови про виклик швидкої допомоги ОСОБА_13 зазначив про таку.

Допитаний у суді експерт ОСОБА_15 показав, що тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого могли утворитись у невеликий (мінімальний) проміжок часу перед настанням смерті.

Водночас судом проігноровано, що, відповідно до показань ОСОБА_10 , а також показань свідка ОСОБА_11 (які ми вважаємо недопустимими), ОСОБА_13 після конфлікту заснув близько 21 год. 10.05.2022, а потерпілий подавав ознаки життя близько 08 год. 11.05.2022. Тобто фактично експерти підтвердили правдивість версії обвинуваченого про можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень на вокзалі, оскільки такий у стані сп`яніння (як зазначено в оскаржуваному вироку у потерпілого в крові виявлено етиловий спирт в кількості 2,91 % (проміле), в сечі - 4,69 % (проміле)) був конфліктною особою.

Також, судом залишено поза увагою висновок судово-медичного експерта від 12.05.2022, згідно якого у ОСОБА_10 , незважаючи на доводи сторони обвинувачення про нібито завдання потерпілому множинних (більше 20) ударів, взагалі не виявлено жодних тілесних ушкоджень, у тому числі не виявлено ушкоджень кисті рук.

Окрім цього, допитані у суді експерти, які проводили судово-медичну та гістологічну експертизи, на думку захисту, не спростували показання ОСОБА_10 про можливість отримання тілесних ушкоджень за інших обставин та не підтвердили без розумного сумніву версію сторони обвинувачення.

Факт, що потерпілий був конфліктною особою стороною захисту доведено у судових засіданнях, оскільки надано об`єктивні докази, що він ще 27.04.2022 перебував на лікуванні в одній з лікарень м. Львова із діагнозом ЗЧМТ, забійна рана голови.

З огляду на викладене, судом, при постановленні вироку фактично надано перевагу більшій вірогідності версії сторони обвинувачення, а не прийнято законне рішення у провадженні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 10.05.2022 в період приблизно з 21:00 години до 05:00 години 11.05.2022, знаходячись в квартирі АДРЕСА_4 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс йому декілька ударів руками в обличчя, внаслідок яких останній впав на підлогу, після чого ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, наніс ОСОБА_16 множинні удари ногами та руками в область обличчя, голови, грудної клітки, тулуба та кінцівок, чим спричинив згідно висновку судово-медичного експерта закриту черепно-мозкову травму у вигляді: вогнищевих зливних крововиливів в речовину головного мозку (в товщі правої лобної долі, на нижній поверхні лівої скроневої долі), множинних обширних розлитих крововиливів під м`яку оболонку головного мозку (зовнішня поверхня правої лобної та правої тім`яної долей, задня та зовнішня поверхня правої потиличної долі, зовнішня поверхня лівої лобної та лівої тім`яної долей, нижня поверхня лівої скроневої долі), крововиливів під м`яку оболонку мозочка (верхня поверхня правої півкулі, верхня поверхня перешийка мозочка з переходом на ліву півкулю), обширних крововиливів в м`які покрови голови зі сторони внутрішньої поверхні (в правій лобно-скроневій ділянці; суцільно в лівій лобній, лівій скроневій та обох тім`яній ділянках; в потиличній ділянці посередині), забійної рани шкіри та закритого перелому кісток носа, забійної рани та садна лівої тім`яної ділянки, забою м`яких тканин з травматичним набряком, з забійною раною та синцем правої вушної раковини, обширного синця в ділянці правої половини обличчя із забоєм м`яких тканин з травматичним набряком правої щоки та повік правого ока, крововиливом в сполучну оболонку правого очного яблука, забійної рани правої брови, забійної рани правої надбрівної ділянки, обширного синця в ділянці лівої половини обличчя із трьома забійними ранами та забоєм м`яких тканин з травматичним набряком верхньої повіки лівого ока та лівої лобно-скроневої ділянки, крововиливу верхньої губи, крововиливу нижньої губи, садна правої тім`яної ділянки, садна лобно-тім`яної ділянки посередині, садна правої скроневої ділянки, двох саден в ділянках підборіддя; яка спричинила набряк головного мозку, про що свідчать дані судово-медичної експертизи його трупа та результати судово-гістологічної (мікроскопічної) експертизи шматочків органів: вказана закрита черепно-мозкова травма, яка спричинила набряк головного мозку, за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті; закриту травму грудної клітки (переломи 3, 4, 5, 6, 7, 8-го ребер справа, 4, 5, 6-го ребер зліва, без розривів пристінкової плеври, синець правої поверхні та два синці передньої поверхні грудної клітки, садно задньої поверхні грудної клітки), яка має ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості і не знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті, проте могла сприяти настанню смерті; крововилив в брижу тонкої кишки, синець передньо-правої поверхні черевної стінки; множинні ушкодження кінцівок (синець з садном лівого ліктьового суглоба, синець лівого передпліччя, синець лівої кисті, синець правого плеча, обширне садно та множинні синці в ділянках правого передпліччя, синець з садном правого колінного суглоба, садно правої гомілки); синець в ділянці тазу; садно поперекової ділянки мають ознаки легких тілесних ушкоджень і не знаходяться в причинному зв`язку із настанням смерті. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів незадовго до настання смерті.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника - адвоката ОСОБА_9 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_7 , яка просила частково задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту в частині скасування вироку, міркування прокурора ОСОБА_8 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України так, як ним було заподіяно умисне тяжке тілесне ушкодження потерпілому, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за вказаних у вироку обставин ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені належними та допустимими доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях свідків, експертів та дослідженими в судовому засіданні письмовими та речовими доказами. Саме сукупність дослідження доказів, а не кожного доказу окремо, на переконання суду першої інстанції, мали визначальне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Всі докази, на яких ґрунтується висновок суду, знаходяться у своєму взаємозв`язку, доповнюють один одного і сумніву в їх достовірності та допустимості не викликають.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Як встановлено в суді першої інстанції всі апеляційні вимоги захисника обвинуваченого були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Крім того в суді апеляційної інстанції з`ясовано, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, з врахуванням обставин вчиненого злочину, часткового визнання вини у скоєному, судовий розгляд судом першої інстанції проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення.

Наявними доказами встановлено беззаперечний факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 , тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння потерпілому ОСОБА_16 . Всі докази, на яких ґрунтується висновок суд, знаходяться у своєму взаємозв`язку, доповнюють один одного і сумніву в їх достовірності, не викликають.

Дати іншу оцінку доказам, про що фактично просить сторона захисту, а також виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження, на переконання колегії суддів, підстав немає.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, його наслідки а саме: нанесення потерпілому умисних тілесних ушкоджень, небезпечних в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого; ступінь тяжкості злочину, який є тяжким, обставини скоєння злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий , розлучений, зі слів, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , офіційно непрацевлаштований, згідно довідки Красноградської центральної районної лікарні від 24.06.2022 на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; на даний час ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними; у період інкримінованого правопорушення ОСОБА_7 також хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Крім того суд врахував, що обвинувачений не сприяв встановленню істини у справі, обставини, які пом`якшують покарання - відсутні, обставини, які обтяжують покарання - відсутні.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_7 на щире каяття у судових дебатах судом першої інстанції не були взяті до уваги як обставину, яка пом`якшує покарання з огляду на те, що обвинувачений в судовому засіданні і при проведенні слідчого експерименту заперечив в повній мірі фактичні обставини справи. Під час слідчого експерименту пояснив, що придумав версію про те, що потерпілого побили на вокзалі. Такі пояснення просив щоб надала ОСОБА_11 на слідчому експерименті та працівники бригади ШМД. Ні оператору, ні працівниками бригади ШМД не повідомив факту нанесення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_16 . Враховуючи його посткримінальну поведінку після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому (продовжував вживати спиртні напої, ліг спати, на вимогу ОСОБА_11 лише зранку було викликано бригаду швидкої медичної допомоги, не залишався на місці події до приїзду слідчо-оперативної групи, був фактично затриманий о 14:10 11.05.2022, намагався знищити сліди злочину, спакувавши речі зі слідами РБК в пакет і до приїзду ШМД викинувши їх у смітник), в ході судового розгляду не висловлював жалю з приводу вчиненого, а тому суд першої інстанції не виявив щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину.

У суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_17 не навів підстав щирого каяття в скоєному.

Відтак апеляційні вимоги захисника обвинуваченого про те, що розгляд справи в суді першої інстанції та прийняте рішення стосовно ОСОБА_17 здійснено без врахування фактичних обставин справи є безпідставним, версія обвинуваченого про те, що злочин вчинено не ним і потерпілий отримав ЧМТ раніше і це серед іншого стала причиною смерті не знайшло підтвердження ні в суді першої , ні в апеляційній інстанціях.

Спростовуючи доводи сторони захисту, суд першої інстанції зазначив, що ухвалою суду від 26.10.2023 задоволено клопотання сторони захисту про витребування з ВП «Лікарня Святого Луки» (м.Львів, вул. І.Миколайчука, 9) історії хвороби ОСОБА_16 , 1978 р.н.

На виконання ухвали суду від 26.10.2023, згідно наданої ВП «Лікарня святого Луки» КНП №1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» медичної документації, 27.04.2022 ОСОБА_16 звернувся в медичний заклад з приводу підшкірної гематоми потиличної ділянки волосистої частини голови, зазначав, що отримав побутову травму, був обстежений, згідно з висновком спеціаліста - відкрита рана голови неуточненої локалізації.

Даними медичної документації підтверджується лише факт звернення потерпілого ОСОБА_16 в медичний заклад з приводу побутової травми, отриманої 27.04.2022, факт обстеження та встановлення діагнозу і призначення медикаментів. Суд звертає увагу на те, що потерпілому було встановлено діагноз: забійна рана, забій м`яких тканин тім`яно-потиличної ділянки, під час обстеження череп без видимих кістково-травматичних змін, потерпілий не був госпіталізований, скарг не висловлював, що свідчить про задовільний стан здоров`я. В судовому засіданні не доведено причинно-наслідкового зв`язку між смертю потерпілого і зафіксованими тілесними ушкодженнями, отриманими за 13 днів до події злочину. Натомість даними висновку експерта №611/2022 від 22.07.2022 підтверджено, що наведені у висновку тілесні ушкодження утворились в короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті потерпілого. Також, експерт ОСОБА_15 вказав що згадані травми у ОСОБА_16 були прижиттєві, при проведенні експертизи були встановленні мінімальні реактивні зміни (це короткий період до настання смерті), менше ніж півтора доби тобто відразу після травм. Також, повідомив, що морфологічна картина однотипна і тілесні ушкодження утворились одночасно або з невеликим проміжком часу та що в конкретній ситуації не може перевищувати період настання смерті. Також вказав, що морфологічні підстави думати, що тілесні ушкодження при наявних травмах давність яких два тижні немає. Даними висновку експерта № 572/2022 від 02.06.2022 підтверджується, що смерть ОСОБА_16 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка спричинила набряк головного мозку, за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв?язку із настанням смерті та враховуючи розвиток трупних змін, слід вважати, що смерть гр. ОСОБА_16 могла настати біля півтора доби до проведення судово-медичної експертизи його трупа в морзі, експертиза почата 12.05.2022.

Крім того сторона захисту в апеляційній скарзі та в суді першої інстанції покликалася на те, що допит свідка ОСОБА_11 проведений слідчим без залучення сторони захисту, без звернення до слідчого судді, а лише із використанням відеозйомки, тому є недопустимим доказом.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість відеозапису слідчої дії про допит свідка ОСОБА_11 , слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 та висновку експерта від 02.06.2022, де експертом були використані вихідні дані, виходячи з показань свідка ОСОБА_11 , суд першої інстанції зазначив таке.

Згідно з отриманої інформації встановлено, що свідок ОСОБА_11 24.07.2022 виїхала за межі території України, через пункт пропуску Шегині та місце перебування є невідомим.

Відповідно до ч. 11 ст. 615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

На підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжено.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв?язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Слід врахувати, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах. Вказане кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі №750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Окрім цього, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обгрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Отже, показання, отриманні під час досудового розслідування, можуть бути використанні як доказ у суді, якщо вони зафіксовані на відео.

Щодо покликання захисника на те, що допит свідка ОСОБА_11 з використанням відеозйомки проведений без залучення захисника, то суд звертає увагу на те, що згідно з вимогами ч. 3 ст. 223 КПК України слідчий, прокурор, вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення слідчої (розшукової) дії осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені чи порушені. Свідок ОСОБА_11 не заявляла клопотань про забезпечення присутності захисника ні під час проведення слідчого експертимента, ні під час її допиту з використанням відеозйомки, відтак її законні права та інтереси не обмежені та не порушені. При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які клопотання сторони захисту про залучення його як захисника ні під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , ні під час проведення допиту свідка ОСОБА_11 з використанням технічних засобів фіксації.

З огляду на викладене, дані покази отриманні з урахуванням вимог ч. 11 ст. 615 КПК України, покази ОСОБА_11 фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації, є допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції не вбачав підстав для визнання недопустимим доказом протоколів проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_7 та за участю свідка ОСОБА_11 , оскільки після дослідження такого протоколу та відеозапису слідчого експерименту встановлено, що він проведений у відповідності до вимог ст. 240 КПК України, а тому згідно із ст. 94 КПК України є належним, допустимим та достовірним.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, крім того враховує позицію ВС, викладену у постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 27.02.2023 у справі № 200/9992/16-к, відповідно до якої зміна засудженим у судовому засіданні показань не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом.

Той факт, що в судовому засіданні засуджений змінив свої показання не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент та показання, є окремими процесуальними джерелами доказів. До того ж, у цьому випадку під час слідчого експерименту ОСОБА_7 в присутності свого захисника не лише розповідав, але й відтворив дії, обстановку і обставини подій, які мали місце 10.05.2022 приблизно 21:00 у квартирі АДРЕСА_4 . Слідчий експеримент відбувався у формі, що містила ознаки відтворення дій, обстановки та обставин події. Це свідчить про те, що ця слідча дія була проведена з дотриманням вимог закону та прав, на той час підозрюваного ОСОБА_7 , а тому він є допустимим доказом.

Аналізуючи показання ОСОБА_7 про те, що він 10.05.2022 приблизно о 21:00 перебуваючи в квартирі АДРЕСА_4 в присутності свідка ОСОБА_11 завдав потерпілому ОСОБА_16 один удар долонею правої руки в обличчя та три-чотири удари кулаком правої руки в обличчя в область носа є суперечливі, не узгоджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , яка була безпосереднім очевидцем події і заявила та показала як ОСОБА_7 вдарив обома кулаками по обличчі кілька разів ОСОБА_16 , той впав на підлогу, лежав на спині, не підводився та періодично «дубасив» його, ногами по обличчі і по всьому тілу, по грудній клітці, стрибав по ньому, завдавши ОСОБА_16 множинних ударів в ділянку голови та грудної клітки, приблизно 15 ударів, з них 7-8 - в ділянку голови і обличчя, 7-8 - в ділянку грудної клітки. Також наведені показання ОСОБА_7 не узгоджуються з письмовими та речовими доказами, зокрема суперечать даним висновку експерта №611/2022 від 22.07.2022, згідно з яким характер та розташування тілесних ушкоджень на різних протилежних поверхнях тіла, на багатьох ділянках, їх множинність, обширність дають підстави рахувати, що вони не могли утворитись при нанесенні 2-3 ударів в обличчя гр. ОСОБА_16 , як вказував підозрюваний ОСОБА_7

Суд першої інстанції оцінюючи показання допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_18 та ОСОБА_19 такі підтвердили, що дійсно ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_20 , ОСОБА_16 винаймали квартиру АДРЕСА_4 , що беззаперечно підтверджує факт перебування ОСОБА_7 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 10.05.2022 приблизно о 21:00 у вказаній квартирі.

Також оцінюючи показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються дослідженими судом доказами та беззаперечно вказують на наявність конфлікту між особами, які перебували у кв. АДРЕСА_4 , внаслідок чого в квартирі був шум та звуки тупих ударів до стіни чи до підлоги.

Крім того суд оцінив показання свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_19 (працівників бригади ШМД), які знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, зокрема з висновками експертів, нічим не спростовані, доповнюються дослідженими судом доказами та беззаперечно вказують на присутність у кв. АДРЕСА_4 під час виїзду ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_16 , смерть якого було константовано, в якого виявлено свіжі травми, свіжі рани і гематоми (черепно-мозкову травму, перелом щелепи зліва, сильний набряк, перелом основи черепа, численні забійні гематоми голови, грудної клітки, забійну гематому черевної порожнини, можливо був крововилив в черевну порожнину), велику кількість крові, що свідчило про те, що потерпілого дуже сильно побили. Показаннями цих свідків спростовується версія сторони захисту про те, що потерпілий вже прийшов побитий з вокзалу і з огляду на те, що саме в квартирі було виявлено велику кількість крові. На слідчому експертименті як ОСОБА_7 і ОСОБА_11 заявляли, то таку версію, яка і була озвучена бригаді ШМД та в телефонній розмові з оператором під час виклику бригади ШМД, висунув обвинувачений, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Даним висновку експерта № 572/2022 від 02.06.2022 підтверджується, що смерть ОСОБА_16 настала від закритої черепно-мозкової травми, яка спричинила набряк головного мозку, за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень і знаходиться в прямому причинному зв?язку із настанням смерті та враховуючи розвиток трупних змін, слід вважати, що смерть гр. ОСОБА_16 могла настати біля півтора доби до проведення судово-медичної експертизи його трупа в морзі, екпертиза почата 12.05.2022.

Умисність нанесених тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_16 , а саме їх кількість і характер доведені всім об`ємом зібраних та досліджених у справі доказів у справі, наведених та проаналізованих вище.

Показам обвинуваченого суд першої інстанції надав критичну оцінку, розглядаючи це як спосіб захисту останнього та дійшов до висновку, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 спрямовані на штучну зміну обставин події з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Щодо позиції захисту про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між нанесенням ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень і смертю потерпілого ОСОБА_16 , то суд виходив з наступного.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає внаслідок заподіяння особі умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечним, протиправним діянням та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. До того ж тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Для застосування ч. 2 ст. 121 КК України обов`язковою і необхідною умовою є встановлення необхідного причинного зв`язку між тяжкими тілесними ушкодженнями і смертю, що настала.

Судом першої інстанції було встановлено, що мав місце конфлікт між обвинуваченим та потерпілим, під час події злочину обвинувачений ОСОБА_7 розумів та усвідомлював свою перевагу у фізичній силі над потерпілим, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується даними висновку експерта № 1389/2022-т від 18.05.2022, відповідно до якого при судово-токсикологічній експертизі крові і сечі з трупа ОСОБА_16 виявлено етиловий спирт в кількості: в крові - 2.91% (проміле), в сечі - 4,69% (проміле). Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію, характер, множинність утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_7 умисно завдаючи удари, розраховував на силу ударів, про що свідчить їх кількість і такі можливі наслідки, як ушкодження життєво-важливих органів потерпілого, зокрема голови, від чого його здоров`ю буде спричинена тяжка шкода і свідомо допускав такі наслідки.

За фактичними обставинами справи суд з`ясував, що дії ОСОБА_7 мали активний характер, натомість потерпілий опору не чинив, тілесних ушкоджень в обвинуваченого ОСОБА_7 не виявлено, дії обвинуваченого ОСОБА_7 щодо потерпілого ОСОБА_16 були протиправними, між діями обвинуваченого і їх наслідками у вигляді заподіяння ОСОБА_16 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, існував прямий причинний зв`язок.

На переконання колегії суддів всі докази, на яких ґрунтується висновок суду першої інстанції, знаходяться у своєму взаємозв`язку, доповнюють один одного і сумніву в їх достовірності та допустимості не викликають. Відтак версія сторони захисту про те, що потерпілий отримав тілесні ушкодження за інших обставин не підтверджена жодними належними, допустимими та достовірними доказами.

У суді апеляційної інстанції не встановлено порушень органом досудового розслідування вимог КПК України при проведенні ним слідчих дій, відтак, досліджені в суді першої інстанції докази слід визнати такими, що відповідають положенням ст.ст. 85, 86 КПК України на предмет їх належності та допустимості та не вбачає підстав для визнання вказаних доказів недопустимими.

Колегією суддів не було виявлено допущення істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства, при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається, а тому відмовляє у задоволенні апеляційних вимог заявлених стороною захисту та залишає вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,419, 424 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 08.03.2024 року яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той же строк - з дня отримання копії рішення .

Головуючий:

Судді: