Харківський районний суд Харківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року

смт Покотилівка Харківської області

Справа № 635/11030/23

Провадження № 1-кп/635/257/2024

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-2 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Харківського районного суду Харківської області перебувають матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000040 від 15 вересня 2022 рокуза обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-2 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні прокурор Дергачівської окружної прокуратури заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 наявне обґрунтоване обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-2 Кримінального кодексу України та наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК України, можливість переховування від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чиномта вчинення іншого кримінального правопорушення. В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що в умовах воєнного стану та активних бойових дій може виникнути у нього фактична можливість ухилитися від кримінальної відповідальності та може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували проти продовження відносно нього строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначаючи про те, що прокурором не доведені зазначені ризики, також обвинувачений наголосив, що у клопотанні прокурором невірно зазначається продовження строку тримання під вартою, а саме в днях. Ураховуючи наведене просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_8 підтримав позицію обвинуваченого ОСОБА_7 .

Встановлені обставини, застосовані норми права та мотиви суду

Вислухавши клопотання прокурора, думку обвинуваченого, захисника, дослідивши клопотання та додани до нього докази, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення(ч.3 ст.331 КПК України).

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статті 177 КПК України.

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів(ч.1 ст.197 КПК України).

Згідно вимог статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, вчиняти інші кримінальні правопорушення та інше.

Вимогами статті 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язки, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Так, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.09.2023 року стосовно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.10.2024 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави було продовжено до 27.12.2024.

Таким чином, суд вважає, що обґрунтованість підозри за частиною 1 статті 111-2 КК України була встановлена саме слідчим суддею при обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 . Питання обґрунтованості пред`явленого, обвинувачення з огляду на стадію цього кримінального провадження(початок судового розгляду) наразі не вирішується, оскільки докази, які на думку сторони обвинувачення його підтверджують, підлягають дослідженню в порядку глави 4 КПК України, і лише за наслідком судового розгляду буде вирішено питання обґрунтованості чи необґрунтованості пред`явленого обвинувачення.

Суд надаватиме оцінку винятково питанню існування та зміни заявлених прокурором ризиків, які у своїй сукупності можуть слугувати підставою для продовження запобіжного заходу тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

Так, суд враховує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-2 КК України, який відноситься до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, що є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність інкримінованого злочину.

Санкція частини 1 статті 111-2 КК України, за якою він обвинувачується передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до дванадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 лишня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи вищенаведені обставини є ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, суд враховує, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого рішення.

З огляду на конкретні обставини справи та на суспільну небезпечність діяння, а також тяжкість покарання за особливо тяжкий злочин, у вчиненні якого, обвинувачується ОСОБА_7 , суд дійшов висновку про відсутність беззаперечних стримуючих факторів, що може виключати наявність ризику переховування від суду.

В даному випадку, суд погоджується, що продовжує існувати ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування та суду.

Зважаючи на те, що судовий розгляд, тільки розпочатий, ОСОБА_7 обізнаний про місце мешкання свідків та потерпілої, яким відомі обставини вчинення злочину за час окупації населеного пункту, показання яких відкриті обвинуваченому, з зазначенням їх місця проживання, контактних номерів телефону, останній може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного залякування, погроз на вказаних осіб, чим перешкоджатиме об`єктивному розгляду даного кримінального провадження.

Суд враховує, що свідки та потерпіла судом ще не допитані, а вплив на них можливий як на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень та дослідження їх судом.

У разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачений може здійснювати на них незаконний вплив з метою перешкоджання у наданні свідчень, які б підтверджували його причетність до вчинення злочину.

Вказане дає обґрунтовані підстави для висновку, що заявлений прокурором ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні не зменшився та продовжує існувати.

Обвинувачений, в силу статті 89 КК України є не судимий. Разом з тим, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд, враховує обставини, які передбачені статтею 178 КПК України, а саме: відсутність у обвинуваченого законних джерел заробітку, а також наявність на розгляді у суді обвинувальних актів стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 за частиною 2 статті 246 КК України та частиною 4 статті 185 КК України.

Суд приймає до уваги аргументи сторони захисту, що обвинувачений має вищу освіту та міцні соціальні зв`язки, але разом з тим вони є недостатніми для зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який.

За таких обставин, суд вважає доведеним ризик, пов`язаний з тим, що перебуваючи на свободі обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення (п.5 ч.1 ст.177 КПК України).

Що стосується ризику передбаченого пунктом 4 частини 1 статті 177 КПК України, а саме перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, на який посилається прокурор, суд вважає його не доведеним.

Тому, у суду є обґрунтовані підстави вважати, що з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_7 під варту до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Ураховуючи наведене, на думку суду, наразі існують підстави для продовження застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу, оскільки підстави, які були на час обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу, продовжують існувати.

Об`єктивних даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні не встановлено.

Суд зазначає, що наразі саме обраний запобіжний захід - тримання під вартою, відповідає особі обвинуваченого та встановленим обставинам - наявності ризиків, які є запобіжником саме належної процесуальної поведінки. Приймаючи таке рішення, суд відповідно до вимог статті 178 КПК України також перевірив характеризуючи відомості, щодо особи обвинуваченого, тяжкість покарання у разі визнання ОСОБА_7 винуватим, а також враховує суспільну небезпечність вчиненого діяння спрямованого проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до указу президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Щодо аргументу обвинуваченого ОСОБА_7 суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

Відповідно до частини 1 статті 115 КПК України, строки, встановлені цим Кодексом, обчислюється годинами, днями і місяцями.

Ураховуючи зазначені норми, продовження строку тримання під вартою обчислюється саме в днях, тому аргументи обвинуваченого ОСОБА_7 судом не приймаються до уваги.

На підставі вищевикладеного, суд, перевіривши обґрунтованість та доцільність застосування запобіжного заходу, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , пов`язаного з обмеженням його прав на свободу та особисту недоторканість, дійшов висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті його застосування, є пропорційним заявленим прокурором ризикам та запобігає спробам вчинити дії, передбачені пунктам 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Відповідно до частини 1, 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При цьому, під час дії воєнного стану, суд відповідно до положень частини 4 статті 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у злочині за частиною 1 статті 111-2 Кримінального кодексу України, а саме в умисних діях, спрямованих на допомогу державі-агресору(пособництво), збройним формуванням, вчинені громадянином України, з метою завдання шкоди України шляхом підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням держави-агресора, який відноситься до особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 194, 197, 314, 315, 392 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 111-2 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів - до 22 лютого 2025 року включно.

Строк дії ухвали встановити до 22 лютого 2025 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Головуючий суддя ОСОБА_9

Судді ОСОБА_10

ОСОБА_11