Провадження №1-кс/369/3596/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , власників майна ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 від 14 листопада 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Сектором дізнання відділення поліції №2 Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000116, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.11.2024 до чергової частини відділення поліції №2 Фастівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надійшли заяви від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що невстановлена особа, шляхом підроблення ряду документів об`єднала земельні ділянки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 та АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 . У подальшому на підставі підроблених документів невстановлена особа у листопаді 2024 року внесла відомості до Державного земельного кадастру про об`єднання земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 в одну земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0154, площею 0,206 га, право власності якої належить ОСОБА_8 .

19.11.2024 допитано в якості потерпілої ОСОБА_5 , котра дала наступні покази. ОСОБА_5 , згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-КВ № 017978 від 22.05.2002 - є власником земельні ділянки, площею 0,1021 гектарів, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 652.

13.11.2024 потерпілій ОСОБА_5 випадково стало відомо, що земельна ділянка, належна останній, площею 0,1021 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (після зміни номерації 29) об`єднана з земельною ділянкою, площею 0,1038 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (після зміни номерації 27) та яка належить ОСОБА_7 . Вказаним об`єднаним земельним ділянкам, загальною площею 0,206 га присвоєно єдиний кадастровий номер: :01:002:0154 та є приватною власністю ОСОБА_8 . Також, потерпіла ОСОБА_5 показала, що заяву на об`єднання земельних ділянок вона нікому не надавала, договорів купівлі-продажу земельної ділянки вона ніколи ні з ким не укладала та не підписувала. ОСОБА_8 їй не відома.

20.11.2024 допитано в якості потерпілої ОСОБА_4 , котра дала наступні покази. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю ІV-КВ № 039436 від 20.05.2000 ОСОБА_7 , батько ОСОБА_4 - є власником земельні ділянки, площею 0,1038 гектарів, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 (після зміни номерації 27) для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 408.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер. 13.11.2024 ОСОБА_4 звернулася до землевпорядника Чабанівської селищної ради Київської області з метою оформлення кадастрового номеру земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , але під час перевірки інформації з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру стало відомо, що земельна ділянка, належна її батьку- ОСОБА_7 , площею 0,1038 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (на даний час 27) та земельна ділянка, належна ОСОБА_5 , площею 0,1021 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (після зміни номерації 29) об`єднані в земельну ділянку, загальною площею 0,206 га з кадастровим номером :01:002:0154, яка є приватною власністю ОСОБА_8 . Також, потерпіла ОСОБА_4 показала, що її батько заяву на об`єднання земельних ділянок нікому не надавав, договорів купівлі-продажу він ніколи не укладав та не підписував. Згідно інформації, отриманої з Чабанівської селищної ради Київської області, встановлено, що за даними Державного земельного кадастру, земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0154, цільовим призначенням «02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,2060 га, розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, смт.Чабани та перебуває у приватній власності громадянки ОСОБА_8 . У розпорядженні Чабанівської селищної ради Київської області відсутня інформація щодо відведення у власність чи користування та державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0154. Чабанівською селищною радою не передавалося у власність чи користування земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0154, не погоджувалося та не затверджувалося проектів землеустрою/технічних документацій із землеустрою щодо вказаної земельної ділянки.

Згідно інформації, отриманої з Чабанівської селищної ради Київської області, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0154, загальною площею 0,206 га, розташована на місці двох земельних ділянок, яким не присвоєно кадастрових номерів та не внесено до електронної бази Державного кадастру, а саме: площею 0,10 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_7 , та площею 0,1021 га, розташованої за АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_5 .

Згідно рішення № 256 Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району, 36 сесія 4 скликання «Про заміну нумерації житлових будинків на житловому масиві в смт. Чабани та с. Новосілки» від квітня 2005 року присвоєно нова нумерація будинків на житловому масиві в АДРЕСА_3 , а саме: АДРЕСА_4 - власником якого є ОСОБА_7 , АДРЕСА_5 - власником є ОСОБА_5 .

Згідно інформації, отриманої від Головного управління Держгеокадастру у Київській області встановлено, що за інформацією відділу № 7 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області відповідно до даних НКС ДЗК:

-відомості про земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0154, площею 0,206 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: смт. Чабани Фастівського району Київської області, внесено 11.11.2024 на підставі Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП ОСОБА_9 ;

-земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0154 обліковується за ОСОБА_8 , документ що посвідчує право- державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 492422 від 30.11.2007, зареєстрований за № 77. В архіві відділу №6 примірник державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 492422 від 30.11.2007 не виявлено;

-інформація про реєстрацію речового права на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0154, у порядку інформаційної взаємодії органу, що здійснює ведення Державного земельного кадастру та суб`єктів державної реєстрації прав, передбачених ст. 30 Закону України «Про державний земельний кадастр», не надходила.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0154, розташованої за адресою: Київська область, Фастівський район, смт. Чабани, право власності якої належить ОСОБА_8 , документ, який є підставою для виникнення права - цивільно-правовий договір, заява на об`єднання земельних ділянок від 01.08.2006, договір купівлі-продажу 31.03.2006 № 211.

Зазначені документи, на підставі яких виникло право власності земельних ділянок у ОСОБА_8 очевидно є підробленими, оскільки потерпілі жодних договорів на відчуження земельних ділянок не підписували, жодних осіб на відчуження земельних ділянок не уповноважували, жодних довіреностей на відчуження земельних ділянок не видавали, із ОСОБА_8 не знайомі, жодного разу її не бачили, а отже не могли підписати цивільно-правовий договір, заяву на об`єднання земельних ділянок від 01.08.2006, договір купівлі-продажу 31.03.2006 № 211.

09.12.2024 земельна ділянка, належна ОСОБА_7 , площею 0,1038 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (після зміни номерації будинків АДРЕСА_4 ) та земельна ділянка, належна ОСОБА_5 , площею 0,1021 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (після зміни номерації будинків 29), які внаслідок протиправних дій невстановлених осіб у листопаді 2024 року об`єднані в одну земельну ділянку, загальною площею 0,206 га з кадастровим номером :01:002:0154, та яка, згідно даних Держгеокадастру є приватною власністю ОСОБА_8 - визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Виходячи з того, що вказані земельні ділянки є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому виникає необхідність у накладенні арешту на вищезазначене майно з метою уникнення ризику можливого повторного відчуження земельних ділянок потерпілої, перереєстрації їх на інших осіб, поділу тощо.

Відтак, у сторони обвинувачення виникла обґрунтована необхідність у накладенні арешту шляхом встановлення заборони відчуження, розпорядження та користування майном - на земельну ділянку, належну ОСОБА_7 , площею 0,1038 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та земельну ділянку, належну ОСОБА_5 , площею 0,1021 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , які об`єднані в земельну ділянку, загальною площею 0,206 га з кадастровим номером :01:002:0154, яка згідно даних Держгеокадастру є приватною власністю ОСОБА_8 , які внаслідок протиправних дій невстановлених на даний час осіб вибули із правомірного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з метою запобігання можливості їх повторного відчуження шляхом продажу третім особам, перетворення шляхом поділу на менші ділянки і подальшого їх продажу, передачі їх в заставу або укладення інших правочинів, які б унеможливили повернення вказаних ділянок їх законному власнику, тобто потерпілій.

Крім того, існує обґрунтована необхідність у накладенні заборони користування вказаними земельними ділянками шляхом встановлення заборони будь-якої господарської діяльності на вказаних земельних ділянках, оскільки внаслідок проведення будь-якими третіми особами такої господарської діяльності, наприклад шляхом їх забудови житлового будинку і господарських споруд, у власника виникнуть додаткові труднощі у поверненні належних їй земельних ділянок, що буде ускладнювати поновленню прав потерпілої у кримінальному провадженні. Водночас, таке імовірне використання земельних ділянок третіми особами, наприклад внаслідок забудови, буде спричиняти для таких третіх осіб наслідки правового характеру у виді права використання земельних ділянок, на яких знаходяться належні їм об`єкти нерухомості або у вигляді отримання доходу від їх обробітку, у випадку їх використання для сільськогосподарських потреб.

Згідно з ч.2 ст.172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відтак, враховуючи, що поточний власник вказаних земельних ділянок, які є об`єктом кримінально-караних дій невстановлених осіб, а саме ОСОБА_8 або особи, які використовують ОСОБА_8 як лише номінального власника, дізнавшись із повідомлення суду про призначення судового засідання щодо вирішення питання про арешт вказаних земельних ділянок, з метою уникнення для себе негативних наслідків у виді обтяження своїх прав власника, можуть вжити термінових заходів до їх повторного перепродажу, застави або поділу на частини, існує обґрунтована необхідність у призначенні судового розгляду питання про арешт майна без виклику особи, у поточному володінні якої таке майно знаходиться, тобто без виклику у судове засідання ОСОБА_8 .

На підставі вище викладеного з метою досягнення дієвості даного кримінального провадження, в частині забезпечення збереження речових доказів (збереження об`єкту кримінально-протиправних дій), прокурор просив судна підставі ч.2 ст.172 КПК України з метою забезпечення арешту майна прошу розглядати дане клопотання без повідомлення власника земельної ділянки, з кадастровим номером :01:002:0154 - ОСОБА_8 (повні анкетні дані не встановлені).

Накласти арешт шляхом встановлення заборони відчуження, розпорядження та користування майном у тому числі шляхом встановлення заборони здійснення будь-якої господарської діяльності, на земельну ділянку, з кадастровим номером :01:002:0154, площею 0,206 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

Заборонити державним та приватним реєстраторам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів (посадовим особам Мінюсту, державним та приватним нотаріусам) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо набуття або припинення права власності та користування, зміни власників та користувачів, зміни форми власності та порядку користування на вказане майно.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив суд задовольнити його у повному обсязі.

В судовому засіданні власники майна та захисник просили суд відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисників, слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Необхідність в арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже за результатами досудового розслідування необхідно буде вирішити подальшу долю вказаних речових доказів.

У відповідності із ст. 100 КПК України та нормами Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затверджених Постановою КМУ від 19 листопада 2012 року №1104 - умовою зберігання речових доказів повинно бути забезпечення збереження їх істотних ознак та властивостей. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

У відповідності до ч. 2 ст. 167 KПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки існує можливість використання даних речей, як доказів у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання начальника Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116 від 14 листопада 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом встановлення заборони відчуження, розпорядження та користування майном у тому числі шляхом встановлення заборони здійснення будь-якої господарської діяльності, на земельну ділянку, з кадастровим номером :01:002:0154, площею 0, 206 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

Заборонити державним та приватним реєстраторам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів (посадовим особам Мінюсту, державним та приватним нотаріусам) здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо набуття або припинення права власності та користування, зміни власників та користувачів, зміни форми власності та порядку користування на вказане майно.

Ухвала про арешт виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення, якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Повний текст ухвали складено 17 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1