Чортківський районний суд Тернопільської області
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" березня 2025 р. Справа № 608/1602/24

Номер провадження1-кп/608/136/2025

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 ОСОБА_7
під час судового засідання в порядку відеоконференції в залі суду м.Чортків кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 червня 2024 року за №0000271 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 255-1, ч.2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст. 307 КК України,-
ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чортківського районного суду Тернопільської області розглядається кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000271 по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 255-1, ч.2 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 за ч.2 ст. 307 КК України.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження ухвалою Чортківського районного суду від 17 січня 2024 року ОСОБА_4 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується 16 березня 2025 року.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.331 Кримінального процесуального кодексу України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заслухавши думку прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу, думку обвинуваченого та його захисника, які просили обрати обвинуваченому цілодобовий домашній арешт, ознайомившись із заявою ОСОБА_8 , суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог п. п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Згідно з ст. 194 КПК України під час клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадженні докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, на які вказує слідчий;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в клопотанні.
Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 КПК України, повинно містити:
виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з"явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;
виклад обставни, які перешкоджають завершення досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
Згідно з вимогами ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов"язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання особи під вартою.
Відповідно до вимог ч.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики ЄСПЛ ( п.40 рішення у справі "Катан проти України") тяжкість висунутих проти заявниці обвинувачень і ризик того що вона може перешкодити слідству шляхом тиску на свідків, які мали місце на початковій стадії провадження, з плином часу не змінювались, державні органи при продовженні строку тримання під вартою обмежились тим що зазначали що раніше обраний запобіжний захід був правильним не намагаючись продемонструвати конктретних фактів, які б доводили що стверджувальні ризики переважали над принципом особистої свободи.
На думку суду, стороною обвинувачення в даному випадку доведено лише обставини встановлені в п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Зокрема, при врахуванні тяжкості злочину потрібно враховувати раціональний зміст та ступінь суспільної небезпечності цієї особи, який дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду. Проте сам по собі факт тяжкості злочину, який інкримінується особі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки це суперечило 6 презумпції невинуватості.
У цьому ключі послідовною та логічною є позиція ЄСПЛ, яка зводиться до наступного: наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що відноситься до суті питання, однак сама по собі тяжкість покарання не може бути виправданням утриманню під вартою.
Отже, застосування суворого запобіжного заходу повинно оцінюватись не лише у світлі тяжкості покарання, але й виходячи з усіх інших обставин, які можуть або підтвердити наявність такої небезпеки, або звести її до такого мінімуму, аби попереднє ув`язнення не виявилось невиправданим.
Суд вважає, що прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Крім того, органом досудового розслідування не наведено обставин та не надано доказів, що обвинувачений намагався знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Відповідно до вимог ст. 178 КПК України суд враховуючи те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання та має постійне місце проживання , його сестра ОСОБА_8 , зобов`язується здійснювати повне його матеріальне забезпечення, також в суді встановлено що протягом розгляду справи обвинувачені між собою зовсім не спілкувалися, ОСОБА_4 не здійснював на ОСОБА_5 незаконного впливу. Підстави, які наведені в клопотанні прокурора, якими обґрунтовується необхідність продовження міри запобіжного заходу у вигляді тримання відносно ОСОБА_4 , носять імовірний характер, та ризики були обґрунтовані тими ж обставинами, на підставі яких обирався запобіжний захід без зазначення нових.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.
Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, який, на думку колегії суддів, забезпечить належну подальшу процесуальну поведінку підозрюваного.
Зважаючи на вищевказане та оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини метою забезпечення обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку про те, що до обвинуваченого необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на підозрюваного передбачених ч.5 ст. 194 КПК України зобов`язань.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.
Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, визначених ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою, повідомляти про зміну свого місця роботи та/або проживання, не відлучатись з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду, заборонити спілкування зі свідками та обвинуваченим ОСОБА_5 , здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, носити електронний засіб контролю.
Строк дії вказаної ухвали встановити до 00 год 00 хв. 3 травня 2025 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора, що здійснює процесуальне керівництво.
Копію ухвали передати органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого на направити керівництву ДУ "Чортківська установа виконання покарань (№26)" для відома.
Виконання даної ухвали покласти на РКС ПП ОП ГУНП в Тернопільській області за адресою проживання обвинуваченого: АДРЕСА_1 .
Ухвала може бути оскаржена в Тернопільський апеляційний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1