Житомирський апеляційний суд
Справа №296/10/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/163/25
Категорія ч. 4 ст. 296 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0003810 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_7 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2023 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кізілюрт, Республіки Дагестан, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше несудимого в силу ст. 89 КК України,

- за ч. 4 ст.296 КК України на 3 (три) роки позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік шість місяців не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_6 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та маральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 , матеріальну шкоду в розмірі 2293 ( дві тисячі двісті дев`яносто три ) грн. 02 коп. та моральну шкоду в розмірі 30000 ( тридцять тисяч ) грн.

Арешт накладений на майно, а саме:-чотири гільзи з маркуванням « 9 мм РА ПС9», після набрання вироком законної сили ухвалено скасувати.

Питання про речові докази вирішено згідно до ст. 100 КПК України і у апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 26 жовтня 2020р., близько 19 год. 00 хв. на проїзній частині дороги, що неподалік будинку №36 по вул. Київське шосе, в м. Житомирі, перебували ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , де ОСОБА_8 зробив зауваження ОСОБА_6 щодо порушення останнім правил дорожнього руху під час проїзду автомобілем. В цей же час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, поєднане із заподіянням тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, поєднаний із заподіянням тілесних ушкоджень, керуючись мотивами явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, ігноруючи встановлені у суспільстві правила поведінки, проявляючи нахабне та зневажливе ставлення до громадського порядку, перебуваючи у громадському місці, розуміючи, що своїми діями останній може завдати шкоди іншим особам, ОСОБА_11 тримаючи у руці заздалегідь заготовлений предмет, а саме, пристрій для відстрілу патронів з гумовими кулями Форт-12Р, застосував його та здійснив декілька пострілів в бік ОСОБА_8 , влучивши останньому у праву руку та в ліву ногу, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді садна на тильній поверхні правої кисті в проекції 1-ї п`ясної кістки, двох забійних ран по зовнішньо-боковій поверхні в нижній третині лівого стегна та зовнішньо- боковій поверхні верхньої третини лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, ОСОБА_6 в цей же день, час та місці, здійснив постріл з пристрою для відстрілу патронів з гумовими кулями Форт-12Р в сторону автомобіля Volkswagen Passat в кузові червоного кольору з номерним знаком НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_8 , чим пошкодив ліву фару вказаного автомобіля.

Вказаними діями ОСОБА_6 грубо порушив громадський порядок, спокій громадян, та заподіяв потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді садна на тильній поверхні правої кисті в проекції 1-ї п`ясної кістки, двох забійних ран по зовнішньо-боковій поверхні в нижній третині лівого стегна та зовнішньо-боковій поверхні верхньої третини лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вказаний вирок є незаконним з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На його думку суд першої інстанції, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням недостатньо обґрунтував висновок про можливість виправлення останнього без відбування покарання.

Вказує, що судом при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням не враховано, що останній винуватість у вчиненому злочині не визнав, шкоду потерпілому не відшкодував.

Зазначає, що судом не встановлено жодної обставини, яка б пом`якшувала покарання ОСОБА_6 .

Стверджує, що суд при призначенні покарання не врахував позиції потерпілого, який наполягав на суворому покаранні обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок та постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати невинуватим у інкримінованому йому правопорушенні за ч. 4 ст. 296 КК України або перекваліфікувати діяння ОСОБА_6 за іншою статтею Особливої частини КК України не пов`язаного з хуліганськими діями, наприклад спричинення тілесних ушкоджень.

Захист вважає вирок щодо визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні діяння за ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню з підстав, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Вказує, що ОСОБА_6 в руках у ОСОБА_8 бачив предмет схожий на ніж, точно роздивитися не міг, тому що було темно, і лише на мить побачив від світла тих же фар автомобіля щось в руках ОСОБА_8 , коли той йшов на нього проходячи повз автомобіль. Наміру брати пістолет коли виходив з машини не мав, з правилами поводження даної зброї ознайомлений. Використовував зброю, оскільки вважав, що оберігає своє життя та здоров`я.

Стверджує, що обвинувачений не повідомляв швидку, оскільки не розумів що ОСОБА_8 були спричинені тілесні ушкодження.

На його думку, суд безпідставно відкинув доводи свідка ОСОБА_12 зазначивши, що її покази спрямовані на уникнення ОСОБА_6 кримінальної відповідальності.

Зазначає, що покази свідка ОСОБА_13 можуть схилятися до виправдання дій потерпілого та підтримання його версії, оскільки вказаний свідок є дружиною обвинуваченого.

На переконання сторони захисту, обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки ОСОБА_6 свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого ОСОБА_8 , яка виникла через небажання потерпілого поступитися своїм амбіціям на дорозі, можливим створенням ДТП, та бажання довести перед обвинуваченим свою правоту під впливом небажаного елементу в той момент (присутності жінки у його автомобілі), натомість присутність в автомобілі обвинуваченого наляканої дитини та дружини, спровокували в обвинуваченого необхідність застосування пристрою для відстрілу патронів з гумовими кулями Форт- 12Р для захисту свого життя та здоров`я від можливого посягання на нього, спричинені зухвалістю поведінки потерпілого, а не бажанням протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Щодо влучання однієї кулі у фару автомобіля потерпілого, захист вважає, що вказане влучання було випадковим, спричинене можливим рикошетом кулі об асфальтне покриття на якому відбувались події, або можливим попаданням від дій обвинуваченого у зв`язку з його хаотичним використанням пристрою.

Вказує, що пристрій для відстрілу патронів з гумовими кулями Форт-12Р не був заздалегідь приготовлений ОСОБА_6 для нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 під час хуліганства, а був застосований обвинуваченим спонтанно.

Захисник наголошує на тому, що в даному випадку дії ОСОБА_6 повинні були бути кваліфіковані, як спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 без мети посягання на громадський спокій та без використання предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечили щодо задоволення вимог скарги прокурора, пояснення прокурора який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечив щодо задоволення скарги захисника, потерпілого який покладався на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину не визнав та пояснив, що потерпілий почав створювати йому аварійну обстановку, підрізати його та махав йому рукою, щоб він зупинився на краю проїзної частини. Після цього він зупинились. Побачив, що потерпілий тримає ножа та іде до його машини. Він дістав пістолет Форт, 9 міліметровий калібр, який завжди знаходиться у нього в машині, вистрелив двічі вгору попереджувальні постріли і потім три рази вистрелив в землю, щоб захиститись, після чого він почав втікати від потерпілого на машині. Він робив постріли тільки в землю, в потерпілого він не цілився. В фару автомобіля потерпілого він цілеспрямовано не стріляв.

Не дивлячи на такі показання обвинуваченого його вина у вчиненні злочину підтверджується доказами, які суд дослідив та навів у вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_8 , як в суді першої так і апеляційної інстанції вказував, що рухаючись за фурою побачив обвинуваченого в дзеркало заднього виду. Після проїзду перехрестя той почав його гальмувати, подавати звукові сигнали, підрізати, намагаючись зіштовхнути його на зустрічну смугу, тому він був змушений жестом запропонувати йому зупинитися, щоб не наражати себе, дружину та інших учасників руху на небезпеку.

Коли він зупинився та вийшов з машини, жодних предметів в руках не тримав. Обвинувачений підійшов до нього та два рази вистрелив йому в ногу, направив зброю йому в лице, він закрив лице рукою після чого відбувся постріл та йому було пошкоджено кисть, постріли були цілеспрямовані, а коли відходив, направив спочатку зброю в лобове скло автомобіля де була його дружина, однак потім зробив постріл в фару, після чого сів в машину і поїхав.

При проведенні слідчого експерименту 24.11.2020 року потерпілий ОСОБА_8 , на місці показав та розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, що аналогічні в деталях його показанням.

Свідок ОСОБА_13 підтвердила показання ОСОБА_8 , вказала, що їхали додому. По дорозі обвинувачений, ще в м.Житомирі, їх почав підрізати, при цьому він щось кричав їм з вікна автомобіля, вони зупинились, потім він стріляв в її чоловіка, вона викликала поліцію. Коли її чоловік виходив з автомобіля, в його руках не було нічого. Обвинувачений стріляв в її чоловіка, влучив йому в ногу та в руку, влучив в фару їх автомобіля.

Свідок ОСОБА_12 , дружина обвинуваченого, підтвердила показання свого чоловіка. Про те, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано поставив під сумнів зазначені показання, враховуючи, що вона зацікавлена в уникненні відповідальності обвинуваченим, а її показання не підтверджуються іншими доказами, які покладені в основу вироку.

Відповідно до протоколу прийняття заяви ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 26.10.2020р., ОСОБА_8 повідомив, що 26.10.2020р., близько 19 години невідома особа, перебуваючи в АДРЕСА_2 , з хуліганських мотивів спричинила йому тілесні ушкодження.

Згідно з протоколом огляду місця події від 27.10.2020р., в приміщенні кабінету №53, на четвертому поверсі Житомирського ВП, що по вул. Л. Українки,17, в м. Житомирі, у присутнього там ОСОБА_6 в прямій кишені куртки чорного кольору виявлено та вилучено зброю.

При пред`явленні особи для впізнання 27.10.2020р., ОСОБА_8 за загальними рисами обличчя та тілобудови впізнав особу під №3, ОСОБА_6 , як особу, яка 26.10.2020р., близько 19 год. 00 хв. в АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок, із застосуванням предмета, ззовні схожого на пістолет, спричинила йому тілесні ушкодження.

Впізнала ОСОБА_6 , також і свідок ОСОБА_13 24.11.2020р.

Відповідно до акту судово-медичного обстеження (дослідження) ОСОБА_8 №2104 від 27.10.2020р., згідно якого при судово-медичному обстеженні та згідно даних медичних документів, у гр. ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: садна на тилі правої кисті, забійної рани на зовнішньо-боковій поверхні лівої гомілки. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії твердих з достатньо обмеженою контактуючою поверхнею предметів, якими могли б бути гумові кульки з травматичної зброї, могли виникнути 26.10.2020р., при обставинах, вказаних потерпілим та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Відповідно до висновку експерта №2298 від 27.11.2020р., у ОСОБА_8 виявлено садно на тильній поверхні правої кисті в проекції 1-ї п`ясної кістки, що утворилося від дії тупого твердого предмету з сферичною контактуючою поверхнею, від дії гумової кулі, випущеної з пристрою для відстрілу гумових куль, могло виникнути 26.10.2020р. та відноситься до легкого тілесного ушкодження. У гр. ОСОБА_8 виявлено 2 забійні рани по зовнішньо-боковій поверхні в нижній третині лівого стегна та зовнішньо-боковій поверхні верхньої третини лівої гомілки, які утворилися від дії тупого твердого предмету з сферичною контактуючою поверхнею, від дії гумових куль, випущених з пристрою для відстрілу гумових куль, могли виникнути 26.10.2020р. та відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Враховуючий дані наданих процесуальних документів та судово-медичного обстеження гр. ОСОБА_8 , не виключається можливість заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому за обставин, вказаних ним при проведенні слідчого експерименту за його участі.

При проведенні огляду місця пригоди від 26.10.2020р., з участю ОСОБА_8 при огляді ділянки місцевості, яка розміщена на проїжджій частині дороги, що навпроти будинку №36, по вул. Київське шосе, в м. Житомирі, було виявлено та вилучено гільзу №1 виготовлену з металу жовтого кольору. На відстані, близько 6 метрів від гільзи №1 виявлено та вилучено гільзу №2 9 мм РА П 6 9. На відстані 3м від гільзи №2 виявлено та вилучено гільзу №3 з маркуванням 9мм П 6 9, біля якої виявлено та вилучено гільзу №4, такого ж маркування.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупністю доказів у кримінальному провадженні, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції, доведено умисел ОСОБА_6 на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету-зброї, яким він здійснив постріл в руку, ногу та фару автомобіля ОСОБА_8 , а тому вина ОСОБА_6 за ч.4 ст. 296 КК України доведена з дотриманням критерію доведеності поза розумний сумнівом.

Як вбачається з матеріалів справи, до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення звернувся саме ОСОБА_8 , на місці вчинення хуліганства виявлені чотири гільзи, а у ОСОБА_6 в кишені куртки зброю, показання свідків, висновок СМЕ про наявні у потерпілого легкі тілесні ушкодження та обставини їх заподіяння, що характерні дії пострілу зі зброї гумовими кулями, повністю підтверджують правдивість показань потерпілого ОСОБА_8 про обставини вчинення стосовно нього хуліганства та повністю узгоджуються з матеріалами кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого та захисника про те, що ОСОБА_6 захищався, бачив ножа, потерпілий сам його спровокував апеляційний суд оцінює критично та вважає їх такими, що направлені на уникнення відповідальності.

Про це свідчить, поведінка обвинуваченого, який здійснив чотири прицільних постріли з них три в потерпілого та один в його автомобіль, що підтверджується наявність трьох тілесних ушкоджень на потерпілому та ушкодженням фари та узгоджується з виявленою кількість гільз на місці події, показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_14 , які є з самого початку послідовними та узгодженими з іншими доказами, а також поведінка після цього обвинуваченого, який просто сів в автомобіль та поїхав і був виявлений лише завдяки діям поліції, що характерна не для жертви нападу, а особи, яка намагалася уникнути відповідальності.

За цих обставин, показання про самозахист, наявність у потерпілого зброї апеляційний суд вважає неспроможними, а дії обвинуваченого такими, що були направлені на вчинення хуліганства, з метою публічно на очах у інших принизити, налякати та покарати іншого водія, який зробив йому зауваження.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати як спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 без мети посягання на громадський спокій та без використання предмету заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, то вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону, заявлені з метою уникнення ОСОБА_6 кримінальної відповідальності за тяжкий злочин з таких підстав.

Так, безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти.

Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.4,5 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 р. №10, хуліганство слід відрізняти від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи.

Однак, як встановлено в ході судового розгляду, в даному випадку обвинувачений і потерпілий не були знайомі між собою до події кримінального правопорушення.

Також, в ході судового розгляду не встановлено жодних обставин, які би давали підстави вважати, до дії потерпілого ОСОБА_8 були неправильними чи образливими по відношенню до обвинуваченого чи інших осіб.

Матеріали кримінального провадження не містять жодних даних про наявність між обвинуваченим і потерпілим конфлікту до початку хуліганській дій.

Не встановлено жодних даних про наявність між обвинуваченим і потерпілим якоїсь суперечки чи образливих висловлювань з боку потерпілого, а беззаперечно встановлено, що обвинувачений підійшовши до потерпілого в громадському місці та в присутності інших осіб здійснив постріл в руку, ногу та фару автомобіля ОСОБА_8 , направляв зброю в голову потерпілого та лобове скло автомобіля, де сиділа його дружина.

При цьому, о 19 год. 00 хв. обвинувачений вчинив дії в громадському місці на завантаженій в час пік автодорозі по вул. Київське шосе, де бачили його хуліганські дії і інші учасники дорожнього руху, що свідчить про грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується зухвалістю та винятковим цинізмом із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що дії обвинуваченого були зумовлені загрозою для життя обвинуваченого повністю спростовуються показаннями потерпілого і свідка ОСОБА_13 , а також іншими доказами.

До такого висновку колегія суддів приходить з врахуванням вже вище наведених доказів, які спростовують вказану версію захисту, оскільки потерпілий ОСОБА_8 не завдав обвинуваченому жодних ушкоджень, небезпеки для нього жодної не представляв, дій, які б могли про це свідчити не вчиняв тому життю та здоров`ю обвинуваченого нічого не загрожувало.

Твердження захисника ОСОБА_7 , що ОСОБА_6 в руках у ОСОБА_8 бачив предмет схожий на ніж є голослівними та не підтверджені матеріалами справи, а під час досудового слідства вказаного предмета не встановлено.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_8 спровокував в обвинуваченого необхідність застосування пристрою для відстрілу патронів з гумовими кулями для захисту свого життя та здоров`я від можливого посягання на нього на думку колегії суддів є способом захисту та намаганням применшити свою вину та є виключно спробою виправдати поведінку ОСОБА_6 .

Що стосується аргументів сторони захисту, що зброя, якою здійснено постріли, не була заздалегідь заготовлена ОСОБА_6 для вчинення кримінального правопорушення, то вони є неспроможними за таких підстав.

Частиною 4 ст.296 КК України передбачено кваліфікований вид хуліганства вчинення його, зокрема, із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. При цьому вказані предмети у змісті кримінального закону передбачено як альтернативні.

Спеціально пристосованими для нанесення тілесних ушкоджень слід визнавати предмети, пристосовані винною особою для цієї мети наперед або під час вчинення хуліганських дій.

Заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень є предмети, які хоча і не піддавались будь-якому попередньому обробленню, але були спеціально підготовлені винним для вказаної цілі та об`єктивно можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи вказаної кваліфікуючої ознаки хуліганства, слід ураховувати, що вона має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесних ушкоджень або коли використання цих предметів під час вчинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян (пункти 11, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику в справах про хуліганство»).

Як встановлено судом ОСОБА_6 , без будь яких підстав, маючи намір вчинити хуліганські дії, вийшов з автомобіля з травматичною зброєю, після чого нею здійснив постріли в автомобіль та ногу потерпілому.

На переконання колегії суддів, пристрій для відстрілу патронів з гумовими кулями Форт-12Р був заздалегідь заготовлений ОСОБА_6 для вчинення хуліганських дій.

Твердження сторони захисту, що обвинувачений хаотично здійснював постріли, міг бути рикошет та не цілився в тіло потерпілого на думку колегії суддів є безпідставними, оскільки спростовуються показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_14 , які узгоджуються з іншими доказами, що наведені вище.

Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування свої висновків колегія суддів не вбачає.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку пояснення потерпілого та свідка ОСОБА_13 , які докладно виклав у вироку, та які в повній мірі підтверджують провину обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вони є логічними, послідовними, узгоджуються з іншими доказами і тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування судом при призначенні покарання обвинуваченому Закону України про кримінальну відповідальність та про м`якість призначеного покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Частиною 1 ст. 414 КПК України визначено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання положень ст.ст. 65, 75 КК України не врахував.

Так, на переконання колегії суддів суд першої інстанції лише врахував те, що ОСОБА_6 відповідно до досудової доповіді за місцем проживання характеризується позитивно, працює неофіційно, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, однак залишив без належної оцінки інші обставини, які враховуються при призначенні покарання.

Так, поза увагою суду залишилася тяжкість вчиненого злочину, оскільки злочин, який вчинив ОСОБА_6 відноситься до категорії тяжких, обставини вчинення злочину із застосуванням зброї та їх суспільну небезпеку.

Також, без належної уваги суд залишив відношення обвинуваченого до скоєного, який вину не визнав, намагався перекласти відповідальність на потерпілого, безпідставно наголошував на його дискримінації, шкоду потерпілому не відшкодував, відсутність пом`якшуючих обставин, думку потерпілого, який наполягав на суворому покаранні.

Слід врахувати і те, що ОСОБА_6 вже звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, в тому числі і за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, однак для себе висновків не зробив та через незначний час після звільнення вчинив новий, тяжкий умисний злочин.

Зазначені обставини, на переконання колегії суддів вказують про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише з призначенням йому реальної міри покарання у виді позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції, в частині призначеного покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, неправильного застосування судом положень ст. 75 КК України.

Призначаючи покарання за ч. 4 ст. 296 КК України, апеляційний суд в межах доводів апеляційної скарги прокурора врахувавши обставини, які характеризують обвинуваченого та тяжкість злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, вважає за необхідне призначити йому реальне основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій статті, передбаченої ч.4 ст.296 КК України, на мінімальний строк, яке буде достатнім та зможе забезпечити виправлення обвинуваченого та попередити вчинення ним нових злочинів.

Думка потерпілого ОСОБА_8 , який змінив свою позицію в суді апеляційної інстанції після відшкодування йому шкоди, майже через 5 років після вчинення злочину звичайно є важливою.

Однак, на думку апеляційного суду не вирішальною та такою, що не свідчить про можливість застосування ст.75 КК України, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, їх суспільну небезпеку, відношення обвинуваченого до скоєного, враховуючи, що об`єктом кримінального правопорушення було не лише здоров`я потерпілого, а й громадський порядок.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду слід скасувати.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від від 22 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 4 ст. 296 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той самий строк - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді