ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/878/25 Справа № 185/6350/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Дніпро

еляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000780 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Павлоград, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, розлученого, має на утриманні одну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 28 лютого 2018 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області

за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у видів чотирьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 07 лютого 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у видів чотирьох років позбавлення волі;

- 22 квітня 2020 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області

за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, . 1 ст. 71 КК України до покарання у виді чотирьох років двох місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Крім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, вчиненому в умовах воєнного стану.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду ОСОБА_7 , 06.05.2024 року у невстановлений час, маючи злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, прибув до квартири АДРЕСА_3 , що належить на праві власності його бабусі ОСОБА_9 . Прибувши до вказаної квартири, маючи при собі ключі від неї, які знайшов за місцем мешкання ОСОБА_9 та які остання особисто не передавала ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 за допомогою ключів відкрив квартиру АДРЕСА_3 , тим самим проник до квартирну, де побачив пральну машинку марки Gorenje, WS 41081 білого кольору, яку визначив як об`єкт свого злочинного посягання.

В той же день, тобто 06.05.2024 року у невстановлений час, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав з квартири пральну машинку марки Gorenje, WS 41081 білого кольору вартістю 4120 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 4120 гривні.

Крім того, ОСОБА_7 , 13.05.2024 року у невстановлений час, маючи злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, прибув до квартири АДРЕСА_3 , що належить на праві власності його бабусі ОСОБА_9 . Прибувши до вказаної квартири, маючи при собі ключі від неї, які знайшов за місцем мешкання ОСОБА_9 та які остання особисто не передавала ОСОБА_7 ..

ОСОБА_7 за допомогою ключів відкрив квартиру АДРЕСА_3 , тим самим проник до квартири, де побачив холодильник марки Gorenje GJ16p182, сірого кольору, яку визначив як об`єкт свого злочинного посягання.

В той же день, тобто 13.05.2024 року у невстановлений час, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав з квартири холодильник марки Gorenje GJ16p182, сірого кольору вартістю 4680 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 4680 гривні.

Крім того, ОСОБА_7 24.05.2024 року у невстановлений час, маючи злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, прибув до квартири АДРЕСА_3 . що належить на праві власності його бабусі ОСОБА_9 . Прибувши до вказаної квартири, маючи при собі ключі від неї, які знайшов за місцем мешкання ОСОБА_9 та які остання особисто не передавала ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 за допомогою ключів відкрив квартиру АДРЕСА_3 , тим самим проник до квартири, де побачив плиту накладну марки General Electric модель RU21828GE4-B та конвектор марки СООРЕR НUNTER моделі - СН-С10М, яку визначив як об`єкт свого злочинного посягання.

В той же день, тобто 24.05.2024 року у невстановлений час, ОСОБА_7 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, викрав з квартири плиту накладну марки General Electric модель RU21828GE4-B, вартістю 1603 гривні 60 копійок, та конвектор марки СООРЕR НUNTER моделі - СН-С10М вартістю 1760 гривень, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 майнову шкоду в загальній сумі 3363 гривні 60 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги потерпіла посилається на те, що призначене обвинуваченому покарання з його реальним відбуванням є занадто суворим. Потерпіла зазначає, що обвинувачений до вчинення злочину постійно проживав з нею, допомагав по домогосподарству, піклувався про неї та за умови призначення обвинуваченому покарання з його реальним відбуванням, їй в 78 років, проживаючій в приватному будинку з пічним опаленням, за відсутності централізованого водопостачання, доведеться самій займатися господарськими питаннями, які виконував її онук- обвинувачений. Також потерпіла наголошує на тому, що з обвинуваченим вони примирилися, він вибачився перед нею, допоміг відшкодувати шкоду.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу потерпілої та з підстав наведених в ній просили вирок суду змінити в частині призначеного обвинуваченому покарання.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила залишити вирок без змін.

Потерпіла, належним чином повідомлена про час, дату та місце апеляційного перегляду до зали суду не з`явилися, заяв про відкладення чи про особисту участь до суду не подавала.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги потерпілої щодо невідповідності призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характер, ставлення обвинуваченого до вчиненого, та його поведінку після вчинення, особу обвинуваченого, раніше судимий, негативно характеризується за місцем мешкання, викрадене майно повернуто власнику, завдану шкоду не відшкодував, а також наявність обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини та наявність на утриманні неповнолітньої дитини та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Отже, з урахуванням вищевказаного, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення на мінімальний строк, з його реальним відбуванням, яке, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги потерпілої про те, що суд не надав належної оцінки особі обвинуваченого, а саме тому, що обвинувачений до вчинення злочину постійно проживав з потерпілою, допомагав їй по домогосподарству, піклувався про неї та за умови призначення обвинуваченому покарання з його реальним відбуванням, їй, як особі похилого віку, проживаючій в приватному будинку з пічним опаленням, за відсутності централізованого водопостачання, доведеться самій займатися господарськими питаннями, які виконував її онук-обвинувачений, є необґрунтованими, оскільки як встановлено судом першої інстанції обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, заволодівши майном потерпілої та завдавши їй матеріальної шкоди, а наведені потерпілою обставини, в сукупності зі встановленим судом обставинами, які впливають на вид та розмір покарання, не свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

До того, ж апеляційний суд звертає увагу на те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, належних висновків для себе не зробив та вчинив нове кримінальне правопорушення.

Що стосується посилання потерпілої на те, що вони з обвинуваченим примирились та спричинену їй шкоду було відшкодовано, то вони теж не заслуговують на увагу, з огляду на те, що обвинувачений вчинив умисний, тяжкий, корисливий злочин проти власності, за обтяжуючих обставин, а саме повторно та в умовах воєнного стану, а завдану шкоду потерпілій було відшкодовано не активними діями обвинуваченого, а шляхом повернення викраденого майна працівниками поліції.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Встановлення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України, полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

В цьому провадженні суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 роки та не знайшов підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується і апеляційний суд та вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе при реальному відбуванні призначеного судом покарання, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційну скаргу потерпілої слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 листопада 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4