Справа №766/5317/24
н/п 1-кп/766/2897/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

під час відкритого дистанційного судового засідання в режимі відеоконференції з розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000028 від 04.07.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.368, ч.3 ст.368, ч.3 ст.332, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.368, ч.5 с.27,ч.3 ст.368, ч.3 ст.332, КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.368, ч.3 ст.332, ч.2 ст.27, ч.1 ст.366 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.368, ч.3 ст.368, ч.3 ст.332, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.368, ч.5 с.27,ч.3 ст.368, ч.3 ст.332, КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.28, ч.3 ст.368, ч.3 ст.332, ч.2 ст.27, ч.1 ст.366 КК України.

Адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням в інтересах власника майна ОСОБА_10 в якому просив:

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2023 року по справі №490/7556/23 в частині: грошових коштів у сумі 4 000 доларів США; грошових коштів у сумі 3 000 доларів США; грошових коштів у сумі 100 доларів США; ноутбука «Lenovo» з зарядним пристроєм; чорної сумки для ноутбуку; мобільного телефону iPhone 13 білого кольору з сім картою. Зобов`язати орган досудового розслідування повернути вказане майно законній власниці - ОСОБА_10 .

В обґрунтування клопотання посилався на те, що в ході досудового слідства, слідчий звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва з погодженим із прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 клопотанням про накладення арешту на вилучене в ході проведеного 15.09.2023 року обшуку квартири АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , майно.

На підставі викладеного, 13 жовтня 2023 року Центральним районним судом м. Миколаєва по справі №490/7556/23 за провадженням н/п 1-кс/490/6818/2023 постановлена ухвала, якою крім іншого вирішено:

Накласти арешт на вилучене в ході проведеного 15.09.2023 року обшуку квартири АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , майно, а саме:

- 40 купюр по 100 доларів США (4 000 доларів США);

- 30 купюр по 100 доларів США (3 000 доларів США);

- 1 купюра 100 доларів США;

- ноутбук чорного кольору марки «Lenovo» з зарядним пристроєм;

- чорна сумка для ноутбуку;

- мобільний телефон марки iPhone 13 білого кольору в чохлі з сім-картою НОМЕР_1 .

Станом на день звернення до суду із клопотанням про скасування арешту майна, ОСОБА_4 та його захиснику повідомлено про закінчення досудового слідства, а обвинувальний акт скерований до суду для його розгляду по суті, тобто всі докази по справі зібрані. Крім того, адвокат посилався на те, що вказане майно не відповідає вимогам ст.98 КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, що вказують на те, що воно має будь-яке доказове значення у вказаному кримінальному провадженні. ОСОБА_10 не є обвинуваченою і не має будь-якого статусу у вказаному кримінальному провадженні, вилучене належить їй особисто та не фігурує у матеріалах досудового розслідування як таке, що має ознаки речового доказу.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 та обвинувачений ОСОБА_4 , просили задовольнити клопотання з заявлених у ньому підстав.

Інші учасники кримінального провадження підтримали клопотання адвоката ОСОБА_7 .

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вказані речі визнані речовими доказами, крім того, ухвалою слідчого судді про арешт, встановлено, що у квартирі, де було вилучено вказані речі, мешкав також ОСОБА_4 , а не тільки ОСОБА_10 .

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали, що долучені до клопотання суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2023 року по справі №490/7556/23 за провадженням н/п 1-кс/490/6818/2023 постановлено: накласти арешт на вилучене в ході проведеного 15.09.2023 року обшуку квартири АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно, а саме:

1. Купюри зовні схожі на грошові кошти у кількості 40 штук, банкнотами номіналом 100 доларів США кожна, на загальну суму 4 000 доларів США.

2. Купюри зовні схожі на грошові кошти у кількості 30 штук, банкнотами номіналом 100 доларів США кожна, на загальну суму 3 000 доларів США.

3. Пластикова картка для виплат № НОМЕР_2 з аркушем паперу формату А4.

4. Ноутбук чорного кольору марки «Lenovo» з зарядним примтроєм.

5. Чорна сумка для ноутбуку.

6. Купюру зовні схожу на грошові кошти, банкнотою номіналом 100 доларів США.

7. Мобільний телефон марки iPhone 13 білого кольору у чохлі, з сім картою НОМЕР_1 .

Підставою для арешту майна стало те, що воно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою забезпечення їх збереження, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Крім того, слід взяти до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, згідно якої критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними. Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів. Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява №29979/04), «Кривенький проти України» від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява №43768/07).

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання. Відтак суд розглядає клопотання на підставі тих доказів, які суду представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

При цьому згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України на слідчого, прокурора покладено лише доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а не доведення наявності підстав для подальшого перебування майна під арештом у разі його накладення.

Суд враховує, що під час розгляду клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, суд не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Сторона заявника, обґрунтовуючи клопотання про зняття арешту майна, зазначає, що досудове слідство завершено та всі докази по справі зібрані, а вказане арештоване майно не відповідає вимогам ст.98 КПК України, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, що вказують на те, що воно має будь-яке доказове значення у вказаному кримінальному провадженні. ОСОБА_10 не є обвинуваченою і не має будь-якого статусу у вказаному кримінальному провадженні, вилучене належить їй особисто та не фігурує у матеріалах досудового розслідування як таке, що має ознаки речового доказу.

Однак зі змісту ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 жовтня 2023 року по справі №490/7556/23 вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, з метою забезпечення їх збереження, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна. Крім того, слідчий суддя встановив, що квартира АДРЕСА_1 , є місцем мешкання ОСОБА_10 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доказів протилежного на даний час суду не надано, як і не надано доказів того, що вилучене майно належить ОСОБА_10 особисто.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування раніше накладеного арешту на вказане майно.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 170, 171, 173, 174, 369, 372, 395 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1