Номер провадження: 11-кп/813/753/25
Справа № 506/176/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_11 на вирок Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 21.06.2022 у к/п №0000201 від 23.12.2020 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Липецьке Котовського р-ну Одеської обл., громадянина України, не одруженого, не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років 6 місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислено з дня його затримання, тобто з 26.12.2020.

Застосований стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 18 980 грн., в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди - 1 000 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди 4380 грн., в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди - 10 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз в сумі 19 345 грн.

Скасовано арешти, накладені на майно ухвалами слідчого судді від 13.01.2022.

Вирішено питання стосовно долі речових доказів.

Згодом, ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.12.2023 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 було задоволено частково, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 - задоволено, вирок Роздільнянського райсуду Одеської обл. від 21.06.2022 - змінено в частині призначення покарання та вирішення питання стосовно долі речових доказів, призначено ОСОБА_8 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років та речовий доказ - двухствольну мисливську рушницю ТОЗ 54№ НОМЕР_1 - конфісковано в дохід держави; в іншій частині вирок суду 1-ої інстанції залишено без змін.

В подальшому, постановою колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 10.07.2024 було частково задоволено касаційні скарги прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_14 та представника ОСОБА_10 , в інтересах потерпілого ОСОБА_12 , вищезгадану ухвалу Одеського апеляційного суду від 06.12.2023 стосовно ОСОБА_8 скасовано та призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вироку суду 1-ої інстанції, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за наступних обставин.

23.12.2020 приблизно о 08:10 год. ОСОБА_8 , рухаючись за кермом власного автомобіля «Honda Accord», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , по автодорозі державного значення Р-33 Вінниця-Турбів-Гайсин-Балта-Велика Михайлівка М-16, на околиці м. Подільськ Одеської обл., помітив автомобіль марки «ВАЗ 21083», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_13 , в салоні якого на передньому пасажирському кріслі знаходився ОСОБА_15 . Знаходячись на вказаній автодорозі, керуючи автомобілем «Honda Accord», ОСОБА_8 з мотивів помсти, на ґрунті раніше виниклих ревнощів, а також тривалих неприязних відносин, вирішив наздогнати автомобіль «ВАЗ 21083» під керуванням ОСОБА_13 та заподіяти смерть пасажиру ОСОБА_15 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на вбивство ОСОБА_15 , а саме на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_8 в той же день та час, рухаючись за кермом власного автомобіля марки «Honda Accord», сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , по вказаній автодорозі між с. Бочманівка Подільського р-ну Одеської обл. та с. Ставрове Окнянського р-ну Одеської обл., у напрямку с. Ставрове Окнянського р-ну Одеської обл., на відстані 140 метрів у південному напрямку від дорожнього знаку «Контрольований прикордонний район», змусив автомобіль марки «ВАЗ 21083» під керуванням ОСОБА_16 зупинитись, а саме, перегородивши своїм автомобілем проїзну частину. Вийшовши із салону свого транспортного засобу, тримаючи в руках двухствольну мисливську гладкоствольну рушницю «ТОЗ-54» 12 калібру № НОМЕР_1 , споряджену картечним мисливським патроном 12 калібру, почав направляти її в сторону лобового скла автомобіля марки «ВАЗ 21083» та, підійшовши до вказаного автомобіля, наніс удар прикладом вказаної рушниці у лобове скло з правої сторони, після чого з мотивів помсти, на ґрунті раніше виниклих ревнощів та тривалих неприязних відносин, діючи умисно, цілеспрямовано, з метою заподіяння смерті ОСОБА_15 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті останнього, здійснив через лобове скло один прицільний постріл з гладкоствольної мисливської рушниці «ТОЗ-54» 12 калібру № НОМЕР_1 у бік пасажира ОСОБА_15 , який сидів на передньому пасажирському сидінні вказаного автомобіля, чим завдав останньому тілесні ушкодження, а саме :

- множинні (числом 7), хаотично розташовані, скупчені на передній поверхні грудної клітини, в проекції грудини, вогнепальні дробові, проникаючі в грудну порожнину, сліпі, вхідні поранення; раневі канали, які поєднують вхідні рани (7) проекції тіла грудини та навколишні ділянки справа та зліва, походять в направленні спереду назад, трохи зверху вниз, справа на ліво по відношенню до потерпілого; по ходу раневих каналів наявні наскрізні пошкодження шкіряних покровів, підшкірно-жирової клітковини грудної клітини, м`язових тканин передньої поверхні грудної клітини та міжреберних проміжків, наскрізні дірчаті пошкодження тіла грудини (2) та передньої частини 5 ребра справа, наскрізне пошкодження серцевої сумки (передньо-бокової поверхні справа та задньої поверхні зліва), наскрізне пошкодження серця (передньо-бокової поверхні правого передсердя і правого шлуночка, задньої поверхні лівого шлуночка), лівої легені в області воріт з пошкодженням крупних судин, масивний крововилив в ліву плевральну порожнину;

- множинні поверхневі вогнепальні сліпі вхідні поранення садна (6) м`яких тканин передньо-черевної стінки.

Вогнепальні, сліпі, дробові, проникаючі в грудну порожнину, поранення з ушкодженням серця та лівої легені мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_15 , не приходячи до тями, помер на місці події. Смерть ОСОБА_15 знаходиться в причинному зв`язку з проникаючими вогнепальними пораненнями передньої поверхні грудної клітини з наскрізним ушкодженням серця та воріт лівої легені. Безпосередньою причиною смерті є гостра крововтрата.

Після цього ОСОБА_8 забрав із собою гладкоствольну мисливську рушницю «ТОЗ-54» 12 калібру № НОМЕР_1 , сів в салон свого автомобіля марки «Honda Accord» та попрямував у напрямку с. Ставрове Окнянського р-ну Одеської обл.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваним вироком, вважаючи його постановленим із порушенням норм матеріального права та наданням невірної правової оцінки діям обвинуваченого з огляду на наступні обставини:

- описана у вироку суду версія подій не зовсім відповідає реальним обставинам провадження та показанням свідків, натомість, із досліджених у провадженні доказів та показань свідків вбачається, що умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_15 у обвинуваченого ОСОБА_8 не було, на час вчинення злочину останній, відповідно до висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №629 від 18.11.2021, перебував у стані виразної нервово-психічної напруги, фрустрації, тобто у стані афекту, викликаного образливою поведінкою самого потерпілого ОСОБА_15 , який зруйнував сімейне життя ОСОБА_8 та відмовлявся вислухати обвинуваченого;

- поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_8 не переховувався від органу досудового розслідування, не покинув територію України, маючи таку можливість, натомість, добровільно здався правоохоронним органам, добровільно видав зброю, надав згоду на проведення огляду будинку, надавав показання як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і під час його судового розгляду, а також визнав пред`явлені йому цивільні позови.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України та в цій частині ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 116 КК України та призначити йому покарання в межах даної статті.

В апеляційній скарзі прокурор Подільської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_11 не погодився із оскаржуваним вироком у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, судом було безпідставно прийнято рішення про знищення речового доказу - двухствольної мисливської рушниці ТОЗ 54 №7720, та не застосовано положень п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України стосовно конфіскації такого речового доказу в дохід держави.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_11 просить вирок суду змінити та внести зміни до резолютивної частини вироку стосовно долі речових доказів, зокрема, двухствольну мисливську рушницю ТОЗ 54 № НОМЕР_1 - конфіскувати в дохід держави; в іншій частині вирок суду залишити без змін.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту представник ОСОБА_10 , в інтересах потерпілого ОСОБА_12 , зауважив на тому, що суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України та призначив йому покарання, яке відповідає ступеню суспільної небезпеки, з урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, натомість, викладені в апеляційній скарзі твердження сторони захисту є суперечливими, не є зрозумілим, чи суд не врахував віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_15 в якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, чи неправильно кваліфікував дії ОСОБА_8 , залишивши поза увагою стан афекту обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, представник ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду 1-ої інстанції - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону загалом відповідає з наступних підстав.

Частина 2 ст. 9 КПК України передбачає, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Допитаний в судовому засіданні суду 1-ої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою провину у вчиненні інкримінованого злочину визнав частково та зауважив, що умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_15 у нього не було, зокрема, зазначив, що 23.12.2020 при зустрічі не хотів вбивати потерпілого ОСОБА_15 , хотів з ним лише поговорити про їх стосунки, оскільки від нього після п`ятнадцяти років спільного проживання у шлюбі пішла дружина ОСОБА_17 з їх двома дітьми та стала проживати з ОСОБА_15 , який був його знайомими та якого він привів в свою сім`ю. Вистріл з рушниці, після якого отримав поранення потерпілий, відбувся в результаті удару дулом рушниці по лобовому склу автомобіля, в якому на передньому пасажирському сидінні сидів ОСОБА_15 . За два місяці до цих подій від нього пішла дружина ОСОБА_18 , забравши з собою їх двох дітей. Перед цим жінка на протязі літа 2020 року постійно провокувала скандали, в них розладилися сімейні відносини та вона декілька разів з дітьми йшла із сім`ї, проживала у своїх батьків. Однак він вмовляв її та вона поверталась додому. Потім в кінці серпня 2020 року поїхала з їх дітьми на ставок та більше додому не повернулась. Спочатку проживала у батьків та давала йому можливість бачитися з дітьми. Потім зійшлася та стала проживати разом зі ОСОБА_15 . Коли він про це дізнався, то почав дзвонити ОСОБА_19 та хотів з`ясувати з ним стосунки, однак той від зустрічей відмовлявся. Він почав підозрювати, що їх стосунки розпочалися ще в період їх з дружиною спільного проживання та саме ОСОБА_15 звабив його дружину. Хотів поговорити з приводу дітей, оскільки змінилась поведінка ОСОБА_20 . В період проживання зі ОСОБА_15 вона перестала давати йому для зустрічей дітей, по телефону сказала йому, що він для дітей ніхто та у їх доньки після його дзвінків піднімається рівень цукру в крові, від будь-якої його допомоги дітям відмовлялась, обзивала його.

Вважає, що саме ОСОБА_15 став налаштовувати проти нього дітей, змінювати їм телефони, а ОСОБА_20 почала виставляти фотографії в інтернеті, як вона зі ОСОБА_21 в цей час відпочивають з їх дітьми. Він почав ревнувати його до своїх дітей, оскільки його обмежили у спілкуванні з дітьми та декілька разів по телефону сказали, що він дітям ніхто. Заперечував, що мав намір позбавити життя ОСОБА_15 , він особисто ніколи не погрожував його життю. ОСОБА_17 та інші свідки дали неправдиві свідчення про те, що він погрожував життю ОСОБА_15 . За дружиною він також не стежив. Напередодні ввечері 22.12.2020 він подзвонив доньці, а трубку взяв ОСОБА_15 та грубо облаяв його по телефону, сказав, що він дітям ніхто.

Тому зранку 23.12.2020 він на власному автомобілі поїхав до ОСОБА_15 на роботу, щоб зустрітися з ним та бачив, як той сів до автомобіля ВАЗ чорного кольору і з водієм поїхав; він поїхав за автомобілем та став його по дорозі наздоганяти. Він двічі їх наздоганяв та перекривав їм дорогу, однак їм вдалося щоразу уникнути розмови з ним. Коли він втретє перекрив їм дорогу, то підійшов до автомобіля, однак ОСОБА_15 та його напарник не відкривали двері, тоді він пішов та взяв в автомобілі мисливську рушницю, яка на той час лежала на задньому пасажирському сидінні. Коли підходив до автомобіля з рушницею, з нього вибіг водій та втік. ОСОБА_15 тримав двері, щоб він не зміг їх відкрити та кричав до нього «Що ти твориш?». Він в свою чергу підійшов до автомобіля та вдарив декілька разів рушницею по лобовому склу, спочатку прикладом, а потім дулом рушниці. Від цих ударів випадково відбувся постріл, оскільки у рушниці були зведені курки. Після цього він сів до автомобіля та покинув місце злочину. Додому їхати не хотів спочатку, по дорозі залишив автомобіль, добрався додому, зрозумів, що дома був обшук, залишив дома рушницю та поїхав до Біляївського РВП, де добровільно здався правоохоронним органам.

Мисливська рушниця належить йому, він має дозвіл на її носіння та зберігання, зарядив її та возив в автомобілі постійно, задовго до цих подій. Вважає свідчення його колишньої дружини про його неналежну поведінку в сім`ї неправдивими, він ніколи не бив дружину. З червня 2020 року в нього почали псуватися стосунки з дружиною ОСОБА_20 , оскільки вважає, що вона вже підтримувала стосунки зі ОСОБА_15 . Про це він достовірно дізнався в кінці серпня-на початку вересня, коли побачив їх разом.

Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_8 вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд 1-ої інстанції, мотивуючи доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, послався у вироку на досліджені ним у судовому засіданні докази, а саме на:

- показання потерпілого ОСОБА_12 - батька загиблого ОСОБА_15 , який пояснив, що 23.12.2020 він втратив єдиного сина, він нічого не знав про стосунки сина ОСОБА_19 з колишнім чоловіком його дівчини Христини ОСОБА_8 ; син був до цього одружений, однак за декілька місяців до смерті познайомився з ОСОБА_22 та почав з нею разом проживати на протязі двох місяців разом у м. Подільськ, з ними проживали двоє дітей ОСОБА_20 , син займався торгівлею, ОСОБА_20 була вдома; за день до смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 син приїздив до них додому, був в хорошому настрої; про те, що його сину погрожують, він не знав, лише його дружині ОСОБА_23 незадовго до вбивства сина дзвонила колишня дружина ОСОБА_19 та казала, що з ним мають розправитися; він був на місці злочину, бачив тіло сина в автомобілі, по лобовому склу автомобіля було видно, що зверху скло було розтрощено від удару, а внизу був отвір саме від пулі; сина було вбито в автомобілі одним влучним пострілом;

- показання свідка ОСОБА_23 , яка зауважила, що на день смерті її син ОСОБА_19 розлучився з першою дружиною та проживав з ОСОБА_22 ; у шлюбі з першою дружиною спільне життя у них не складалося, оскільки дружина випивала, а в серпні 2020 року син їй сказав, що в нього є дівчина; потім вона дізналась, що це колишня дружина ОСОБА_8 . ОСОБА_17 ; син розлучився зі своєю дружиною та почав жити з ОСОБА_20 , через деякий час їй почала писати колишня дружина сина та повідомляла їй, що чоловік ОСОБА_24 погрожує вбивством її сину; вона про це розповіла сину та той сказав, що сам розбереться з ним, що нічого страшного не має;

- показання свідка-очевидця події ОСОБА_13 , який зазначив, що 23.12.2020 саме від пострілу з рушниці було вбито в його автомобілі ОСОБА_15 , зокрема, 23.12.2020 вони разом зі ОСОБА_15 їхали на роботу в смт. Захарівка на його автомобілі ВАЗ чорного кольору, о 07:40 год. він забрав від дому ОСОБА_15 , який сів до автомобіля на переднє пасажирське сидіння; коли вони перетнули залізничний переїзд, він побачив позаду автомобіль, який почав їм сигналити фарами, потім порівнявся з ними та став витісняти на обочину, змушуючи зупинитись; після цього обігнав та став попереду, перешкоджаючи їм у русі, за кермом автомобіля був незнайомий йому на той час ОСОБА_8 , який вийшов з свого автомобіля, підійшов до них, відкрив двері їх автомобіля та декілька разів наказав ОСОБА_15 , який сидів на пасажирському сидінні біля нього, вийти з машини та поговорити з ним, на що останній відмовився; він був агресивно налаштований, однак коли ОСОБА_15 не вийшов з автомобіля, то ОСОБА_8 захлопнув двері біля нього, він зміг об`їхати машину ОСОБА_8 та вони зі ОСОБА_15 продовжили свій рух по дорозі, однак ОСОБА_8 на автомобілі почав їх наздоганяти; ОСОБА_15 говорив йому не звертати увагу на ОСОБА_25 та не зупинятись, а сам в цей час говорив по телефону з ОСОБА_22 , розповідав їй про ОСОБА_25 , який їх переслідує; однак ОСОБА_8 знову зупинив їх на дорозі та вдруге вийшов з автомобіля, при цьому, в руках у нього була рушниця; ОСОБА_8 вийшов з рушницею та йшов на машину, рушницю ОСОБА_8 тримав двома руками, направивши на машину; побачивши в руках ОСОБА_8 рушницю він вийшов з автомобіля та попросив його не стріляти, однак той був в збудженому стані та прикладом рушниці ударив по лобовому склу машини один раз; він, злякавшись його дій та зрозумівши, що може в цей раз постраждати, заховався позаду своєї машини, а ОСОБА_15 продовжував сидіти в автомобілі; він чув також, як ОСОБА_15 кричав не стріляй, однак пролунав постріл; між ударом по лобовому склу та пострілом пройшло біля 30 секунд; після пострілу ОСОБА_25 втік на машині; тоді він вийшов із-за автомобіля та підійшов до ОСОБА_15 , який був поранений, лобове скло автомобіля було розбите; потім він впізнав по знімках ОСОБА_8 як особу, яка вчинила цей злочин;

- показання свідка ОСОБА_18 , яка пояснила, що обвинувачений ОСОБА_8 її колишній чоловік, 13 років в шлюбі, з грудня 2009 року по 07.12.2020, фактично припинили проживання з липня 2020 року, від шлюбу двоє дітей, проживають з нею, з батьком спілкувалися після припинення шлюбу постійно; ОСОБА_15 був товаришем ОСОБА_8 , вони познайомилися в одній компанії; її сімейне життя з ОСОБА_8 не складалося задовго до зустрічі зі ОСОБА_15 , ОСОБА_8 був жорстокий, він грав в автомати, пив, погрожував їй, коли був п`яний - піднімав на неї руки, вона брала дітей та тікала з дому до батьків; останні пів року життя стало взагалі нестерпним, ОСОБА_25 , будучи часто п`яним, почав її бити, бити посуд вдома, вона пішла від нього та жила у батьків, маючи вже намір розірвати шлюб; це було влітку, а восени вони зійшлися з ОСОБА_15 , після цього ОСОБА_8 не зміг їм обом цього пробачити та став дзвонити їй та казати, що вб`є ОСОБА_15 ; вона казала ОСОБА_15 , щоб той був обережний, оскільки ОСОБА_8 мисливець та в нього зброя, якою він дуже добре володіє; про те, що він вб`є ОСОБА_15 , ОСОБА_8 сказав навіть її неповнолітній доньці; ОСОБА_8 дуже погано відреагував на те, що вона подала на розлучення, за півроку до розлучення вона дійсно три рази йшла від нього, перші рази він вмовив її повернутися, однак через певний час життя знов ставало нестерпним; дізнавшись, що вони стали жити разом зі ОСОБА_15 , почав їй дзвонити, сказав, що вона його власність, намагався повернути її, щоразу казав, що вб`є ОСОБА_15 ; 23.11.2020, за місяць до вбивства, вона написала заяву до поліції, оскільки продовжували мати місце погрози з боку ОСОБА_8 та вона сприймала їх реально, однак поліція не прийняла відносно нього жодних заходів, а лише викликали його та він сказав, що нікому не погрожував, після цього на деякий час заспокоївся та перестав їх турбувати; 23.12.2020 зранку в 07:10 год. вийшла з офісу, де вони ночували, бачила як ОСОБА_19 сів в машину; о 08:09 год. зателефонував ОСОБА_15 та сказав, що ОСОБА_8 не дає йому проїхати на роботу, вона зателефонувала в поліцію, а потім продовжила з ним весь час біля п`яти хвилин говорити по телефону, доки не почула вистріл в телефоні та зрозуміла, шо це ОСОБА_8 стріляв в ОСОБА_15 ; вона весь час була на зв`язку зі ОСОБА_15 , спочатку почула удар, потім вистріл; ОСОБА_15 в телефон сказав, що ОСОБА_8 розбив скло, вона чула, як вони сварились та ОСОБА_15 відмовлявся виходити з машини; автомобіль ОСОБА_8 купив за тиждень до вбивства ОСОБА_15 , рушниця в нього є, він мисливець, рушниця зберігалась в будинку чи в машині, вона також стріляла з тієї рушниці, зброя справна; ОСОБА_8 погрожував їм, казав, що вб`є саме ОСОБА_15 , що і зробив, щоб помститися саме їй; під час додаткового допиту зазначила, що жодних стосунків зі ОСОБА_15 під час проживання з ОСОБА_8 у них не було, вона мала намір припинити шлюбні стосунки не один раз; одного разу ОСОБА_8 подзвонив їй та сказав, що застрелиться, якщо вона не повернеться додому; коли вона прийшла до їх будинку, то ОСОБА_8 , щоб її налякати, демонстративно приставив до шиї рушницю, а потім здійснив вистріл, як потім вияснилось в стіну, однак вона вимушена була повернутись додому на прохання його батьків, щоб ОСОБА_8 заспокоївся, проте спокійне життя закінчилось через один тиждень; тверезий він на неї руку ніколи не піднімав та був для дітей хорошим батьком; напередодні ввечері ОСОБА_8 доньці не дзвонив та ОСОБА_15 з ним не розмовляв, обвинувачений каже неправду, за тиждень до вбивства ОСОБА_8 ні їй, ні ОСОБА_15 не дзвонив; ОСОБА_12 ніколи не брав трубку, коли дзвонив ОСОБА_8 , він не принижував його перед дітьми, не міняв їм номера в телефонах, не ображав його, він взагалі з ним не спілкувався; коли вона розповідала йому про погрози, то відносився до цих розмов несерйозно; вона чула, як перед смертю ОСОБА_15 просив ОСОБА_8 не стріляти, однак він його не ображав; після вбивства ОСОБА_19 через 20 хвилин ОСОБА_8 подзвонив їй та сказав, що він обіцяв, що вб`є ОСОБА_15 і ось він це зробив;

- показання свідка ОСОБА_26 , яка зауважила, що була в товариських стосунках з ОСОБА_8 та ОСОБА_22 , а також зі ОСОБА_15 , разом сім`ями проводили вільний час, спілкувалися; знає, що у шлюбі ОСОБА_8 кривдив свою дружину ОСОБА_20 , коли випивав, остання їй про це розповідала, бив посуд, погрожував ОСОБА_20 ; він, будучи п`яним, вів себе неадекватно, про це ОСОБА_20 розповідала їй при ОСОБА_27 і той нічого не заперечував; ОСОБА_20 пішла з сім`ї та проживала у свого вітчима; вона чула, як в компанії друзів ОСОБА_8 говорив, що «завалить» ОСОБА_15 за те, що він зруйнував його сім`ю; вони його з друзями весь час заспокоювали та просили цього не робити, однак ОСОБА_8 казав, що він не може простити це ОСОБА_15 , казав, що якби це був хтось другий, то він би так не реагував; вважав, що це обман як і з боку жінки, так і з боку товариша; останній раз про свої наміри позбавити життя ОСОБА_15 . ОСОБА_8 розповідав в грудні 2020 року, сидячи на кухні у неї вдома;

- показання свідка ОСОБА_28 , який пояснив, що товаришував з сім`єю ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , в них була спільна компанія, в ній був і ОСОБА_15 з дружиною; в сім`ї все було спокійно, потім він зі слів ОСОБА_27 під час рибалки дізнався, що ОСОБА_20 пішла від ОСОБА_27 та зустрічається зі ОСОБА_31 ; він був дуже розгніваний через розлучення з ОСОБА_20 , особливо на ОСОБА_15 , казав, що таких людей потрібно карати, однак про вбивство не говорив; заперечував свої показання на досудовому розслідуванні про те, що ОСОБА_32 сказав, що продасть будинок та найме людей, щоб вбити ОСОБА_15 , між тим, зазначив в подальшому, що вони відмовляли ОСОБА_25 від протиправних дій, а той казав, що «завалить» ОСОБА_12 ; 23.12.2020 вранці той йому телефонував, однак він його не чув по телефону та розмова не відбулася, а потім дізнався про вбивство ОСОБА_15 ; після того, як ОСОБА_20 пішла від ОСОБА_27 , вони практично не бачилися, він про це дізнався від своєї дружини; ОСОБА_15 йому також не розповідав про погрози з боку ОСОБА_8 ; ОСОБА_15 та ОСОБА_8 обоє були його товаришами;

- показання свідка ОСОБА_33 , який зазначив, що ОСОБА_34 - його син, проживав у шлюбі з ОСОБА_22 15 років, від шлюбу двоє дітей, яких він дуже любив; син ніколи не бив ОСОБА_20 , а навпаки вона була у нього завжди на першому місці; вони живуть неподалік від сина, нерідко діти були в них вдома та розповідали, що в них в гостях ОСОБА_15 ; коли ОСОБА_20 пішла з сім`ї, то стала проживати у своїх батьків, а її батько забрав у дітей телефони та заборонив їм спілкуватись з ОСОБА_27 , казав, що вб`є його; про розлучення з ОСОБА_20 син не розповідав, напередодні ОСОБА_32 був вдома та казав, що привезе до них внуків;

- аналогічні показання свідків ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , які пояснили, що вони товаришували з ОСОБА_8 та ОСОБА_22 , зустрічались як правило на свята, про їх взаємовідносини в сім`ї не були обізнані; дізналися восени, що ОСОБА_20 пішла від ОСОБА_29 та почала проживати зі ОСОБА_15 , після цього з інтернету дізнались про вбивство ОСОБА_15 ;

- показання свідка ОСОБА_37 - рідної сестри обвинуваченого ОСОБА_8 , яка зауважила, що вважає, що дана ситуація виникла із вини ОСОБА_30 , яка зрадила брата, почала проживати з його другом, а потім ще й перестала надавати йому можливість спілкуватися з дітьми;

- аналогічні показання свідків ОСОБА_38 та ОСОБА_39 , які зазначили, що вони товаришували саме з ОСОБА_8 та вважають також, що його дружина зрадила з ОСОБА_15 , ОСОБА_8 любив її та все робив для неї в сімейних стосунках; потім ОСОБА_20 ще й не давала йому бачитися з дітьми, про це вони знають зі слів ОСОБА_8 ;

- протокол огляду місця події від 23.12.2020 з відеозаписом даної події на DVD-диску, відповідно до якого в присутності понятих було оглянуто місце смерті потерпілого ОСОБА_15 між с. Бочманівка Подільського р-ну та с. Ставрово Окнянського р-ну, де знаходився легковий автомобіль марки «ВАЗ 2109», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_3 , належний свідку ОСОБА_13 ; під час огляду автомобіля виявлено численні пошкодження лобового скла навпроти пасажирського сидіння, в тому числі наскрізне пошкодження скла, края якого направлені в бік автомобіля; на правому передньому пасажирському кріслі виявлено тіло потерпілого ОСОБА_15 з тілесними ушкодженнями у вигляді проникаючих поранень в області грудної клітини; виявлено на пасажирському кріслі плями бурого кольору, схожі на кров (т. 1, а.с. 177);

- протоколом пред`явлення особи до впізнання від 23.12.2020, відповідно до якого в присутності понятих свідок ОСОБА_13 по фото впізнав особу, яка 23.12.2020 скоїла постріли з рушниці у потерпілого ОСОБА_15 через лобове скло його автомобіля, вказавши на особу під номером №2 - ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 201);

- заяву свідка ОСОБА_18 , яка добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J6», належний потерпілому ОСОБА_15 (т. 1, а.с. 210);

- протоколом огляду від 23.12.2020, згідно якого в присутності понятих було оглянуто мобільний телефон «Samsung Galaxy J6», належний потерпілому ОСОБА_15 номер телефону - НОМЕР_4 та встановлено, що останній мав в день загибелі вхідні дзвінки від різних осіб, в тому числі: від ОСОБА_8 два автовідхилених вхідних дзвінки з номеру НОМЕР_5 о 08:07 год., 08:08 год., а також від свідка ОСОБА_18 контактний номер телефону НОМЕР_6 о 08:09 год. тривалістю 4 хв. 51 с. та з неприйнятим дзвінком від неї о 08:16 год. (т. 1, а.с. 211);

- протоколом огляду даних диска DVD-R (505|129|2021 - 35) з інформацією про дзвінки за номером мобільного оператора «Київстар» - НОМЕР_7 від 05.03.2021, який належить ОСОБА_8 та відповідно до якого починаючи з 20.12.2020 до дня смерті ОСОБА_15 жодних зафіксованих фактів телефонних з`єднань між телефоном ОСОБА_8 ( НОМЕР_7 ) та ОСОБА_15 ( НОМЕР_4 ), а також телефонних з`єднань телефона ОСОБА_8 з телефоном доньки ОСОБА_40 за номером НОМЕР_8 не встановлено; між тим наявне з`єднання з телефоном ОСОБА_18 - НОМЕР_6 , даний дзвінок відбувся після вчинення злочину обвинуваченим о 08:26 год., тобто через декілька хвилини після вбивства ОСОБА_15 (т. 3, а.с. 17);

- протокол обшуку від 23.12.2020 з відеозаписом даної слідчої дії, відповідно до якого було проведено обшук помешкання обвинуваченого ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 в присутності понятих та його батька ОСОБА_33 та в ході якого було виявлено в будинку 5 гільз від мисливської гладкоствольної зброї калібру 12 мм, закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_8 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; в гаражі біля будинку виявлено знаряддя та боєприпаси (т. 1, а.с. 219);

- постанову про визнання предметів речовими доказами від 24.12.2020, зокрема, предметів, які були вилучені під час огляду домоволодіння ОСОБА_8 : 12 патронів від гладкоствольної зброї, калібру 12 мм (сейф-пакет №2061279); 69 гільз від гладкоствольної зброї калібру 12 мм (сейф-пакет №272061283); дві скляні банки, в яких знаходиться дріб, дві банки з порохом та пластикова пляшка з мастилом, чемодан з пижами та кулями до гладкоствольної зброї (сейф-пакет №74020558); знаряддя для виготовлення патронів та для чищення зброї, пижи (сейф-пакет №4020559); закордонний паспорт, виданий на ім`я ОСОБА_8 , інструкція з експлуатації мисливської гладко ствольної зброї ТОЗ-54 (сейф-пакет №7199855); дві паперові коробки з капсулями до патронів, одна коробка з дробом та 6 патронів до малокаліберної зброї (т. 1, а.с. 223);

- протокол проведення слідчого експерименту від 24.12.2020 з відеозаписом, згідно якого в присутності понятих свідок ОСОБА_13 відтворив події 23.12.2020, свідком яких він був приблизно о 08 год. ранку на а/д М-16 біля с. Бачманівка Подільського р-ну та с. Ставрове Окнянського р-ну, коли було заподіяно тілесні ушкодження ОСОБА_15 ; дані події свідок відтворював безпосередньо на місця вчинення злочину, де показав, як його автомобіль наздогнав молодий чоловік на автомобілі Хонда-Акорд сірого кольору та, вийшовши з автомобіля, намагався поговорити з його пасажиром - ОСОБА_15 , який знаходився в його автомобілі на передньому пасажирському сидінні; ОСОБА_15 не хотів з ним розмовляти та сказав ОСОБА_13 продовжувати рух на автомобілі далі та вони поїхали; далі свідок показав на місцевості поблизу с. Ставрове, де чоловік на сірому автомобілі знову їх наздогнав та перекрив їм рух власним автомобілем, водій автомобіля вийшов з машини з рушницею та пішов в напрямку його автомобіля; він вийшов з автомобіля та почав його просити не стріляти, а потім сховався за автомобіль; він бачив, як чоловік вдарив дулом рушниці по лобовому склу, а потім він почув вистріл; після цього цей чоловік втік на своєму авто, а ОСОБА_12 поранений залишився в автомобілі (т. 1, а.с. 250);

- протокол огляду трупа від 24.12.2020, відповідно до якого при огляді трупа ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкодження - проникаючі поранення в грудній порожнині, 3 наскрізні проникаючі поранення лівої легені та наскрізні поранення серця, пошкодження лівої грудини в області спини; під час огляду вилучено речі та в грудній порожнині вилучено 3 металевих фрагменти неправильної форми (т. 2, а.с. 1);

- лікарське свідоцтво про смерть №213 від 24.12.2020, відповідно до якого підтверджено факт смерті потерпілого ОСОБА_15 23.12.2020 (т. 2, а.с. 14);

- протоколи огляду автомобіля від 24.12.2020 та від 26.01.2021 з фото-таблицями, згідно яких в присутності понятих проведено огляд автомобіля марки «ВАЗ 21083», д.н.з. НОМЕР_3 , чорного кольору, належного свідку ОСОБА_13 , в ході якого 24.12.2020 з автомобіля вилучено папілярні візерунків пальців рук, предмет схожий на пиж, а 26.01.2021 - змиви з лобового скла, панелі автомобіля (т. 2, а.с. 15, 206);

- протокол огляду від 26.12.2020, відповідно до якого слідчим було оглянуто видані обвинуваченим ОСОБА_8 при затриманні згідно протоколу затримання від 26.12.2020 (т. 2, а.с. 36) речі, в яких він знаходився 23.12.2020 під час вчинення злочину - спортивну кофту, штани та кросівки (т. 2, а.с. 47, 48);

- протокол відібрання зразків для експертиз від 26.12.2020, згідно якого у обвинуваченого ОСОБА_8 відібрано біологічні зразки крові (т. 2, а.с. 45);

- протокол обшуку від 27.12.2020 з відео-записом, відповідно до якого в ході обшуку ОСОБА_8 добровільно показав місце, де сховав рушницю, з якої здійснив постріл у потерпілого ОСОБА_15 ; в кімнаті під ліжком за вказівкою обвинуваченого було вилучено двухствольну мисливську рушницю ТОЗ 54№7720, яка була заряджена двома мисливськими патронами 12 калібру (т. 2, а.с. 57);

- постанову від 27.12.2020, відповідно до якої визнано речовими доказами по справі - двухствольну мисливську рушницю ТОЗ 54№7720, 2 мисливські набої 12 калібру, вилучені під час обшуку житла обвинуваченого ОСОБА_25 27.12.2020 (т. 2, а.с. 60);

- протокол проведення слідчого експерименту від 27.12.2020 з відео-записом, проведеного в присутності понятих та захисника обвинуваченого, за участю обвинуваченого ОСОБА_25 , який відтворив події 23.12.2020, які відбулися приблизно о 08 год. ранку за його участю на ділянці дороги між с. Ставрове Окнянського р-ну та с. Бочманівка Подільського р-ну; під час відтворення цих подій обвинувачений був доставлений безпосередньо до місця вчинення злочину, де показав, як він зупинив на дорозі автомобіль, в якому в якості пасажира їхав потерпілий ОСОБА_15 ; він хотів з ним поговорити, для чого показав, як власним авто перегородив дорогу; показав місце, де вдруге він наздогнав автомобіль, в якому їхав ОСОБА_15 , а потім показав місце, де втретє наздогнав автомобіль, змусивши загальмувати за 4 м від його автомобіля; на його вимогу вийти з автомобіля ОСОБА_15 ігнорував його, після цього він взяв з власного автомобіля мисливську рушницю та показав, як ніс рушницю в руці та підійшов до автомобіля, де сидів ОСОБА_15 ; далі показав, як він зрізом дула рушниці ударив декілька разів по лобовому склу в районі переднього пасажирського місця; під час одного із ударів відбувся постріл, після чого на автомобілі він поїхав в сторону с. Ставрове; по дорозі показав, як дістав з дула рушниці гільзу та викинув її, а потім в лісопосадці залишив автомобіль (т. 2, а.с. 70);

- висновок судово-медичної експертизи №213 від 24.12.2020, згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 підтверджено наявність у останнього тілесних ушкоджень, а саме: множинні, хаотично розташовані, скупчені на передній поверхні грудної клітини, а також вогнепальні дробові, проникаючі в грудну порожнину, сліпі вхідні поранення на нозі; по ходу раневих каналів наявні наскрізні пошкодження шкіряних покровів м`язових тканин попередньої поверхні грудної клітини та міжреберних проміжків, наскрізні дірчаті пошкодження тіла грудини, наскрізне пошкодження серця (передньої бокової поверхні правого передсердя та правого шлуночка, задньої поверхні лівого шлуночка), лівої легені в області воріт з пошкодженням крупних судин, масивний крововилив в ліву плевральну порожнину; множинні поверхні вогнепальні сліпі вхідні поранення м`яких тканин передньої черевної стінки.

Дані тілесні ушкодження спричинені ОСОБА_15 за життя, в невизначено короткий проміжок часу до смерті, який рахується хвилинами - десятками хвилин. Експертом підтверджено вогнепальний характер поранень передньої поверхні грудної клітини в результаті пострілу з вогнепальної зброї снарядом, до складу якого входить свинець, з неблизької дистанції.

Експерт також встановив, що вогнепальні сліпі дробові, проникаючі в грудну порожнину поранення з ушкодженням серця та лівої легені мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя та смерть ОСОБА_15 знаходиться в прямому причинному зв`язку з проникаючим вогнепальним пораненням передньої поверхні грудної клітини з наскрізним ушкодженням серця та воріт лівої легені. Безпосередньою причиною смерті є гостра крововтрата. Смерть могла настати 23.12.2020 орієнтовно в проміжок часу з 08 год. до 09 год. (т. 2, а.с. 73);

- висновок судово-медичної експертизи №599 від 30.01.2021 з фото-таблицями, відповідно до якого на клапті шкіри передньої поверхні грудини, вилученого із трупа ОСОБА_15 , виявлено 7 пошкоджень, які є вхідними вогнепальними ранами, які утворились в результаті пострілу з вогнепальної зброї снарядом, до якого входить свинець (т. 2, а.с.86);

- висновок судово-медичної експертизи №598 від 30.12.2020 з фото-таблицями, відповідно до якого на одязі, який був на ОСОБА_15 в момент вчинення злочину та який був вилучений під час огляду трупа, зокрема, на передніх поверхнях спортивної кофти та футболки виявлено по 11 пошкоджень, які мають спільні ознаки та могли утворитися одномоментно у результаті пострілу з вогнепальної зброї снарядом, до якого входить свинець (т. 2, а.с. 97);

- висновок балістичної експертизи №СЕ-19/116-20/26680-БЛ від 05.01.2021, відповідно до якого надані на дослідження два патрона, вилучені з мисливської рушниці ОСОБА_25 , є боєприпасами до гладкоствольної вогнепальної зброї - мисливськими патронами 12 калібру, призначені для стрільби з мисливської вогнепальної зброї 12 калібру та гладкоствольної вогнепальної зброї 12 калібру, вони придатні для стрільби та виготовлені промисловим способом (т. 2, а.с. 115);

- висновок балістичної експертизи №СЕ-19/116-21/94 від 12.01.2021, згідно якого надана на дослідження рушниця являється стандартною гладкоствольною вогнепальною зброєю - двохствольною рушницею ТОЗ-54 12 калібру № НОМЕР_1 , виготовленою промисловим способом та на час дослідження будь-яких конструктивних змін не містить, до стрільби штатними мисливськими патронами 12 калібру придатна; на час дослідження зброї постріл з наданої мисливської рушниці «ТОЗ-54» 12 калбіру № НОМЕР_1 без натискання на спускові гачки, при нанесенні ударів передніми зрізами (частинами) її стволів по поверхням, твердість яких значно перевищує твердість лобового скла автомобілю ВАЗ 2108, неможливий; зусилля спуску спускових гачків наданої рушниці на час дослідження складає для лівого ствола - 1,8 кгс, для правого ствола - 1,8-2 кгс, що відповідає заводським нормам; максимальна відстань, на якій метальний снаряд, стріляний із дослідженої рушниці, має питому кінетичну енергію, необхідну для спричинення тілу людини тяжких тілесних ушкоджень та смертельних проникаючих поранень, залежить від значної кількості факторів; стріляні з наданої на дослідження рушниці патрони 12 калібру на відстані 4-х метрів від дульного зрізу ствола рушниці мають кінетичну енергію, більшу за показник у 0,5 Дж/мм2, необхідний для спричинення тяжких тілесних ушкоджень людині (т. 2, а.с.128);

- висновок балістичної експертизи №СЕ-19/116-21/94 від 21.01.2021, відповідно до якого в каналі стволів наданої на дослідження двохствольної рушниці ТОЗ-54 12 калібру № НОМЕР_1 встановлено наявність слідів пострілу, виявлено продукти пострілу, що утворилися від використання в якості заряду нітроцелюлозного пороху (т. 2, а.с. 136);

- висновок балістичної експертизи №СЕ-19/116-21/90-БЛ від 11.01.2021, згідно якого надані на дослідження два металеві предмети, вилучені під час огляду трупу потерпілого ОСОБА_15 , є складовими частинами боєприпасу та, виходячи з їх розмірних характеристик, могли бути складовими частинами множинного метального снаряду мисливського патрону від 12 до 410(36) калібру; наданий на дослідження пиж, вилучений під час огляду автомобіля «ВАЗ 2108» також є складовою частиною боєприпасу - стріляним пижом-концетратором мисливського патрона 12 калібру промислового виробництва (т. 2, а.с. 149);

- висновок судової трасологічної експертизи №СЕ-19/116-21/8240ТР від 28.01.2021, відповідно до якого сліди пальців рук, вилучені на відрізку прозорої липкої стрічки 24.12.2020 з капоту автомобіля марки «ВАЗ-21083», д.н.з. НОМЕР_3 , придатні для ідентифікації та залишені безіменним пальцем лівої руки та середнім пальцем правої руки ОСОБА_8 згідно його дактилоскопічної карти (т. 2, а.с. 191);

- висновок балістичної експертизи №КСЕ-19/116-21/2027 від 05.03.2021, згідно якого надані на дослідження змиви з лобового скла на марлевих тампонах, панелі автомобіля, вилучені під час огляду автомобіля «ВАЗ 2108» містять сліди, характерні для продуктів пострілу, що могли утворитися при використанні в якості заряду нітроцелюлозного пороху; наскрізне пошкодження під позначкою «1», наявне на лобовому склі автомобіля - вогнепальне, утворене внаслідок дії (проходу крізь матеріал скла), множинного (картечного) метального снаряду, стріляного з близької дистанції проведення пострілу (до 5 метрів) у напрямку зверху вниз (т. 2, а.с. 222);

- висновок судово-психіатричної експертизи №45 від 26.01.2021, відповідно до якого ОСОБА_8 в період часу досліджуваної по справі кримінальної ситуації, а також на час проведення експертизи будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, а в подальшому міг приймати участь у слідчих діях та стати перед судом, примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2, а.с. 178);

- висновок комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №629 від 18.11.2021 року, згідно якого у ОСОБА_8 діагностовано комплекс індивідуально-психологічних проявів, таких як акцентуація (загострення) характеру змішаного типу з переважанням застрягаючих та збудливих рис, що не є патологією, а являє межовий варіант норми; досліджувана для ОСОБА_8 ситуація була афективно значима, призвела до формування довготривалого особистісного конфлікту з ростом та кумуляцією емоційної напруги, в генезі якої можна виділити і вплив психотравмуючої ситуації, і роль індивідуально-психологічних особливостей, що перешкоджали вирішенню внутрішнього протиріччя; в досліджуваній ситуації ОСОБА_8 перебував у стані виразної нервово-психічної напруги, фрустрації, який розрішився афективною реакцією, що може бути класифіковано як кумулятивний афект, який суттєво впливав на його свідомість і діяльність; такі особисті прояви ОСОБА_8 як схильність до кумуляції (накопичення) емоційно-негативних переживань, фіксація та застрягаємість, загострене почуття справедливості, висока ригідність афекту, нездатність до прийняття рішень в складних стресових ситуаціях полегшували виникнення афективного стану, стану виразної емоційної напруги, гніву, обурення, образи, ненависті, і могли впливати на його поведінку, істотно знижуючи вольовий та інтелектуальний контроль, здатність до прогнозування можливих наслідків здійснюваних ним дій; кумулятивний афект є психологічним еквівалентом юридичного поняття «сильного душевного хвилювання»; ОСОБА_8 в період часу досліджуваної по справі кримінальної ситуації, а також на час проведення експертизи будь-яким хронічним психічним захворюванням, недоумством, іншим хворобливим станом психіки не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, а в подальшому міг приймати участь у слідчих діях та стати перед судом, примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 3, а.с. 224).

На переконання апеляційного суду вищенаведені докази узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 115 КК України за кваліфікуючими ознаками: вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Логічний аналіз вищевикладеної ч. 1 ст. 94 КПК України дає підстави дійти висновку про те, що оцінка доказів судом здійснюється за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, при цьому, сукупність зібраних доказів оцінюється з точки зору достатності та взаємозв`язку, необхідних для прийняття відповідного процесуального, в даному випадку, судового рішення.

Внутрішнє переконання - це такий стан свідомості суб`єкта оцінки, коли він вважає, що зібрані й перевірені у справі докази є достатніми для вирішення питання щодо наявності чи відсутності обставин, які входять до предмета доказування, або інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, і впевнений у правильності свого висновку та готовий до практичних дій у відповідності з отриманими знаннями. Закон вимагає, щоб внутрішнє переконання було обґрунтованим.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

В цьому контексті колегія суддів керується правовою позицією, викладеною в постанові колегії суддів Першої судової палати ККС у складі ВС від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Так, апеляційний суд критично оцінює твердження сторони захисту стосовно наявності підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ст. 116 КК України, як умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання з огляду на наступні обставини.

Диспозиція ст. 116 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, зумовленому жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003, суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено ст.ст. 116 і 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого.

Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС у складі ВС від 05.06.2023 у справі №587/241/18 (провадження №51-1068кмп22), при кваліфікації дій особи за ст. 116 КК України для встановлення стану сильного душевного хвилювання мають значення, окрім фізіологічного афекту, й інші емоційні стани, за умови, що вони є реакцією особи на поведінку з боку потерпілого, зазначену у диспозиції цієї статті, і досягли такого рівня впливу на свідомість і волю особи, що в момент вчинення умисного вбивства значно знижували її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Перебування винного у момент вчинення умисного вбивства у стані сильного душевного хвилювання є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 116 КК України, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Окрім того, в постанові ККС у складі ВС від 21.09.2021 у справі №750/13728/19 (провадження №51- 2412км21) суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що намір на вбивство дуже тісно пов`язаний зі станом фізіологічного афекту. У цьому разі намір на вбивство виникає так несподівано, як і сам стан афекту, а реалізується негайно (відразу), до моменту закінчення цього стану. Тобто стан афекту супроводжує формування і реалізацію злочинного наміру. Формування мотиву і наміру вчинення злочину відбувається завжди не передбачувано та швидко й безпосередньо під впливом стану афекту.

Окремої уваги вартий правовий висновок, викладений в постанові ККС ВС від 16.02.2022 у справі №662/729/19 (пров. №51-3422км21), відповідно до якого обов`язковою умовою кваліфікації дій за ст.ст. 116, 123 КК України є доведення такого стану сильного душевного хвилювання засобами процесуального доказування. При цьому встановлення фактичних даних, які б свідчили про наявність обставин, які могли б викликати у винного стан сильного душевного хвилювання, є компетенцією суду.

Відтак, колегія суддів зауважує на тому, що обов`язковою умовою юридичної кваліфікації дій особи за ст. 116 КК України є не вчинення умисного вбивства в стані фізіологічного афекту, що є суто медичним, психолого-психіатричним критерієм, а в стані сильного душевного хвилювання, що є критерієм кримінально-правовим, за яким кваліфікація дій винного за вказаною статтею можлива лише у разі, якщо стан сильного душевного хвилювання раптово виник внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого. При цьому, встановлення фактичних даних, які б свідчили про наявність обставин, передбачених ст. 116 КК України, і які могли б викликати у винного стан сильного душевного хвилювання, є компетенцією суду.

Так, дійсно, висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №629 від 18.11.2021 встановлено, що на час вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані виразної нервово-психічної напруги, фрустрації, який розрішився афективною реакцією, що може бути класифіковано як кумулятивний афект, який суттєво впливав на його свідомість та діяльність, який є психологічною складовою юридичного поняття «сильне душевне хвилювання». Досліджувана для ОСОБА_8 ситуація була афективно значима, призвела до формування довготривалого особистісного конфлікту з ростом та кумуляцією емоційної напруги, в генезі якої можна виділити і вплив психотравмуючої ситуації, і роль індивідуально-психологічних особливостей, що перешкоджали вирішенню внутрішнього протиріччя (т. 3, а.с. 224-235).

Разом із тим, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що відповідно до ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до системного аналізу положень Глави 4 КПК України, висновок експерта є одним із джерел доказів в кримінальному провадженні, тобто фактичних даних, за допомогою яких слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Частиною 10 ст. 101 КПК України встановлено, що висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

В даному випадку апеляційний суд, не заперечуючи факт того, що обвинувачений ОСОБА_8 в момент вчинення інкримінованого йому злочину перебував у стані виразної нервово-психічної напруги, викликаної змінами в сімейному житті та втратою дружини, наголошує на тому, що аналіз досліджених судом 1-ої інстанції доказів у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що такий психічний стан обвинуваченого ОСОБА_8 не був обумовлений поведінкою потерпілого ОСОБА_15 , зокрема протизаконним насильством, систематичним знущанням чи тяжкою образою з боку потерпілого.

Із показань допитаних в суді 1-ої інстанції свідків, зокрема, колишньої дружини обвинуваченого ОСОБА_18 , а також ОСОБА_26 , вбачається, що розлад у сімейних стосунках із дружиною розпочався задовго до вчинення обвинуваченим злочину, свідок ОСОБА_18 неодноразово приймала рішення про припинення шлюбних стосунків із обвинуваченим, до вчинення кримінального правопорушення свідок тривалий час не проживала із ОСОБА_8 , натомість, розпочала сумісне проживання із загиблим ОСОБА_15 .

При цьому, стороною захисту не було доведено жодними допустимими доказами повідомлені обвинуваченим ОСОБА_8 факти образ та приниження з боку потерпілого ОСОБА_15 , а також фактів розмови потерпілого із обвинуваченим напередодні вчинення правопорушення, а саме 22.12.2020, оскільки такі доводи сторони захисту повністю спростовуються наявним в матеріалах провадження та дослідженим судом 1-ої інстанції протоколом огляду даних диска DVD-R від 05.03.2021 з інформацією про дзвінки за номером телефону ОСОБА_8 , відповідно до якого телефонні з`єднання між телефонами ОСОБА_8 та його доньки за період часу з 20.12.2020 по 23.12.2020 відсутні (т. 3, а.с. 17-28).

Натомість, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_28 зауважували на тому, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово погрожував, що вб`є ОСОБА_15 , якого вважав винуватим у своїх сімейних негараздах.

В день події злочину, тобто 23.12.2020, саме обвинувачений ОСОБА_8 переслідував автомобіль, в якому на пасажирському сидінні перебував потерпілий ОСОБА_15 , намагався поговорити з останнім, телефонуючи потерпілому, проте він бажання розмовляти з обвинуваченим не висловлював та просив водія автомобіля ОСОБА_13 не зупинятись, після чого ОСОБА_8 , перекривши дорогу та фактично позбавивши можливості свідка та потерпілого уникнути із ним розмови, почав погрожувати ОСОБА_15 рушницею.

Відтак, апеляційний суд констатує, що в даному випадку наявні в матеріалах провадження та досліджені судом 1-ої інстанції докази не доводять того, що стан душевного хвилювання обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому він перебував на момент вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, був викликаний діями потерпілого ОСОБА_15 , зокрема протизаконним насильством, систематичним знущанням чи тяжкою образою з боку ОСОБА_15 , які є обов`язковими умовами кваліфікації дій особи за ст. 116 КК України.

Натомість, аналіз сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів свідчить про те, що такий стан обвинуваченого ОСОБА_8 - стан виразної нервово-психічної напруги, став наслідком суб`єктивного сприйняття обвинуваченим ситуації, яка склалась в його особистому житті, зокрема, факту того, що його дружина ОСОБА_18 вирішила припинити сімейні стосунки із ним, після чого, через деякий період часу після їх припинення, почала сумісно проживати із товаришем обвинуваченого - загиблим ОСОБА_15 .

Так само суб`єктивно обвинувачений ОСОБА_8 сприймав й поведінку потерпілого ОСОБА_15 як таку, що принижує його чоловічу гідність, не зважаючи на те, що доказів здійснення потерпілим будь-яких активних дій, спрямованих на приниження честі, гідності обвинуваченого, або вчинення потерпілим насильства чи знущання над обвинуваченим, матеріали провадження не містять.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції стосовно суб`єктивного сприйняття обвинуваченим ОСОБА_8 як вкрай образливої ситуації, що склалась, підтверджується також вищевказаним висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №629 від 18.11.2021, в якому експерти зауважують на тому, що такі особистісні прояви підекспертного ОСОБА_8 , як схильність до кумуляції (накопичення) емоційно негативних переживань, фіксація і застрягаємість на особистісно-значущих подразниках, загострене почуття справедливості, висока ригідність афекту, нездатність до прийняття конструктивного рішення в складних, що несуть загрозу, стресових ситуаціях полегшували виникнення афективного стану у випробуваного, стану виразної емоційної напруги, гніву, обурення, образи, ненависті та могли впливати на його поведінку, діяльність в досліджуваній у справі ситуації, істотно знижуючи вольовий та інтелектуальний контроль, здатність до прогнозування можливих наслідків здійснюваних ним дій (т. 3, а.с. 235).

Разом із тим, саме по собі бажання особи пожити нарізно, розлучитися чи навіть подружня зрада, про наявність якої відомо лише зі слів обвинуваченого, не можуть бути визнані достатніми підставами для юридичного визначення настання стану сильного душевного хвилювання, бо не є ні протизаконним насильством, ні систематичним знущанням, ні тяжкою образою в правовому значенні цих термінів, тобто обов`язковими умовами кваліфікації умисного вбивства саме за ст. 116 КК України.

Вказаний висновок апеляційного суду кореспондується із правовим висновком, викладеним в постанові ККС у складі ВС від 16.03.2021 у справі №759/17836/17 (провадження №51-3065км19).

Вищезазначені обставини у своїй сукупності, зокрема, поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 як до вчинення кримінального правопорушення (неодноразове висловлювання колишній дружині та своїм товаришам погроз на адресу потерпілого ОСОБА_15 , ініціювання спілкування та зустрічей із потерпілим, переслідування ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_13 в день події злочину), так і під час його вчинення (використання в якості знаряддя вчинення злочину вогнепальної зброї), а також після його вчинення (залишення місця злочину без надання потерпілому ОСОБА_15 жодної медичної допомоги) свідчать, всупереч твердженням захисника, про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_8 умислу саме на вбивство потерпілого ОСОБА_15 з мотивів помсти та ревнощів.

Надаючи оцінку посиланням захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не переховувався від органу досудового розслідування, не покинув територію України, добровільно здався правоохоронним органам, видав зброю та надав згоду на проведення огляду будинку, колегія суддів зауважує на тому, що факт з`явлення обвинуваченого ОСОБА_8 із зізнанням був врахований судом 1-ої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання в якості обставини, яка відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, а з огляду на те, що стороною захисту вирок суду 1-ої інстанції не оскаржується в частині призначеного обвинуваченому покарання, натомість, оскаржується лише в частині кваліфікації дій ОСОБА_8 саме як умисного вбивства, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що факт добровільного зізнання обвинуваченого у вчиненні злочину - вбивства потерпілого ОСОБА_15 не впливає на кваліфікацію його дій за ст. 115 або за ст. 116 КК України.

Окрім того, відповідають дійсності також твердження сторони захисту з приводу надання обвинуваченим ОСОБА_8 показань, як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду кримінального провадження, а також визнання поданих цивільних позовів, при цьому, судом 1-ої інстанції надані обвинуваченим показання були досліджені та оцінені у сукупності та взаємозв`язку із іншими наданими сторонами кримінального провадження доказами, на підставі яких суд дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 був умисел саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_15 з мотивів помсти та ревнощів.

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів доходить переконання про те, що суд 1-ої інстанції, на підставі повного, всебічного аналізу та оцінки всіх досліджених доказів у провадженні, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та правильність кваліфікації його дій, спрямування його умислу саме на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_15 з мотивів помсти та ревнощів, а позиція сторони захисту, яка є способом самозахисту, спростовується сукупністю досліджених судом 1-ої інстанції доказів, не довіряти яким об`єктивних підстав немає, та направленою на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений особливо тяжкий злочин.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд 1-ої інстанції на виконання приписів ст.ст. 50, 65 КК України, призначив йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Під час судових дебатів в судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`яке покарання, зокрема, у вигляді 7 років позбавлення волі, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що ні обвинувачений, ні його захисник апеляційну скаргу з мотивів незгоди із призначеним обвинуваченому ОСОБА_8 покаранням до апеляційного суду не подавали, внаслідок чого у колегії суддів відсутні законні підстави та повноваження для надання відповідної оцінки вимогам сторони захисту, висловленим усно на стадії судових дебатів під час апеляційного розгляду.

Водночас, заслуговують на увагу доводи прокурора ОСОБА_11 з приводу неправильного вирішенні питання стосовно долі речового доказу - двухствольної мисливської рушниці ТОЗ 54№7720, з огляду на наступні обставини.

За приписами ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Пункт 1 ч. 9 указаної норми передбачає, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Знаряддя вчинення злочину - це предмети або пристрої, які використовуються для руйнівного впливу на предмет злочину або для заподіяння фізичної шкоди.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що безпосереднім знаряддям вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 злочину була двухствольна мисливська рушниця ТОЗ 54№7720.

При цьому, в апеляційній скарзі сторона обвинувачення обґрунтовано посилається на те, що суд 1-ої інстанції безпідставно прийняв рішення про необхідність знищення зазначеної рушниці, натомість, при вирішенні питання про долю такого речового доказу було б доцільніше застосувати стосовно нього конфіскацію на підставі п. 1 ч. 9 ст. 100 КПК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду 1-ої інстанції стосовно знищення двухствольної мисливської рушниці ТОЗ 54№7720, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вищезазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо вирішення питання про застосування конфіскації є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За встановлених обставин, враховуючи допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні оскаржуваного вироку стосовно ОСОБА_8 в частині вирішення питання стосовно долі речового доказу, колегія суддів доходить висновку про необхідність відповідної зміни вироку суду 1-ої інстанції стосовно ОСОБА_8 в цій частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду 1-ої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Отже, підсумовуючи все вище викладене у своїй сукупності, колегія суддів доходить висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги сторони захисту, задоволення апеляційної скарги прокурора ОСОБА_11 та відповідної зміни вироку суду з підстав, викладених апеляційним судом вище.

Керуючись ст.ст. 24, 100, 370, 404, 405, 407-409, 412, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_11 - задовольнити.

Вирок Роздільнянського районного суду Одеської обл. від 21.06.2022, яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - змінити, в частині вирішення долі речового доказу, зокрема, двухствольну мисливську рушницю ТОЗ 54№7720 (т. 2, а.с. 60) - конфіскувати в дохід держави.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим, який утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4