КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2719/2025 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0001310, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30.01.2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про накладення арешту на майно задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною і такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону під час розгляду вищевказаного клопотання в суді першої інстанції.

В судове засідання у справі прокурор та представник не з`явилися. Жодних клопотань від останніх про відкладення розгляду справи не надходило.

Разом з тим, з метою недопущення затягування судового розгляду, колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора та представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, в провадженні СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0001310 від 16.12.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

24.12.2024 року на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон «iPhone 15 Pro Max», номер моделі: MU793BE/A, с/н: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 .

В подальшому, ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, с. Лютіж, вул. Польова, буд. 1.

30.12.2024 року прокурор відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6

звернувся з клопотанням до Солом`янського районного суду міста Києва про накладення арешту на майно, яке було вилучене за адресою: АДРЕСА_1, а саме: мобільний телефон «iPhone 15 Pro Max», номер моделі: MU793BE/A, с/н: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 30.01.2025 року залишено без задоволення клопотання прокурора.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Також, положенням ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Натомість колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення, що мобільний телефон «iPhone 15 Pro Max», номер моделі: MU793BE/A, с/н: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 є предметом кримінального правопорушення, а відтак відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

На підставі викладеного, посилання слідчого судді на те, що органом досудового розслідування не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а тому з метою збереження доказів у даному кримінальному провадженні, вважає за необхідне накласти арешт на вказане у клопотанні прокурора майно.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне, що відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора, слідчий судя послався на те, що прокурор звертаючись з клопотанням про арешт майна не ставив питання про поновлення пропущеного строку, а відповідно до частини 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Згідно з абз. 2 ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02.01.2025 року про надання дозволу на проведення обшуку було надано дозвіл на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення мобільного телефону «iPhone 15 Pro Max», номер моделі: MU793BE/A, с/н: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 , тобто вказане майно на яке накладено арешт, не має статусу тимчасового вилученого майна, оскільки ухвалою прямо надано дозвіл на його вилучення.

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном. Відтак, вилучене майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, не має статусу тимчасового вилученого майна, оскільки ухвалою було прямо надано дозвіл на його вилучення.

Тому стороною обвинувачення дотримано вимоги КПК України для звернення з клопотанням про арешт такого майна, а отже доводи слідчого судді в частині пропуску строку прокурором для звернення з клопотанням про накладення арешту спростовується.

Таким чином, доводи прокурора є слушними щодо того, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та такою, яка підлягає скасуванню, а тому висновки слідчого судді щодо відсутності достатніх правових підстав для арешту майна не відповідають як матеріалам судового провадження так і вимогам КПК України.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170-173 КПК України, необхідно накласти арешт на майно.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0001310, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_6 за матеріалами кримінального провадження № 0001310, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0001310, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.12.2024 року на майно,яке вилучено за адресою: АДРЕСА_1, а саме: мобільний телефон «iPhone 15 Pro Max», номер моделі: MU793BE/A, с/н: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

__________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3