Єдиний унікальний номер №445/514/24
Провадження №1-кп/943/121/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м. Буськ

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000798 від 14.10.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золочів Львівської області, громадянина України, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_6 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України, -

в с т а н о в и в :

14 жовтня 2023 року в період із близько 00:00 годин до 00:30 годин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та корисливою метою, маючи незаконний доступ до мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 10 Pro», належного ОСОБА_7 , попередньо без дозволу власниці отримавши пароль до даного мобільного телефону, використовуючи наявні у мобільному телефоні дані, а саме мобільний застосунок «Monobank», який надає доступ до банківського рахунку в АТ «Універсал Банк», здійснив несанкціоноване втручання у роботу вказаного мобільного застосунку та приховуючи свою особу, видаючи себе за клієнта АТ «Універсал Банк» - ОСОБА_7 , подав заяву на отримання кредиту (розстрочки) №20.30. від 14.10.2023 від імені ОСОБА_7 , підписавши її електронним підписом ОСОБА_7 ) у порядку, передбаченому п.п. 6.1.-6.5 Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів. Після цього, отримавши можливість розпорядитись кредитними грошовими коштами, розміщеними на банківській картці ОСОБА_7 , здійснив переказ кредитних грошових коштів на свою банківську картку № НОМЕР_1 на загальну суму 74209 гривень, чим здійснив несанкціоноване втручання у роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, тобто у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

Крім цього, 14 жовтня 2023 року в період із 00:00 годин до 00:30 годин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , шляхом незаконних операцій з використанням електронно - обчислювальної техніки, а саме маючи доступ до мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 10 Pro», належного ОСОБА_7 , попередньо дізнавшись пароль до даного мобільного телефону, без дозволу ОСОБА_7 , увійшов в мобільний додаток «Monobank» та отримав доступ до банківської картки № НОМЕР_2 відкритої на ім`я ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_4 з корисливих мотивів та корисливою метою, шляхом обману уповноважених представників АТ «Універсал Банк», видаючи себе за клієнта цього банку ОСОБА_7 , подав заяву на отримання кредиту (розстрочки) №20.30. від 14.10.2023, підписавши її електронним підписом ОСОБА_7 у порядку, передбаченому п.п. 6.1.-6.5 Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів, яка була задоволена. У подальшому, ОСОБА_4 , отримавши можливість розпорядитись кредитними грошовими коштами АТ «Універсал Банк», розміщеними на банківській картці ОСОБА_7 , за допомогою її мобільного телефону із установленим додатком «Monobank», здійснив переказ кредитних грошових коштів на свою банківську картку № НОМЕР_1 двома транзакціями, а саме о 00:21 годин 14.10.2023 у сумі 29 200 грн. та о 00:23 годин 14.10.2023 у сумі 45 009 грн., таким чином заволодівши коштами на загальну суму 74209 гривень, чим заподіяв збитків потерпілій на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайстві), вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно - обчислювальної техніки.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши розуміння ним пред`явленого обвинувачення та не оспорив наведених в обвинувальному акті фактичних обставин правопорушень, пояснивши, що на виконання їхньої домовленості з колишньою дружиною ОСОБА_7 про грошове заощадження для придбання спільного житла, протягом 2021 - 2023 року він перебував на заробітках у Республіці Польща, звідки пересилав грошові кошти колишній дружині на вищевказані цілі, а після повернення в Україну дізнався про подружню зраду та ініціювання колишньою дружиною розлучення. Відтак, зрозумівши те, що розпалася сім`я, а колишня дружина не захотіла йому повернути зароблені грошові кошти, а тому він, маючи доступ до її мобільного застосунку, взяв у Монобанку кредит від імені своєї колишньої дружини, які в подальшому повернув у повному обсязі. У вчиненому обвинувачений ОСОБА_4 щиро розкаюється та просить суд його суворо не карати, оскільки примирився із дружиною, виховує та здійснює утримання їхніх двох неповнолітніх дітей, одна із яких є дитиною з інвалідністю та потребує періодичного лікування, а також на його утриманні перебувають батьки з інвалідністю.

Ураховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, ним, як і іншими учасниками судового провадження (потерпілою ОСОБА_7 ) не оспорюються обставини, викладені в обвинувальному акті та судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення його у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 361 КК України, повністю та об`єктивно доведена. Відтак, суд вважає, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки він вищевказаними своїми діями скоїв заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайстві), вчиненому шляхом незаконних операцій з використанням електронно - обчислювальної техніки, а також ОСОБА_4 скоїв умисне несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений беззастережно визнав себе винуватим, згідно ст. 12 КК України, зокрема, за ч. 4 ст. 190 КК України є тяжким злочином, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 361 КК України, згідно ч. 2 ст. 12 КК України, є кримінальним проступком.

Частиною другою статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчинених ним діянь, одне із яких є тяжким злочином, а інше кримінальним проступком, їх наслідки, фактичні обставини кримінального провадження, мотиви та форму вини, обстановку вчинення кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, доборовільно відшкодував завдану шкоду та примирився із потерпілою ОСОБА_7 , що їх суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання відповідно до вимог ст. 66 КК України. Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , у відповідності до норми ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Відтак, ураховуючи наведене, суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 190 КК України та у виді обмеження волі на певний строк у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 361 КК України.

Згідно частини першої статті 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Відтак, ураховуючи наведене, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень (ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 361 КК України), шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на певний строк, що буде необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Разом із тим, виходячи з принципів гуманізації та індивідуалізації покарання, судом враховується особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, працевлаштований, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, виховує двоє неповнолітніх дітей, одна із яких є дитиною з інвалідністю та потребує періодичного лікування, а також перебування на його утриманні батьків з інвалідністю пенсійного віку; наявність трьох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та наявність однієї обтяжуючої покарання обставини, а тому приходить до висновку про застосування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, оскільки виправлення і перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому останнього слід звільнити від відбування покарання з випробовуванням на підставі вимог ст. 75 КК України, поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені положеннями ст. 76 КК України, яке, на думку суду, буде справедливе, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз та речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні, арешти не накладалися.

Цивільний позов не заявлено.

Ураховуючи наведене та керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 та ч. 1 ст. 361 КК України, призначивши йому покарання:

- за ч. 4 ст. 190 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки;

- за ч. 1 ст. 361 КК України у вигляді обмеження волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення цього вироку.

Копію цього вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1