Номер провадження: 11-сс/813/361/25
Справа № 504/4943/24 1-кс/504/73/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської обл. від 20.01.2025, якою в межах к/п № 0000303 від 28.11.2024 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Зеленодольськ Апостолівського р-ну, Дніпропетровської обл., громадянина України, курсанта денного судноводійного відділення 2 курсу Одеського морехідного фахового коледжу морського та рибопромислового флоту ім. О. Соляника, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28.02.2025 включно, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 28.02.2025 включно, із визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні двох епізодів тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, зареєстрований за межами Одеської області, проживає не з родиною, винаймає квартиру, і на даному етапі органом досудового розслідування не здійснено всіх дій для остаточної кваліфікації вини підозрюваного, не завершені призначені необхідні експертизи, вирішується питання перекваліфікації кримінальних правопорушень, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, дійшов висновку про наявність підстав для продовження дії застосованого до неповнолітнього підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який на даному етапі слідчим суддею не встановлено.

Визначаючи підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн, слідчий суддя виходив з тяжкості інкримінованого злочину та обставин його вчинення, тяжкості покарання, особи підозрюваного та його матеріального становища.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вказані ризики є необґрунтованими, в той час як у разі їх наявності запобігти їм можливо без тримання особи під вартою із застосуванням запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту;

- судом не було враховано практику Європейського суду з прав людини про те, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

- слідчий суддя, визначаючи максимальний розмір застави, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який вину визнав, щиро розкаявся, його матеріальний стан та неможливість внесення ним особисто або членами його родини застави у визначеному розмірі;

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду від 20.01.2025 та постановити нову ухвалу, якою визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засідання апеляційного суду захисник ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_8 до суду не з`явився водночас подала клопотання про проведення апеляційного провадження за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_6 , дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_7 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні продовжують існувати доведені прокурором та слідчим ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, апеляційний суд погоджується із доводами слідчого судді та наголошує, що зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який пов`язаний із незаконним обігом наркотичних речовин, є достатньо підстав вважати, що він може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, експертів в зазначеному провадженні, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення, які обґрунтовані тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 6-ти до 10-ти років з конфіскацією майна, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, він не має законних засобів до існування, а тому може продовжувати свою злочинну діяльність та вчиняти нові кримінальні правопорушення.

При цьому, апеляційний суд також враховую, що досудове розслідування триває, здійснюються відповідні слідчі дії, в тому числі вирішується питання перекваліфікації кримінальних правопорушень, а отже продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На переконання колегії суддів, в даному випадку тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочині сама по собі може бути достатнім мотивом для здійснення дій, направлених на переховування від органів досудового розслідування й суду та зазначена позиція апеляційного суду кореспондується із практикою ЄСПЛ, який в рішенні «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, не відповідають дійсності посилання захисника на те, що сама лише тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки як вже раніше зазначалось, обґрунтовуючи необхідність у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд 1-ої інстанції обґрунтовано послався на те, що до теперішнього часу такі ризики продовжують існувати.

Ба більше, апеляційний суд враховує суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , пов`язаний із незаконним обігом наркотиків, які в свою чергу мають негативний вплив на осіб, які вживають зазначені наркотичні засоби, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки, які можуть статись із особами, які вживають такі засоби.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

Що стосується доводів захисника відносно непомірного розміру застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Оскаржуваною ухвалою підозрюваному ОСОБА_7 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Водночас, на підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

В даному випадку слідчий суддя вказаних вище вимог закону дотримався і з урахуванням обставин кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , та його тяжкості, дійшов правильного висновку, що саме такий розмір застави здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку, при цьому також врахував особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, а також неповнолітній вік підозрюваного, рід занять, майновий стан та місце проживання, що спростовує доводи сторони захисту в наведеній частині.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_7 в якості альтернативного запобіжного заходу застави, розмір якої не перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, а саме у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на переконання апеляційного суду буде помірний та справедливим.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Відповідно до приписів п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 197, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської обл. від 20.01.2025, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. ст. 307 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28.02.2025 включно, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4