Провадження №: 1-кс/336/1182/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 , про незаконне затримання особи,

ВСТАНОВИВ:

До суду в порядку ст. 206 КПК України звернулася адвоката ОСОБА_3 із заявою про незаконне затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його безпідставне утримання у ІНФОРМАЦІЯ_2 . В скарзі адвокат, зокрема, просить слідчого суддю:

- зобов`язати уповноважених службових осіб відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області негайно перевірити чи перебуває громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , або куди ІНФОРМАЦІЯ_2 доставити (відвезли) ОСОБА_4

- у разі встановлення перебування громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на території ІНФОРМАЦІЯ_2 у відсутності рішення суду (слідчого судді), що виправдовує таке перебування, негайно звільнити ( або повернути з місця куди ІНФОРМАЦІЯ_3 доставили ОСОБА_4 ) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

- зобов`язати уповноважених службових осіб відділу поліції № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, повідомити уповноваженим службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_2 про розгляд заяви про законність затримання та тримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , для організації участі представника в судовому розгляду.

В обґрунтування заяви зазначає, що 11.12.2024 року ОСОБА_4 особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з результати висновку ВЛК від 27.11.2024 року про стан придатності ОСОБА_5 до військової служби, завіреним Головою військово-лікарської комісії.

Згідно з даним висновком ОСОБА_4 визначений непридатним за станом здоров`я до військової служби за статтями 31-А, 26-Б, 47-Б- часткова атрофія зорового нерву обох очей, гіперметропія обох очей, бронхіальна астма, тощо. Одне око майже не бачить взагалі.

Крім того, документи відправлені в м. Дніпро на ВЛК для підтвердження непридатності за станом здоров`я.

12.12.2024 до ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області дружиною ОСОБА_4 було подано каргу на дії представників ІНФОРМАЦІЯ_4 оскільки ОСОБА_4 незаконно утримують без належних законних підстав на території ІНФОРМАЦІЯ_4 з 11.12.2024 року третій день.

13.12.2024 року на виклик ОСОБА_4 та його дружини до ІНФОРМАЦІЯ_2 приїхала швидка допомога, яка встановила гіпертонічний криз ОСОБА_4 , однак забрати ОСОБА_4 в лікарню ІНФОРМАЦІЯ_2 лікарям не надав можливості.

Ухвалами суду від 13.12.2024 зобовязано керівника ІНФОРМАЦІЯ_4 надати інформацію про підстави затримання ОСОБА_4 , у разі його перебування в РТЦК, доставити до суду, а також надати інформацію про актуальне місце перебування.

В судовому засіданні 17.12.2024 представник ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 надав суду довідку начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.12.2024, відповідно до якої старший лейтенант ОСОБА_4 відповідно до приказу начальника РТЦК та СП від 13.12.2024 № 348 був призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Адвокат ОСОБА_3 підтримала свою заяву. Також вважала за необхідне направити запит до військової частини НОМЕР_1 щодо перебування там ОСОБА_4 .

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

При цьому слідчий суддя враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Слідчим суддею встановлено, що згідно із довідкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.12.2024, старший лейтенант ОСОБА_4 відповідно до приказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 348 від 13.12.2024 був призваний на військову службу під час мобілізації в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У пункті 59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено у п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на вищезазначену норму та встановлених фактичних обставин, слідчий суддя доходить висновку, що станом на 13.12.2024 року для старшого лейтенанта ОСОБА_4 розпочалася військова служба, а тому, у розумінні вищевказаного рішення ЄСПЛ, останній має статус військовослужбовця, а отже не зазнав втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Суд зауважує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації в особливий період не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, який передбачений ст.65 Конституції України, а отже не є незаконним утриманням особи.

Як вбачається із змісту скарги та долучених до справи письмових доказів, у даному випадку має місце незгода ОСОБА_4 та його захисника із діями уповноважених органів, пов`язаними з мобілізацією.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_4 службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, останній не позбавлений права звернутись для судового захисту із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене слідчий суддя вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що викладений у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 766/22242/17 (провадження № 51-7276 кмо 18), ухвала, постановлена слідчим суддею за наслідком розгляду скарги в порядку ст. 206 КПК України, апеляційному оскарженню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в порядку статті 206 КПК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1