Справа № 448/682/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/927/24 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 23 липня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Старява Мостиського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, військового за контрактом, інваліда 3 групи, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_9

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі із встановленням іспитового строку в 2 (два) роки з покладенням встановлених ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_11 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 74844 (сімдесят чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн. 65 коп. заподіяної моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_12 47842 (сорок сім тисяч вісімсот сорок дві) грн. 40 коп. заподіяної моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_12 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_13 49883 (сорок дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят три) грн. 16 коп. заподіяної моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_13 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_14 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_14 74081 (сімдесят чотири тисячі вісімдесят одну) грн. 55 коп. заподіяної моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_14 відмовлено.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно з вироком суду, 18 травня 2015 року близько 23.20 год. ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , на 63 км+83 м автодороги М-11 «Мостиська-Шегині» в напрямку м. Львова, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався в напрямку с. Шегині. Такими діями ОСОБА_7 грубо порушив вимоги п. 10.1 та вимоги дорожньої розмітки 1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. (далі - ПДР), внаслідок чого пасажири автомобіля марки "Опель Віваро", р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому тіла правої великогомілкової кістки у середній третині, рани середньої третини правої гомілки та садна і синця верхньої третини лівої гомілки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, ОСОБА_11 отримала тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому тіла правої великогомілкової кістки у середній третині, який належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої плечової кістки в ділянці її шийки, закритого повного вивиху лівого передпліччя, струсу головного мозку та рани лобної ділянки голови і синця повік лівого ока, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, ОСОБА_12 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому дистального (нижнього) кінця лівої стегнової кістки, який належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, ОСОБА_16 отримав тілесне ушкодження у вигляді садна задньої поверхні шиї, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, і водій вказаного автомобіля ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді садна правого передпліччя, синців стегон і садна гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок Горододького районного суду Львівської області від 23.07.2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що сторона захисту просить скасувати оскаржений вирок і призначити новий розгляд у суді першої інстанції з метою проведення додаткових слідчих дій та проведення комплексної транспортної трасологічної та автотехнічної експертизи.

Зазначає, що у висновку експерта інженерно - транспортної експертизи № 1/882 від 16 жовтня 2015 року було встановлено, що зіткнення автомобіля «Volkswagen Golf 3» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7 з автомобілем «Opel Vivaro» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_15 відбулося на проїзній частині в районі осьової лінії - в місці кінцевого розташування транспортних засобів, що в комплексі супроводжується із ділянкою осипу скла, бруду та дрібних частин.

Також, що вихідні дані, котрі містяться у протоколах слідчих експериментів, проведених із ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_17 були надані на дослідження експерту-автотехніку ОСОБА_18 , котрий склав висновок експерта інженерно - транспортної експертизи № 1/154 від 26 лютого 2016 року. В якості вихідних даних слідчий надав експертам також дані висновку експерта інженерно - транспортної експертизи за спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні експертизи» № 1/882 від 16 жовтня 2015 року. Однак, і у даному випадку експерти при проведенні досліджень його жодним чином не використали. Перевіряючи версії водіїв та свідків на технічну спроможність, вони не спів ставили їх із даними Висновку № 1/154. Висновок експерта інженерно - транспортної експертизи № 1/882 від 16 жовтня 2015 року виконував експерт ОСОБА_19 і він же ж є співавтором Висновку експерта інженерно - транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин дорожньо-транспортних пригод» № 1/154 від 26 лютого 2016 року. Однак у допиті експерта ОСОБА_19 за клопотанням сторони захисту ОСОБА_7 суд першої інстанції відмовив.

Дослідження, які містяться у висновку № 1/154 без використання даних транспортно-трасологічної експертизи є нікчемними і носять гіпотетичний характер.

Також зазначає, що суд першої інстанції не дослідив і не надав оцінки питанню відповідності даних, які містяться у показаннях та слідчих експериментах, проведених із ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та висновку експерта інженерно - транспортної експертизи № 1/882 від 16 жовтня 2015 року, а також щодо відповідності показань, даних ОСОБА_7 в суді, цьому висновку. На думку захисту це є порушенням вимог ст. 370 КПК України.

В процесі розгляду справи у суді першої інстанції сторона захисту ОСОБА_7 наголошувала суду на вищевказаних недоліках досудового слідства, а відтак, нікчемності та необгрунтованості доказової бази, на основі якої прокурор обґрунтовує оголошену ОСОБА_7 підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Городоцького районного суду Львівської області від 23.07.2024 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки. У решті вирок залишити без зміни.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції, не мотивував належним чином підставність застосування вимог ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 . Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулася ДТП, внаслідок якої шість осіб отримали тілесні ушкодження, вважає, що судом першої інстанції безпідставно звільнено обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП де потерпіло шість осіб, а також те, що обвинувачений може виконувати роботу, яка безпосередньо не пов`язана із керуванням транспортним засобом, судом першої інстанції безпідставно не призначено ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення прокурора ОСОБА_9 на підтримку доводів апеляційної скарги та заперечення щодо апеляційної скарги захисника обвинуваченого, , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та підтримали вимоги апеляційної скарги захисту, представника потерпілих ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечив проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, в задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого слід відмовити.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано в повному обсязі.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі доказами, є обґрунтованим та доводиться наступними доказами, а саме:

показаннями потерпілого ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що 18.05.2015 близько 23.20 год. на своєму автомобілі марки «Опель Віваро» він приїхав на АЗС «WOG», яка знаходиться на виїзді з м. Мостиська Львівської області в напрямку с. Шегині, оскільки планував їхати в республіку Польща. В автомобілі знаходилися пасажири, біля нього сидів ОСОБА_16 , інші сиділи ззаду. Вони попили кави і виїхали з АЗС. Проїхавши 70-80 м від АЗС він побачив, що йому на зустріч по своїй смузі руху рухається автомобіль марки «Фольксваген Гольф». За 50-60 м до його автомобіля автомобіль «Фольксваген Гольф» різко виїхав на його смугу руху, рухаючись прямо на нього. Швидкість його автомобіля в цей момент була не більше 50-60 км/год., оскільки він щойно виїхав з АЗС і ще не встиг набрати швидкості. Звертати вправо не було куди, оскільки там урвище, він різко прийняв вліво, щоб уникнути зіткнення. В цей момент автомобіль «Фольксваген Гольф» почав повертатися на свою смугу руху, проте не встиг і на осьовій ліній відбулося зіткнення. ОСОБА_20 витягали через задні двері, бо передні не відчинялися. Коли відчинили автомобіль, звідти було чути запах спиртного перегару. Після цього ОСОБА_7 забрала швидка;

-показаннями потерпілої ОСОБА_13 яка в судовому засіданні пояснила, що в цей день вони усі в автомобілі під керуванням ОСОБА_15 їхали в Польщу. По дорозі заїхали на АЗС «WOG». Вона сиділа ззаду за переднім пасажиром. ОСОБА_15 в цей день на самопочуття не скаржився, поводився адекватно, їхали з ним з м. Тернопіля. Бачила, як на їхню смугу руху виїхав автомобіль, після чого відбулося зіткнення. Автомобіль ОСОБА_7 рухався прямо на них, вона лише встигла затулити лице руками, оскільки зрозуміла, що зіткнення не вдасться уникнути. Після удару їхній автомобіль змістило вліво. ОСОБА_15 намагався уникнути зіткнення, прийняв вліво, щоб втекти на зустрічну смугу руху, проте ОСОБА_20 в цей момент прийняв вправо, повертаючись на свою смугу руху. Швидкість їхнього автомобіля на цей момент не була великою, бо вони лише виїхали з АЗС. Після отриманих внаслідок ДТП ушкоджень та пережитого стресу вона не спить ночами, її мучать головні болі, ломить лопатка. Обвинувачений не вибачався перед нею, ніколи не телефонував до неї, не зважаючи на те, що її лікування було тривалим;

-показаннями потерпілого ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що в цей день рухався в якості пасажира автомобілем марки «Опель Віваро» під керуванням ОСОБА_15 до Республіки Польща. Він сидів на передньому сидінні. За м. Мостиська вони зупинялися на АЗС, після чого виїхали на дорогу, там якраз стояли працівники ДАІ. В цей момент він почув, що хтось каже «Ой, що він робить». Побачив на їхній смузі руху автомобіль обвинуваченого. Габаритних вогнів на ньому не бачив. На їхню смугу руху обвинувачений виїхав десь за 60-70 м до них. Тікати вправо ОСОБА_21 не мав де, бо там стоять відбійники, тому почав повертати вліво на зустрічну смугу руху. При цьому ОСОБА_21 гальмував, але розуміючи, що буде лобове зіткнення, вивернув кермо ліворуч. В цей момент відчув удар. Виїхати на зустрічну смугу руху їхній автомобіль не встиг. Його сильно боліло ззаду в області шиї. Через деякий час його забрала швидка;

-показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні пояснив, що подія мала місце досить давно, у травні 2015 року, він давав покази попередньому складу суду , підтримує їх, та показав, що працює водієм таксі. В день ДТП пригадує, що він саме повертався з с. Шегинь в напрямку м. Львова. По дорозі його обігнав автомобіль марки «Фольксваген Гольф», рухався він хаотично, то вправо, то вліво, непередбачувано, а тому він змушений був зменшити швидкість, щоб відірватися від нього. Автомобіль обвинуваченого був десь за 60-70 м до його автомобіля. Якщо він їхав 60-70 км/год то автомобіль «Фольксваген Гольф» рухався швидше. В певний момент автомобіль «Фольксваген Гольф» різко повернув вліво, виїхавши на зустрічну смугу руху. Він бачив, що на зустріч рухається інший автомобіль, який виїхав з АЗС «WOG». При цьому автомобіль «Опель Віваро» постійно рухався своєю смугою руху, він бачив його ще до того, як автомобіль марки «Фольксваген Гольф» різко звернув на зустрічну смугу руху. Зіткнення відбулося на осьовій лінії. При цьому автомобіль обвинуваченого навіть не гальмував, задні вогні не загорілися, обвинувачений повернув праворуч, але не встиг повністю повернутися на свою смугу руху, в момент зіткнення його праве колесо було на його смузі руху, а ліве ще на осьовій. Він зупинився одразу після цього, підбіг до автомобіля марки «Опель» і допомагав витягати пасажирів. В автомобілі марки «Фольксваген Гольф» вирвали задні двері, щоб витягнути обвинуваченого, запах алкоголю ішов від обвинуваченого, а не із салону автомобіля;

-показаннями свідка ОСОБА_22 який зазначив, що розслідуючи дану ДТП виїздив на місце події, ДТП було в районі осьової лінії, зіткнення автомобілів практично було на осьовій. В аналізах водія ОСОБА_7 було виявлено алкоголь. Докази зібрані максимально, вихідні дані були передані експертам, експерти не потребували додаткових даних і для висновку їх було достатньо.

Даними, що містяться у:

-протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, схемою та фототаблицею до нього від 19.05.2015, якими підтверджується час, дата, місце та обставини вчинення кримінального правопорушення (т.1, а.с.115-126);

-протоколі огляду транспортного засобу - автомобіля марки «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , від 19.05.2016, яким підтверджується вид та локалізація механічних пошкоджень вказаного транспортного засобу (т.1, а.с.127-128);

-протоколі огляду транспортного засобу - автомобіля марки «Фольксваген Гольф», р.н. НОМЕР_3 , яким підтверджується вид та локалізація механічних пошкоджень вказаного транспортного засобу (т.1, а.с.129-130);

-висновку судово-медичної експертизи № 728 від 28.05.2015, згідно з яким у ОСОБА_15 при судово-медичній експертизі та враховуючи дані виписки з медичної карти амбулаторного хворого виявлені садна правого передпліччя, синці стегон і садна гомілок (т.1 а.с.136-138);

-висновку судово-медичної експертизи № 773 від 06.07.2015, згідно постанови від 19.05.2015, яким підтверджено, що у пасажирки ОСОБА_12 при госпіталізації, у Судово-Вишнянську комунальну міську лікарню Мостиського району Львівської області був виявлений закритий перелом дистального (нижнього) кінця лівої стегнової кістки. Дане ушкодження виникло від дії тупого предмета незадовго до госпіталізації, що підтверджується його характером і відсутністю ознак загоєння (зрощення перелому). Виявлений у ОСОБА_12 закритий перелом дистального кінця лівої стегнової кістки не був небезпечним для життя, проте у своєму клінічному перебігу супроводжується розладом здоров`я тривалістю більше ніж 21 день і за цією ознакою належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Утворення зазначеного вище перелому під час ДТП, обставини якої наведені у постанові, не виключається (т.1 а.с.147-149);

-висновку судово-медичної експертизи № 774 від 06.07.2015, згідно з яким у пасажира ОСОБА_16 при госпіталізації у Мостиську комунальну центральну районну лікарню було виявлено і описано садно задньої поверхні шиї. Зазначене ушкодження виникло від дії тупого предмета незадовго до госпіталізації, що підтверджується його характером і відсутністю ознак загоєння. Виявлене у ОСОБА_16 садно шиї належить до легкого тілесного ушкодження. Утворення зазначеного вище перелому під час ДТП, обставини якої наведені у постанові, не виключається (т.1 а.с.151-153);

-висновку судово-медичної експертизи № 807 від 07.07.2015, згідно з яким у ОСОБА_14 при госпіталізації у Мостиську комунальну центральну районну лікарню, наступному лікуванні з 20.05. до 09.06.2015 в ортопедичному відділенні КЗТОР «Тернопільська університетська лікарня» був виявлений відкритий перелом тіла правої великогомілкової кістки у середній третині, рана середньої третини правої гомілки та садно і синець верхньої третини лівої гомілки. Зазначені вище ушкодження виникли від дії тупих предметів незадовго до госпіталізації, що підтверджується його характером і відсутністю ознак загоєння. Виявлені у ОСОБА_14 тілесні ушкодження належить до тяжких за ознакою небезпеки для життя. Утворення зазначеного вище перелому під час ДТП, обставини якої наведені у постанові, не виключається (т.1 а.с.155-158);

-висновку судово-медичної експертизи № 775 від 08.07.2015, згідно з яким у ОСОБА_11 за даними клінічного обстеження і рентгенівського дослідження лікарями Мостиської комунальної і Гусятинської центральних районних лікарень у період з 19 по 29.05.2015 був виявлений відкритий перелом тіла правої великогомілкової кістки у середній третині, підтверджений рентгенівськими даними, і рани гомілок. Дані ушкодження виникли від дії тупих предметів незадовго до госпіталізації, що підтверджується їх характером і відсутністю ознак загоєння. Виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя. Утворення зазначених вище ушкоджень під час ДТП, обставини якої наведені у постанові, не виключається (т.1 а.с.160-162);

-висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 1/882 від 16.10.2015 та схемами до нього, згідно з якими зіткнення автомобіля «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 з автомобілем марки «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 відбулося на проїзній частині в районі осьової лінії - в місці кінцевого розташування транспортних засобів, яке в комплексі супроводжується із ділянкою осипу скла, бруду та дрібних частин т/з. В даному випадку мало місце зустрічно-перехресне зіткнення транспортних засобів і поздовжні осі автомобілів «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , та «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , в момент зіткнення були розташовані під кутом 160? +_ 5? (схема розміщення транспортних засобів в момент зіткнення додається) (т.1, а.с.215-221);

-протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_7 від 03.12.2015 та схемами до нього, в якому зафіксовано, як ОСОБА_7 на місці показав та розказав про обставини ДТП 18.05.2015, а саме місце розташування його транспортного засобу в момент виїзду на зустрічну смугу руху, місце розташування його т/з в момент виявлення ним зустрічного автомобіля, а також в момент повернення на попередньо займану смугу руху (т.1 а.с.222-225);

-протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 05.11.2015 та схемою до нього, в яких зафіксовано, як свідок на місці розказав та показав про обставини ДТП за участю обвинуваченого та потерпілих, яка мала місце 18.05.2015, і які відповідають його показанням, даним у судовому засіданні (т.1 а.с.226-228);

-протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 від 05.11.2015 та схемами до нього, в якому зафіксовано, як ОСОБА_15 на місці показав та розказав про обставини ДТП 18.05.2015, а саме про місце знаходження його транспортного засобу в момент виїзду автомобіля обвинуваченого на зустрічну смугу руху, розміщення транспортних засобів відносно місця зіткнення в момент, коли зустрічний автомобіль почав змінювати напрямок руху та повертатися на свою смугу руху, про місце зіткнення транспортних засобів (т.1, 229-232);

-висновку автотехнічної експертизи № 1/154 від 26.02.2016, згідно з яким вказані у постанові покази водія ОСОБА_7 стосовно механізму розвитку даної ДТП в цілому, а отже і обставини її розвитку з технічної точки зору в своєму комплексі не можуть бути спроможними. В запропонованому водієм ОСОБА_15 варіанті розвитку події, а саме в комплексі заданих з його показів вихідних даних в постанові про призначення експертизи стосовно механізму розвитку даної пригоди в цілому не вбачається неспроможності з технічної точки зору. В даній дорожній ситуації при заданих в постанові про призначення експертизи спроможних з технічної точки зору вихідних даних з показів свідка ОСОБА_15 водій автомобіля «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинен був керуватися вимогами п.п.10.1 та вимогами дорожньої розмітки 1.1 Р.34 «Дорожня розмітка» ПДР України. В даній дорожній ситуації при заданих в постанові про призначення експертизи спроможних з технічної точки зору вихідних даних з показів свідка ОСОБА_15 водій автомобіля «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 повинен був керуватися вимогами п.п.10.1, 12.3 та вимогами дорожньої розмітки 1.1 Р.34 «Дорожня розмітка» ПДР України, у водія автомобіля «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 була технічна можливість попередити зіткнення з автомобілем «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 . Ця можливість для нього обумовлювалася дотриманням вимог п.10.1 та вимог дорожньої розмітки 1.1 Р.34 «Дорожня розмітка» ПДР України, для чого завад технічного характеру у нього не було. Водій автомобіля «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування (тобто за умови дотримання вимог п.12.3 ПДР України навіть за умови одночасного застосування екстреного гальмування обома водіями з моменту виникнення небезпеки для руху. Порівнюючи фактичні дії водія автомобіля «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , в умовах місця події, з необхідними його діями у відповідності до чинних ПДР України, приходять до висновку, що дії водія ОСОБА_7 суперечили технічним вимогам дорожньої розмітки 1.1 Р.34 «Дорожня розмітка» чинних ПДР України. Дати оцінку діям водія автомобіля «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 на предмет їх відповідності технічним вимогам п.п.10.1, 12.3 та вимогам дорожньої розмітки 1.1 Р.34 «Дорожня розмітка» чинних ПДР України в даній ситуації експертиза не вправі, так як для цього потрібно давати оцінку психофізіологічним якостям водія, який знаходився в умовах аварійної ситуації, що виходить за межі компетенції експертів в даній галузі експертиз (автотехнічна експертиза). З технічної точки зору, при заданих в постанові про призначення експертизи спроможних з технічної точки зору вихідних даних з показів свідка ОСОБА_15 , причиною настання даної ДТП з однієї сторони стала суперечність дій водія автомобіля «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 технічним вимогам п.10.1 та вимогам дорожньої розмітки 1.1 Р.34 «Дорожня розмітка» ПДР України, з іншої сторони дати оцінку діям водія ОСОБА_15 на предмет їх відповідності технічним вимогам п.п.10.1, 12.3 та вимогам дорожньої розмітки 1.1 Р.34 «Дорожня розмітка» ПДР України, а отже і встановити технічну причину настання даного зіткнення в цілому дана автотехнічна експертиза не вбачає можливим, так як для цього потрібно давати оцінку психофізіологічним якостям водія, який знаходився в умовах аварійної ситуації, що виходить за межі компетенції експертів в даній галузі експертиз, відповідь в даному випадку слідство (суд) можуть дати самостійно шляхом оцінки усіх зібраних по справі доказів, зокрема і даного висновку експерта (т.1 а.с.239-248);

-протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 21.04.2016 та схемами до нього, в яких зафіксовано, як свідок на місці розказав та показав про обставини ДТП за участю обвинуваченого та потерпілих, яка мала місце 18.05.2015 і які є послідовними та відповідають його показанням, даним у судовому засіданні (т.1 а.с.249-252);

-протоколі додаткового огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.04.2016 схемою та фото таблицею до нього, якими підтверджується місце ДТП та наявність знаків дорожньої розмітки на ньому (т.2, а.с.1-7);

-висновку інженерно-транспортної експертизи № 1/400 від 28.04.2016, згідно з яким в запропонованих водієм ОСОБА_15 , свідком ОСОБА_16 та свідком ОСОБА_17 варіантах розвитку подій, а саме в комплексі заданих з їхніх показів вихідних даних в постанові про призначення експертизи стосовно механізму розвитку даної пригоди в цілому не вбачається неспроможності з технічної точки зору, вказані в постанові покази водія ОСОБА_7 стосовно механізму розвитку даної ДТП в цілому з технічної точки зору в комплексі не можуть бути спроможними. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 при заданих в постанові про призначення експертизи спроможних з технічної точки зору вихідних даних з показів водія ОСОБА_15 повинен був керуватися вимогами п.10.1 та вимогами дорожньої розмітки 1.1 Р.34 ПДР України та при заданих в постанові про призначення експертизи спроможних з технічної точки зору вихідних даних з показів свідка ОСОБА_16 повинен був керуватися вимогами п.п.10.1, 11.3 ПДР України, водій ОСОБА_15 повинен був керуватися вимогами п.п.10.1, 12.3 та вимогами дорожньої розмітки 1.1 Р.34 чинних ПДР України. При заданих в постанові про призначення експертизи технічно спроможних вихідних даних з показів водія ОСОБА_15 . ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , що обумовлювалася дотриманням вимог п.10.1 та вимог дорожньої розмітки 1.1 Р.34 ПДР України, а при заданих в постанові про призначення експертизи спроможних з технічної точки зору вихідних даних з показів свідка ОСОБА_16 обумовлювалася дотриманням вимог п.п.10.1, 11.3 ПДР України, для чого завад технічного характеру не було. В даній дорожній ситуації при технічно спроможних механізмах розвитку даної пригоди, які запропоновані водієм ОСОБА_15 та свідком ОСОБА_16 , водій автомобіля «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування, в тому числі і за умови одночасного застосування обома водіями екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. В даній дорожній ситуації з технічної точки зору при технічно спроможному механізмі розвитку даної пригоди, запропонованого водієм ОСОБА_15 , причиною настання даної ДТП стали не відповідаючі технічним вимогам п.п.10.1 та вимогам дорожньої розмітки 1.1 Р.34 «Дорожня розмітка» чинних ПДР України дії водія автомобіля «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , які виразилися в тому, що він в забороненому місці виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався зустрічний автомобіль «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , на такій відстані до останнього, на якій його водій ОСОБА_15 вже був позбавлений технічної можливості уникнути даного зіткнення. При технічно спроможному механізмі розвитку даної пригоди, запропонованого свідком ОСОБА_16 , причиною настання даної ДТП стали не відповідаючі технічним п.п.10.1 та 11.3 чинних ПДР України дії водія автомобіля «Фольксваген Гольф 3», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , які виразилися в тому, що він виїхав на смугу зустрічного руху, по якій в цей час рухався зустрічний автомобіль «Опель Віваро», р.н. НОМЕР_2 , на такій відстані до останнього, на якій його водій ОСОБА_15 вже був позбавлений технічної можливості уникнути даного зіткнення (т.2, а.с.13-31);

-іншими матеріалами справи.

Колегія суддів не вважає такими, що варті уваги твердження сторони захисту про те, що було порушено право обвинуваченого на захист, оскільки судом першої інстанції було відмовлено в проведенні повторної комплексної експертизи та не допитано експертів, які проводили експертизи, а також не дано оцінки відповідності комплексної експертизи до трасо логічної та не досліджено ряд доказів, оскільки такі твердження є голослівними та нічим не підтверджуються. Усім зазначеним доказам суд першої інстанції надав належну оцінку.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання ОСОБА_7 та його захисника на те, що висновки інженерно-технічних експертиз та автотехнічної експертизи слід визнати недопустимими доказами, оскільки вони ґрунтуються виключно на свідченнях заінтересованої особи - водія ОСОБА_15 застосовано неправильну методику розрахунків, оскільки усі вказані експертизи зробили висновок про те, що з технічної точки зору показання водія ОСОБА_7 не були спроможними, відтак і не могли бути покладені в основу таких висновків.

У судових засіданнях були допитані всі експерти, які попереджались про кримінальну відповідальність та які підтвердили свої висновки і чітко вказували, що вихідних даних для проведення експертиз було достатньо. Всі висновки експертиз досліджені безпосередньо у судовому засіданні. Експерти, кожен окремо, дали вичерпну відповідь на всі запитання обвинуваченого та захисту, в тому числі і роз`яснювали про методику розрахунків, використану літературу при виготовленні висновків експертиз.

У зв`язку з наведеним відсутня необхідність у визнанні недопустимим протоколу проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 від 03.12.2015, оскільки такий доказ не покладено в основу обвинувального вироку суду і згідно висновків вищевказаних експертиз дані ОСОБА_7 під час такого експерименту покази не були спроможними.

Немає підстав і для визнання недопустимими висновків судово-медичних експертиз з визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень потерпілих, оскільки з досліджених доказів у судовому засіданні вбачається, що було достатньо рентгенівських знімків та медичних документів для таких висновків. Підзаконними нормативно-правовими актами України не вимагається обов`язкового огляду потерпілих для дачі висновків, якщо їх можна зробити на підставі медичних документів, що і мало місце у даному випадку.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме порушення ПДР України водієм ОСОБА_23 створило небезпечну дорожню обстановку, а далі аварійну ситуацію і саме такі його дії перебувають у причинному зв`язку з наслідками, які настали. Відтак суд знаходить винуватість обвинуваченого доведеною повністю. Вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_13 ОСОБА_12 та легкі тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

При цьому, суд першої інстанції правильно виключив з обвинувачення порушення ОСОБА_23 п.2.9 «а» ПДР України з підстав визнання судом недопустимим висновку судово-токсикологічної експертизи сечі № 1719/2015-т від 29.05.2015, яким підтверджувався вказаний факт.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_7 не навів конкретно, які докази слід повторно дослідити.

Відтак, підстав для призначення у справі нового судового розгляду, як це просить в апеляційній скарзі сторона обвинувачення, з врахуванням конкретних обставин справи, а також того, що подія мала місце 2015 року, колегія суддів не вбачає.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до ст. 75 ч. 1 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, враховуючи конкретні обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, до кримінальної відповідальності та адміністративної не притягався, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, в даний час є військовослужбовцем по контракту в/ч НОМЕР_4 , суд апеляційної інстанції вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.ст. 75, 76 КК України, встановивши іспитовий строк - 2 роки. На думку колегії суддів таке основне покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Мотивуючи обґрунтованість рішення щодо наявності підстав для не призначення ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК, суд виходив з того, що транспортний засіб є основним джерелом доходу засудженого.

Разом із тим, суд першої інстанції залишив поза увагою та не проаналізував характеру й обсягу допущених засудженим порушень ПДР та їх наслідків.

Між тим, указані обставини мають значення при виборі заходу примусу та для забезпечення його мети, а сукупність цих обставин свідчить про те, що обране ОСОБА_7 покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як засудженим, так й іншими особами.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо застосування позбавлення права керувати транспортними засобами до осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні покарання, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства («O'Halloran and Francis v.the United Kingdom») від 29 червня 2007 року, Європейський Суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто, в даному випадку санкція статті є альтернативною, передбачає можливість суду на свій розсуд, виходячи із конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також інших факторів, обрати чи не обрати обвинуваченому додаткове покарання - позбавленням права керувати транспортними засобами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, необґрунтовано та безпідставно не обрав обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої потерпілі отримали тілесні ушкодження різного ступеня важкості.

З огляду на викладене, суд першої інстанції належним чином не мотивував незастосування додаткового покарання до обвинуваченого ОСОБА_7 та призначення йому покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Щодо призначення додаткового покарання, то, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, не врахував тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та призначив надто м`яке покарання - без позбавлення права керування транспортними засобами. Як додаткового покарання, що відповідно до ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України - підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Згідно довідки від 14.10.2024 року, ОСОБА_7 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_4 , де проходить службу за контрактом, про те, що ОСОБА_7 працює на посаді водія - заправника, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами буде суперечити інтересам служби, не заслуговує на увагу, оскільки не підтверджено документально.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407, п.п. 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вироку разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких умов колегія суддів частково погоджується з позицією прокурора про необхідність скасування вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку в частині призначеного покарання та застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ще додаткового покарання - позбавлення права керування транспортними засобами. Підстав для призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як це просить сторона захисту немає.

Призначаючи обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, суспільну небезпеку вчиненого, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння у розслідуванні вчиненого злочину, відшкодування шкоди, та вважає за необхідне призначити покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння ним нових злочинів, а саме покарання у виді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, у відповідності до положень ст.ст. 50, 65 КК України, та із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України. Таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 слід задоволити частково, а захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 слід залишити без задоволення.. Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 23 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання. Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки. Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи. У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Городоцького районного суду Львівської області від 23 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

У решті вирок залишити без зміни.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4