Провадження № 1-кс/643/2129/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000045 від 03.10.2024,

В С Т А Н О В И В:

Заявник 29.11.2024 звернувся до суду зі скаргою на рішення слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000045 від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

В обґрунтування скарги вказував, що 21.11.2024 слідчий СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 виніс постанову про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000045 від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Вказану постанову вважає незаконною та такою, що грубо порушує його права та законні інтереси. В подальшому планує подати позов на відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих йому ОСОБА_5 . У зв`язку з чим, вимушений був звернутися до слідчого судді із цією скаргою, в якій просив скасувати постанову від 21.11.2024 про відмову у визнанні його потерпілим, як незаконну; визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0000045 від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України; визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_4 незаконною. Скаргу просив розглядати за його відсутності.

Від слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 до початку судового розгляду надійшли матеріали кримінального провадження №0000045 від 03.10.2024.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність, яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, ознайомившись зі скаргою та доданими до неї документами, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження №0000045 від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, відомості до ЄРДР внесено на виконання ухвали слідчого судді від 10.09.2024 (справа №643/9710/24), якою задоволено скаргу ОСОБА_6 та зобов`язано відповідальну службову особу Салтівської окружної прокуратури м. Харкова внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення згідно заяви ОСОБА_6 , яка надійшла до Салтівської окружної прокуратури м. Харкова 27.08.2024.

З витягу з ЄРДР №0000045 від 03.10.2024 вбачається, що правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена за ч.1 ст.366 КК України, тобто складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

Слідчим СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 21.11.2024 розглянуто по суті та винесено постанову за наслідками розгляду клопотання ОСОБА_3 від 18.10.2024, в якому останній, крім іншого, просив визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0000045 від 03.10.2024 та вручити пам`ятку про процесуальні права і обов`язки потерпілої особи.

Постановою від 21.11.2024 слідчий відмовив ОСОБА_3 у задоволенні клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000045 від 03.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, мотивувавши прийняте рішення твердженням про те, що на даний час не встановлення відомостей про завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди згідно зі ст.55 КПК України.

Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Тобто, потерпілим є фізична особа, якій внаслідок кримінального правопорушення завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Особа, яка наділена ознаками, що безпосередньо визначені в кримінальному законі чи які випливають з інших ознак складу злочину, і стосовно якої здійснено злочинне посягання.

Згідно усталених положень доктрини вітчизняного кримінального права та кримінального процесу, шкода це об`єктивна категорія, що відображає ті зміни, які настали в майновому, фізичному, психічному, моральному стані особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Шкода, заподіяна злочином, чи кримінальним проступком, що є підставою для визнання особи потерпілим, має об`єктивний характер і тому включається до об`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Майнова шкода здебільшого пов`язана з втратою, привласненням, знищенням або пошкодженням майна, тобто завдається у зв`язку з посяганням на відносини власності у формі певних матеріальних об`єктів. Водночас така шкода може бути завдана при посяганні на особу та її життя, оскільки відшкодування моральної та фізичної шкоди пов`язано з витратами на лікування, протезування, посилене харчування, втрату працездатності, на поховання тощо.

Для визнання потерпілим у кримінальному провадженні необхідна наявність відповідних підстав фактичних і юридичних. Фактичними підставами є заподіяння або замах на заподіяння кримінальним правопорушенням шкоди, а юридичними подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, коли у особи виникають права і обов`язки потерпілого, або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

При цьому, за умови наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК, слідчий, дізнавач або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим. «Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено частиною першою статті 55 Кримінального процесуального кодексу України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

В той же час, відповідно до вимог ст.110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

При цьому з оскаржуваної постанови, що долучена до матеріалів скарги, вбачається, що клопотання скаржника була розглянуто в межах встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України строків для вирішення таких процесуальних питань, а постанова про відмову в задоволенні клопотання слідчим була прийнята в рамках його повноважень, вмотивовано та з дотриманням вимог Кримінального процесуального кодексу України, при цьому жодних інших доказів, які б містили підстави для скасування оспорюваної постанови, слідчому судді заявником не надано.

Одночасно, слідчий суддя звертає увагу, що ОСОБА_3 у своїй скарзі не навів жодних об`єктивних фактів і правових підстав, які б слугували для скасування постанови слідчого.

Так само, ним не надано слідчому судді жодних доказів, що йому булозавдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Крім того, при постановленні даної ухвали слідчим суддею була врахована правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 10.07.2023 у справі № 522/7836/21, провадження № 51-2328км22, згідно якій, відповідно до офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеного в Рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011, реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом. За приписами ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом. У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка, на підставі положень ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя. Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права. Частина 1 ст.55 КПК України передбачає, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення (ч.2 ст.55 КПК України). Верховний Суд, скасовуючи ухвалу судді апеляційного суду від 29.07.2022, констатував істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та чітко зазначив, що слідчий суддя хоча й постановив ухвалу формально в межах передбаченої КПК України процедури, проте своїм рішенням поклав на слідчого такі зобов`язання, які суперечать змісту ст.55 КПК України, що за своєю суттю свідчить про фактичне втручання в процесуальні повноваження слідчого, тому таке судове рішення підлягає оскарженню під час досудового розслідування в апеляційному порядку.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного дійшов висновку, що у судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді дійти висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували для скасування постанови слідчого, враховуючи, що такі є також предметом досудового розслідування, слідчий органу досудового розслідування обґрунтовано відмовив у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000045 від 03.10.2024, оскаржувана постанова слідчого є законною, а тому підстав для її скасування немає.

З приводу вимоги заявника щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000045 від 03.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, а також з приводу вимоги заявника щодо визнання незаконною бездіяльності слідчого, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення через наступне: слідчий суддя не є стороною обвинувачення й не може давати вказівки або зобов`язати слідчого постановити процесуальне рішення про визнання заявника потерпілим у кримінальному провадженні. При вирішенні даного питання слідчий є цілком самостійними, що узгоджується з положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України, за виключенням отримання доручень та вказівок прокурора, а також вказівок керівника органу досудового розслідування, що передбачено п. 3 ч. 2 ст. 39 та ч. 4 ст. 40 КПК України.

Зацікавленість чи упередженість слідчого, в разі їх доведення, є підставою для відводу слідчого; неналежне виконання службових обов`язків, відсутність необхідної компетенції підставою для притягнення до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, проте не дають слідчому судді права скеровувати досудове розслідування тим чи іншим чином.

Згідно висновків, викладених, серед іншого, в постанові ВС від 01.12.2022 у справі №522/7836/21 (провадження №51-2328км22), слідчий суддя під час здійснення судового контролю може скасовувати постанови слідчого/прокурора та зобов`язувати вчиняти певні дії передбачені КПК України, однак при цьому не повинен втручатися в процесуальну діяльність слідчого. Виходячи з цього, слідчий суддя на етапі досудового розслідування не виконує функції слідчого у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та позбавлений змоги надати вказівку слідчому щодо прийняття конкретного за змістом процесуального рішення, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України, за результатами скарг на рішення дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора слідчим суддею може бути постановлена ухвала про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 170-174, 309, 369-372, 376, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000045 від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, - відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0000045 від 03.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України повернути до СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1