ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1375/25 Справа № 208/6312/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 25 лютого 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 годин вечора 24 квітня 2025 року. Визначено заставу в розмірі 450 прожиткових мінімувів для працездатних осіб, що становить 1 362 600 грн та покладено обов`язки передбачені п.п. 1-4, 8 ч.5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, та дані обставини підтверджується долученими матеріалами. При цьому, суд встановив наявність ризиків, на час розгляду клопотання, а саме можливості: переховуватися обвинуваченим від суду; вчинити нове кримінальне правопорушення. Тому суд І інстанції дійшов висновку, що запобігти ризикам можливо лише шляхом продовження виключного запобіжного заходу. В той же час, суд І інстанції врахував особу обвинуваченого, позицію апеляційного суду дійшов висновку про необхідність визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та зменшити розмір застави.

Вимоги обґрунтованість тим, що в рішенні суд І інстанції хоч і встановив наявність ризиків, але не вирішив питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого, враховуючи, що наявність ризиків зменшилася. Крім цього, захисник вважає, що слід визначити розмір застави відповідно до п.3 ч.5 ст. 182 КПК України, так як не обґрунтовано необхідності визначення застави поза межами визначеними вказаною нормою. Захисник вказує, що ОСОБА_7 має місце реєстрації, міцні соціальні зв`язки, малолітню дитину, тримається під вартою близько трьох років.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав апеляційну скаргу захисника та просив її задовольнити.

Інші учасники про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, проте до суду не з`явились, що відповідно до ч. 4 ст. 405, ч. 4 ст. 422-1 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного провадження без їх участі.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

Відповідно до клопотання прокурора метою продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання ризикам переховування та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Стосовно ризику переховування, суд обґрунтовано врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 , тому розуміючи невідворотність можливого покарання, останній може вдатися до відповідних дій.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, суд враховує ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, іншого запобіжного заходу, що може значно ускладнити органам правопорядку вжиття заходів реагування на таку поведінку обвинуваченого та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Крім того є виправданим і ризик вчинення цим обвинуваченим нового умисного злочину, оскільки в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 небезпідставно обвинувачується у вчиненні серії умисних корисливих злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, погрозою його застосування, та з використанням вогнепальної зброї.

Наведені обставини дозволяють ґрунтовно припускати, що ОСОБА_7 є особою зі сталою антисоціальною поведінкою, схильною до застосування насильства, у тому числі небезпечного для життя та здоров`я інших людей, та зневажливо ставиться до суспільства, встановлених у ньому правил, життя та здоров`я інших осіб, що свідчить про особливу вагомість встановлених щодо нього ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України.

Викладені обставини у сукупності свідчать про те, що застосування до цього обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виправданим і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Суд першої інстанції належним чином виконав вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177 та 178 КПК України та дійшов обґрунтованого висновку про розмір застави.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою при наявності продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів захисника, апеляційний суд не вбачає.

Судом першої інстанції розглянуто питання про застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу і апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Отже, для запобігання встановленим вище ризикам, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення проведення судового розгляду у розумні строки, суд апеляційний інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на... ухвали суду... про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За результатами апеляційного провадження, в межах доводів апеляційної скарги та в межах повноважень суду апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду не встановила підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.

Керуючись статтями 199, 331, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4