Провадження 1-кп/991/130/24
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

13 січня 2025 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з власних засобів),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні клопотання захисників про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні № 00003658 від 14.11.2017 за обвинуваченням: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Караганда Республіка Казахстан, останнє відоме місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (відносно якого здійснювалось спеціальне досудове розслідування); ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Київ, останнє відоме місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (відносно якого здійснювалось спеціальне досудове розслідування);

1. Історія провадження

29.11.2024 року до Вищого антикорупційного суду надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00003658 від 14.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (щодо яких здійснювалось спеціальне досудове розслідування).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 для розгляду цього кримінального провадження визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 02.12.2024 призначено підготовче судове засідання на 16.12.2024.

В підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про колегіальний розгляд кримінального провадження № 00003658 від 14.11.2017.

16.12.2024 протокол автоматичного визначення складу колегії суддів членами колегії суддів для розгляду кримінального провадження визначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

В підготовчому судовому засіданні 13.01.2025 захисниками обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатами ОСОБА_11 та ОСОБА_7 подано клопотання про повернення обвинувального акта прокурору.

2. Обґрунтування поданого клопотання

У своєму клопотанні захисники вказують, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Зокрема, захисник ОСОБА_12 зазначив, що: 1) незрозуміло та неконкретно висунуто обвинувачення в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291КПК України; 2) обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України, бо наведено перелік детективів НАБУ та прокурорів САП, які здійснювали досудове розслідування лише на завершальній стадії. Проте слідчі та процесуальні дії проводились також слідчим відділом управління Головної військової прокуратури Генеральної прокуратури. Водночас, реєстр матеріалів досудового розслідування містить посилання на процесуальні рішення детективів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , відомості про яких відсутні в обвинувальному акті.

Захисник ОСОБА_7 обґрунтував своє клопотання тим, що стороною обвинувачення порушено порядок вручення ОСОБА_10 повідомлення про підозру 25.03.2019, передбачений ч. 7 ст. 135 КПК України, його підзахисний перебуває у Французькій Республіці з травня 2017 року, був затриманий на її території з метою екстрадиції до України за запитом Генеральної прокуратури України, перебував під арештом протягом тривалого часу, йому обрано запобіжний захід у м. Бордо, що унеможливлює залишення ним материкової території Франції, про що достеменно відомо стороні обвинувачення. Втім, на його адреси стороною обвинувачення не надсилались будь-які процесуальні документи, зокрема повідомлення про підозру. Більш того, у повідомленні про підозру ОСОБА_10 відсутній його підпис. На дату підготовки стороною обвинувачення повідомлення про підозру, судового рішення щодо надання дозволу на спеціальне досудове розслідування не існувало. А лише сам факт обізнаності ОСОБА_10 про кримінальне провадження, що відбувається на території України, не доводить порядку вручення повідомлення про підозру, розкриття її змісту тощо. Отже, ОСОБА_10 є особою, що не набула статусу підозрюваного, тому складання щодо нього обвинувального акта не відповідає приписам ст. 290 КПК України.

3. Позиція учасників в судовому засіданні

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо яких здійснювалось спеціальне досудове розслідування, в підготовче судове засідання не з`явились. З урахуванням вимог, передбачених ч. 2 ст. 314 КПК України, судом ухвалено рішення проводити підготовче судове засідання без участі обвинувачених.

В судовому засіданні захисники обвинуваченого ОСОБА_10 адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали свої клопотання про повернення обвинувального акта, вказавши на його недоліки, зазначені у клопотаннях.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 не заперечував проти призначення обвинувального акта до судового розгляду, разом з тим, підтримав клопотання колег.

Прокурор у судовому засіданні заявив про відсутність підстав для повернення обвинувального акта для усунення недоліків, оскільки виклад формулювання обвинувачення є повноваженнями прокурора, які він вважає за потрібне зазначити. Більш того, вказав, що така підстава для повернення обвинувального акта у зв`язку з незазначенням усіх слідчих та прокурорів, які здійснювали досудове розслідування не відповідає вимогам КПК. На його переконання в обвинувальному акті, відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України, має бути зазначено анкетні дані, посада слідчого та прокурора, які на момент складання обвинувального акта користувались повноваженнями слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні. Проведення слідчих та процесуальних дій особою, яка немає відповідних повноважень тягне визнання результатів таких дій недопустимими доказами. Стороні захисту в порядку статті 290 КПК України відкриті всі матеріали, зокрема постанови про призначення слідчих та прокурорів, під час дослідження яких, у разі виникнення сумнів у їх законності, сторона захисту матиме право заявляти клопотання про визнання доказів недопустимими.

Також зазначив, що у повідомленні про підозру від 25.03.2019 ОСОБА_10 відсутній підпис останнього про отримання, тому що воно вручено у передбаченому законодавством порядку згідно процедури для вручення повідомлень, як особі, місцезнаходження якої не було встановлено. Правомірність таких дій сторони обвинувачення перевірено слідчими суддями ВАКС під час розгляду ряду скарг сторони захисту, обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, де ухвалою суду у 2021 році надано дозвіл на його затримання та у 2023 році під час розгляду клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, де слідчими суддями перевірено статус набуття підозрюваного, надано дозвіл на відповідну процедуру, після якого документи підозрюваному вручались стороні захисту.

4. Оцінка та висновки суду щодо можливості повернення обвинувального акта прокурору

Згідно з ч. 3 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу. Тобто, виключною підставою для повернення обвинувального акта прокурору є його невідповідність вимогам закону, а саме наявність таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок під час підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України (постанова Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 520/8135/15-к).

Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акта, згідно з якими обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого; прізвище ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розмір витрат на залучення експерта; дату та місце його складання та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

У обвинувальному акті зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України).

Пункт 5 частини 2 статті 291 КПК України прямо передбачає, що фактичні обставини кримінального правопорушення викладаються так, як прокурор це вважає встановленим. Більше того, кримінальний процесуальний закон не надає суду повноважень до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо, оскільки визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора (постанова Касаційного кримінального суду Верховного суду від 03.07.2019 року у справі N 273/1053/17). В обвинувальному акті зазначаються не будь-які фактичні обставини кримінального правопорушення, а ті, які прокурор (а не суд чи сторона захисту) вважає встановленими.

До цього слід додати, що КПК України містить положення про зміну обвинувачення в суді, висунення додаткового обвинувачення, відмову від підтримання державного обвинувачення (частина 2 статті 337, статті 338-340 КПК України), а також передбачає право суду вийти за межі зазначеного в обвинувальному акті висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження (частина 3 статті 337 КПК України). В свою чергу, якщо під час розгляду обвинувального акта суд не зможе дійти висновку про те, що викладені в ньому відомості (в тому числі фактичні обставини кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення) не узгоджуються з представленими доказами або суперечать правилам кримінально-правової кваліфікації, він виносить виправдувальний вирок .

Отже, саме прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом (п. 15 ч. 2 ст. 36, ч. 2 ст. 337, ст. ст. 338, 339, 340 КПК України).

Прокурор доводить перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України). В свою чергу обвинувачення є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Вказані положення кримінального процесуального закону свідчать про те, що в обвинувальному акті задача прокурора полягає у наведенні обставин та даних, які б давали уявлення про те, яке кримінальне правопорушення було вчинено, за яких обставин, якою особою, в чому воно полягало. Всім цим обставинам прокурор надає кримінально-правову кваліфікацію.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 24.11.2016 року (№ 5-328кс16), під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, а фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Так, за версією сторони обвинувачення, викладеною в обвинувальному акті, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будучи службовими особами, своїми протиправними діями, що полягали в умисному, з метою корисливих мотивів та метою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючих їх настання, упродовж 2011-2012 років, за попередньою змовою між собою та групою інших невстановлених осіб, заволоділи шляхом зловживання своїм службовим становищем чужим майном - грошовими коштами на загальну суму 12416613,86 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 99215655,48 грн, що є особливо великим розміром, в результаті чого державі в особі ДУ «Укрспецекспорт» спричинені збитки на вказану суму, тобто вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб та в особливо великих розмірах.

В обвинувальному акті зазначається виклад основних фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що в своїй сукупності по суті і є обвинуваченням. При чому конкретність і чіткість пред`явленого обвинувачення не може пов`язуватися з надмірною деталізацією злочину або з аргументацією сторони обвинувачення на підтвердження описаних в обвинувальному акті відомостей. Адже в першому випадку це нав`язування стороні обвинувачення позиції сторони захисту і, відповідно, порушення засад диспозитивності і змагальності, а в другому - виходить за межі дослідження обвинувального акту на етапі підготовчого судового засідання і є процесуальною діяльністю сторін на підтвердження своїх позицій і спростування позицій процесуального опонента.

В контексті обвинувального акта, що розглядається, фактичні обставини, які «супроводжують» сформульоване прокурором обвинувачення, містять всі необхідні відомості для розуміння захистом як самого пред`явленого обвинувачення, так і визначення обсягу доказування сторонами під час судового розгляду.

Необхідно наголосити, що суд не може вказувати прокурору як викласти формулювання обвинувачення або удосконалити фактичний виклад обставин, як і не вправі спонукати прокурора до корегування обвинувального акта, внесення до нього змін, у тому числі щодо фактичних обставин інкримінованого злочину та інших обставин, які підлягають доказуванню під час судового розгляду. В обвинувальному акті викладається те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим. В свою чергу, судовий розгляд може здійснюватися лише в межах висунутого обвинувачення, тому дослідження судом обставин про які зазначає прокурор в обвинувальному акті є предметом розгляду в судовому засіданні кримінального провадження по суті, а первісне їх зазначення в процесуальному рішенні - обвинувальному акті - є прерогативою прокурора.

Зазначені стороною захисту певні неточності не свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам закону, а свідчать про те, що саме такі дані були отримані під час досудового розслідування. Їх відповідність фактичним обставинам і підтвердження або не підтвердження доказами є процесуальною діяльністю суду за наслідками комплексного дослідження та оцінки наданих сторонами доказів на пізніших етапах судового провадження.

Проаналізувавши зміст обвинувального акта у кримінальному провадженні, суд вважає, що формулювання обвинувачення є зрозумілим, чітким та достатньо визначеним для здійснення належного правового захисту обвинувачених.

Також, згідно з положеннями ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акту до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику. Згідно з положеннями ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

Судом встановлено, що обвинувальний акт підписаний детективом та прокурором, який його затвердив. До нього надано додатки, передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України, а саме: реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Також суд вважає неспроможними доводи сторони захисту стосовно повернення обвинувального акта з підстав не зазначення прокурором в обвинувальному акті прізвищ та посад усіх слідчих і прокурорів, які приймали участь у кримінальному провадженні, тому що у вимогах до обвинувального акта, передбачених статтею 291 КПК України, вказано про необхідність зазначати прізвище, ім`я, по-батькові та займану посаду слідчого, прокурора у кримінальному провадженні (п. 4 ч.2 ст. 291 КПК України). Сторона захисту під час виконання вимог ст. 290 КПК України мала можливість ознайомитись з усіма процесуальними документами сторони обвинувачення, зокрема з постановами про призначення слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні, і у разі виникненні сумнівів щодо законності здійснення особами процесуальних та слідчих дій, має заявляти клопотання про визнання доказів недопустимими під час судового розгляду.

Відтак, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 00003658 від 14.11.2017 відповідає формальним вимогам ст. 291 КПК України, а саме містить відомості, передбачені пп. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний детективом та прокурором, який його затвердив, до нього додано додатки, передбачені ч. 4 ст. 291 КПК України (реєстр матеріалів досудового розслідування, розписки захисників про отримання копій обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування).

Водночас, дотримання порядку вручення повідомлення про підозру обвинуваченому ОСОБА_10 не є належними доводами в контексті дослідження наявності підстав для повернення обвинувального акта, передбачених статтею 291 КПК України, а є підставою для оскарження повідомлення про підозру під час досудового розслідування.

Так, пунктом 16 частини третьої статті 42 КПК України надано право підозрюваному оскаржувати рішення, дії та бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, в тому числі повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником. Тобто, повідомлення про підозру можливо оскаржити тільки в межах досудового розслідування.

Ураховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи сторони захисту з приводу невідповідності обвинувального акта вимогам законодавства, які б слугували беззаперечною підставою для його повернення прокурору чи перешкодою для призначення судового розгляду. За таких обставин у задоволенні клопотань про повернення обвинувального акта прокурору, слід відмовити.

З урахуванням викладеного вище та керуючись статтями 314-316, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта прокурору.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокурору.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3