КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у кримінальному провадженні: автомобіль Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишено йому за належністю.

Згідно з вироком суду, ІНФОРМАЦІЯ_2, приблизно об 11 годині 05 хвилин ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у крайній лівій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку руху по проїзній частині вулиці Саперно-Слобідська зі сторони проспекту Науки в напрямку Столичного шосе в м. Києві, зі швидкістю 75 км/год., яка значно перевищувала максимально допустиму на зазначеній ділянці дороги 50 км/год.

В цей час під шляхопроводом вулиці Михайла Бойчука проїзну частину вулиці Саперно-Слобідської порушуючи вимоги п.п. 4.7, 4.14 підпункти «а» та «г» Правил дорожнього руху України в темпі бігу перетинала пішохід ОСОБА_9 , яка рухалася справа наліво по ходу руху вищевказаного автомобіля

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.3, 12.4 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху України, які виявились в тім, що він керуючи технічно справним автомобілем Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у крайній лівій смузі із наявних чотирьох смуг його напрямку руху по проїзній частині вулиці Саперно-Слобідська зі сторони проспекту Науки в напрямку Столичного шосе в м. Києві, зі швидкістю 75 км/год., яка значно перевищувала максимально допустиму на зазначеній ділянці дороги 50 км/год., проявив неуважність до дорожньої обстановки, не вибрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати його рух, при виникненні небезпеки для руху, яка для нього виражалась у появі попереду рухомого об`єкта - пішохода ОСОБА_9 , яка у темпі бігу у непередбаченому для переходу місці наближалася до смуги його руху перетинаючи проїзну частину вулиці Саперно-Слобідська справа наліво відносно напрямку руху автомобіля Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_1 , яку він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, а продовжив рух далі та під шляхопроводом з вулицею Михайла Бойчука в м. Києві скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди, її смерть настала від множинних переломів кісток скелету, з пошкодженням внутрішніх органів, крововтратою і шоком.

Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.1, 12.3, 12.4 та 12.9 підпункт «б» Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 находяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 просить вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК звільнити обвинуваченого від відбування основного призначеного покарання з випробування строком на 2 роки. В решті вирок залишити без змін.

Не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію дій, прокурор вважає вирок суду незаконним і таким, що підлягає до скасування у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, через м`якість.

Місцевий суд, ухвалюючи незаконне рішення, не застосовував до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавленням права транспортними засобами,

Так, поза увагою суду залишились характер допущеного винним порушення Правил дорожнього руху України, обставини дорожньо-транспортної пригоди та її наслідки у виді настання смерті потерпілої.

На думку прокурора, конкретні обставини вчинення інкримінованого злочину вказують, що керуючи транспортним засобом, обвинувачений може нести загрозу не тільки для оточуючих, а і для самого себе. Жодних підстав, які б дозволяли обґрунтовано і законно не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами в ході судового розгляду кримінального провадження встановлено не було. Саме тому суд першої інстанції не зміг навести їх у вироку.

Оскільки покарання має на меті не тільки кару й виправлення засудженого, а також запобіганню вчинення нових злочинів, необхідним є застосування стосовно ОСОБА_11 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок в резолютивній частині шляхом зазначення про скасування арешту на автомобіль «Hyundai Accent» д.н. НОМЕР_1 , посилаючись на те, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, не вирішив питання про скасування арешту майна, накладеного на вказаний автомобіль ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/26734/18.

Захисник зазначає, що оскільки, потерпіла відмовилась від позовних вимог до обвинуваченого, а також не має будь-яких претензій матеріального та морального характеру, то відпала необхідність в арешті автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково, а апеляційна скарга захисника до задоволення, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляціях прокурора та захисника не заперечуються, а тому колегією суддів вирок в цій частині не перевіряється.

Також в апеляціях прокурора та захисника не заперечується вид та розмір основного покарання, призначеного ОСОБА_12 , а також застосування вимог ст. 76 КК України щодо обов`язків, які покладаються на обвинуваченого при звільненні його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вважає такі доводи слушними.

Мотивуючи висновок про незастосування щодо ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд послався те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та щиро розкаявся, зробив відповідні висновки, добровільно відшкодував шкоду потерпілій. Також, суд врахував, що кримінальне правопорушення вчинено з необережності

Проте вказані обставини були враховані судом при призначенні ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України основного покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, вирішуючи питання про застосування додаткового покарання, суд не врахував тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення та тяжких наслідків злочину.

Зокрема, суд не врахував того, що вчинений обвинуваченим злочин є тяжким, водій транспортного засобу ОСОБА_7 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху щодо обрання безпечної швидкості руху автомобіля, внаслідок чого стався наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка загинула.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції щодо незастосування до ОСОБА_7 додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом є незаконним та необґрунтованим, а тому вирок в частині призначення покарання підлягає до скасування з постановленням вироку апеляційною інстанцією, яким обвинуваченому, слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При призначенні ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом колегія суддів враховує обставини, наведені у цьому вироку вище.

Визначаючи строк, на який ОСОБА_7 необхідно позбавити права керування транспортними засобами, колегія суддів враховує обставини, встановлені судом першої інстанції при обранні покарання, у томі числі дані про особу обвинуваченого, його сімейний стан та позицію потерпілої ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснювала, що не має претензій до обвинуваченого, а тому вважає за можливе призначити додаткове покарання не в максимальному розмірі, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, як про це прохав в апеляції прокурор.

Оскільки в апеляції прокурора не заперечувався висновок суду про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає, що обвинувачений має бути звільненим від відбування основного покарання у виді позбавлення волі.

Вирок районного суду в частині застосування вимог ст. 76 КК України має бути залишеним без змін, як такий, що не оскаржувався в апеляціях прокурора і захисника.

Доводи апеляційної скарги про зняття арешту з автомобіля Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року, є слушними.

Так, в резолютивній частині вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року суд вирішив долю речового доказу автомобіля Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_1 , переданого на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишивши йому за належністю.

Водночас, резолютивна частина вироку щодо ОСОБА_7 не містить рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, як того вимагає п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України.

Так, у цьому кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року накладено арешт на автомобіль Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно з матеріалами кримінального провадження потерпіла ОСОБА_13 відмовилась від позовних вимог та заявила, що не має будь-яких претензій матеріального характеру до обвинуваченого.

Інші обставини, передбачені ч. 4 ст. 174 КПК України, які унеможливлюють скасування арешту автомобіля у провадження щодо ОСОБА_7 відсутні, а необхідно зняти арешт із вказаного автомобіля та, відповідно змінити вирок районного суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

з а с у д и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_5 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати в частині призначеного покарання та застосування вимог ст. 75 КК України.

Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком на 2 роки.

Зняти арешт з автомобіля Hyundai Accent реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 19 липня 2018 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 752/14684/19

Провадження № 11-кп/824/1511/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_14

Доповідач ОСОБА_1