Справа № 161/4619/25
Провадження № 1-кс/161/1568/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 14 березня 2025 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , представника володільця майна (ТОВ «Містобудконцепт») адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003559 від 21.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , за погодженням із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_4 , звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на незавершене будівництво житлово-офісного комплексу, що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлово-офісного комплексу, загальною площею 0,0779 га, кадастровий номер якої :11:116:0004, за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кафедральна, 13, шляхом заборони ТОВ «Містобудконцепт» () проведення подальшої забудови (проведення будь-яких будівельних та підготовчих будівельних робіт), державної реєстрації, внесення змін до державної реєстрації, будь-яких нотаріальних дій, до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні.

Окрім цього, у поданому клопотанні слідчий та прокурор просять заборонити службовим та посадовим особам Відділу державного архітектурно-будівельного контролю Луцької міської ради приймати повідомлення про початок підготовчих робіт, зміни у даних про початок підготовчих робіт, декларацію про початок підготовчих робіт, зміни даних у декларації про початок підготовчих робіт, повідомлення про початок будівельних робіт, зміни даних у повідомленні про початок будівельних робіт, декларації про початок будівельних робіт, зміни даних у декларації про початок будівельних робіт на земельній ділянці кадастровий номер якої :11:116:0004, за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кафедральна, 13, до прийняття кінцевого процесуального рішення у кримінальному провадженні.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчими СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області, за процесуального керівництва прокурорів Луцької окружної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003559 від 21.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України.

Підставою для накладення арешту на незавершене будівництво житлово-офісного комплексу, що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлово-офісного комплексу, загальною площею 0,0779 га, кадастровий номер якої :11:116:0004, за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кафедральна, 13, та належить на праві власності ТОВ «Містобудконцепт» (), як зазначено в клопотанні, є те, що існують достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, при цьому накладення арешту на це майно є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, тому з метою забезпечення збереження речового доказу та проведення необхідних слідчих дій із цим майном, на нього слід накласти арешт, у зв`язку з чим слідчий за погодженням із прокурором звернулась із відповідним клопотанням.

В судовому засіданні прокурори Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 , кожен зокрема, клопотання підтримали з підстав наведених у ньому, просили його задовольнити.

Представник володільця майна (ТОВ «Містобудконцепт») адвокат ОСОБА_6 щодо задоволення клопотання заперечив, як необґрунтованого, та подав письмові заперечення.

Заслухавши думку учасників, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З аналізу вищевказаних процесуальних норм вбачається, що сторона кримінального провадження повинна довести наявність конкретної мети накладення арешту на майно.

В свою чергу, ч. 1 ст. 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 6 ст. 132 КПК України визначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Окрім цього, приписами ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен, серед іншого, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні дізнавача, слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки суб`єкт, який ініціює будь-яке обмеження права власності, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, слідчим суддею в судовому засіданні встановлено, що слідчими СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області, за процесуального керівництва прокурорів Луцької окружної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003559 від 21.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України.

В межах вищевказаного кримінального провадження слідчий за погодженням із прокурором звернулася до суду з клопотанням про накладення арешту на незавершене будівництво житлово-офісного комплексу, що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлово-офісного комплексу, загальною площею 0,0779 га, кадастровий номер якої :11:116:0004, за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кафедральна, 13, з метою забезпечення збереження речового доказу.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий та прокурори посилаються на те, що метою накладення арешту є забезпечення збереження вказаного незавершеного будівництва житлово-офісного комплексу як речового доказу, оскільки таке майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Водночас, слід зазначити, що до матеріалів клопотання постанови про визнання вищевказаного майна речовим доказом не долучено, а зміст клопотання взагалі не містить посилання на існування такої постанови у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, підстави вважати, що незавершене будівництво житлово-офісного комплексу, що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлово-офісного комплексу, загальною площею 0,0779 га, кадастровий номер якої :11:116:0004, за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кафедральна, 13, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0003559 від 21.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, відсутні.

Отже, в даному випадку, за відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання майна речовим доказом неможливо оцінити, що майно, на яке слідчий та прокурор просять накласти арешт, зберегло на собі сліди протиправної діяльності, або ж містить (може містити) відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування, та які можуть бути використані як доказ для доведення будь-яких фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Обов`язок доведення чи дійсно відображено у постанові, яким же саме ознакам, визначеним ст. 98 КПК України, відповідає конкретний об`єкт, на думку слідчого судді, необхідний задля уникнення необґрунтованого арешту майна та недопущення безпідставного обмеження права особи мирно володіти належним їй майном.

Таким чином, відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України.

В свою чергу, слідчий суддя не бере до уваги доводи слідчого та прокурора, що така постанова приймалася в межах даного кримінального провадження і помилково не долучена до матеріалів кримінального провадження та не згадана в тексті клопотання, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 171 КПК України до клопотання мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що оскільки органом досудового розслідування не підтверджено доказами, що майно, на яке слідчий та прокурор просять накласти арешт, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, тому не доведено можливості його використання в якості доказу з метою встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, у зв`язку з чим, як наслідок, не доведено необхідності накладення на нього арешту.

Також слідчим в клопотанні зазначено, що арешт слід накласти з метою проведення необхідних слідчих дій із цим майном, однак клопотання не містить відомостей про те, які саме дії будуть проведені (можуть бути проведені) із вказаним майном.

Окрім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що без проведення належного огляду відповідного об`єкту незавершеного будівництва житлово-офісного комплексу неможливо визначити чи відповідає воно критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Водночас, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, а тому слідчий суддя, який, згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, позбавлений можливості накласти арешт на майно шляхом, запропонованим слідчим та прокурором у поданому клопотанні.

Згідно з ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Положеннями ст. 2 КПК України визначено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положеннями ч. 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене, а також те, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, зважаючи, що сторона обвинувачення не представила слідчому судді жодних доказів, що незавершене будівництво житлово-офісного комплексу, що розташований на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлово-офісного комплексу, загальною площею 0,0779 га, кадастровий номер якої :11:116:0004, за адресою: Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кафедральна, 13, визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, з огляду на принцип диспозитивності, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003559 від 21.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003559 від 21.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 298 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1