Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
279/7126/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 року Коростенський міськрайонний суд

Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

та сторін кримінального провадження : прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду у місті Коростені по кримінальному провадженню №0000108 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 , 13.07.2024 року близько 23 години, будучи достовірно обізнаним про факт здійснення збройної агресії російською федерацією проти України, зокрема шляхом повномасштабного військового вторгнення, діючи умисно з мотивів підтримки інформаційних впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України та з метою їх поширення серед своїх колег по роботі, перебуваючи у публічному місці, а саме у парку «Древлянський», що за адресою: Житомирська область м. Коростень по вул. Грушевського, під час спілкування зі своїми колегами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , виправдовував збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, зокрема його вислови містили визначення про те, що російська федерація є невинною щодо повномасштабного вторгнення її збройних сил на територію України.

Так, згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент російської федерації ОСОБА_8 , а також інші представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 9 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 року № 2131(ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

20 лютого 2014року рф розпочато збройну агресію проти України шляхом порушення зс рф, всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням рф, порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і рф про статус та умови перебування Чорноморського флоту рф на території України від 28 травня 1997 року, для блокування військових частин ЗСУ.

У подальшому 24 лютого 2022 року о 5 годині президентом рф ОСОБА_9 оголошено про початок спеціальної військової операції на території України. Того ж дня, близько 5 години 10 хвилин зс рф, що діяли за наказом керівництва рф, здійснено обстріли крилатими та балістичними ракетами аеродромів, військових штабів, складів, підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

На виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф, шляхом застосування зброї, незаконно вторглись на суверенну територію України через державний кордон України та здійснили збройні напади на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, цивільні об`єкти, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також здійснюють окупацію окремих частин з числа вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до цього часу та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України «Про введення воєнного, стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до цього часу.

Таким чином, діями, які виразилися у виправдовуванні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 436-2 КК України.

12.11.2024 року прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено Угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст.ст.469, 472 КПК України.

Зі змісту даної угоди слідує, що сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.436-2 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин.

Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за ст.436-2 ч.1 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки, з покладанням обов`язків, передбачених п.1, 2, 3 ст.59-1 КК України.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення, затвердження, а також наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до правил ст. ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України, яке згідно ст.12 КК України, відноситься до не тяжких злочинів.

Обвинувачений вказав, що він розуміє надані законом права, розуміє наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст.473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження даної угоди, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.436-2 КК України .

Захисник ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки вона не суперечить вимогам закону.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що угода відповідає вимогам Кримінально-процесуального законодавства, тому може бути затверджена і обвинуваченому слід призначити узгоджене в угоді покарання.

Суд шляхом проведення опитування обвинуваченого по кримінальному провадженню переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим та цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Вказана угода за змістом відповідає вимогам ст.472 КПК України.

Умови угоди не суперечать вимогам КПК та/або закону, та не порушують інтересів суспільства, прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб; підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні, наявні фактичні підстави для визнання обвинуваченим винуватості.

Оскільки укладена сторонами угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом, враховує ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його відношення до вчиненого, тому наявна можливість її затвердження.

Процесуальні витрати, згідно ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 475 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду від 12.11.2024 року про визнання винуватості між прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 436-2 ч.1 КК України і призначити узгоджене сторонами покарання у виді 2 років пробаційного нагляду, поклавши на нього відповідно до ст. 59-1 КК України такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи в сумі 9948 гривень 75 копійок, згідно ч.2 ст.124 КПК України.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляції, а в разі подачі апеляції - після розгляду справи апеляційною інстанцією, якщо його не скасовано.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до встановленої законом відповідальності.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1