Номер провадження: 11-кп/813/2693/24
Справа № 497/2900/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про задоволення самовідводів

18.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду кримінального провадження №0000257 від 30.05.2022 рокуза апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 11.12.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Городнє, Болградського району, Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, військовослужбовця ЗСУ, учасника бойових дій, відповідно до ст.89 КК України не маючого судимостей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України,

встановив:

На розгляді Болградського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та під час підготовчого судового засідання обвинуваченому ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 08.02.2025 року, з визначенням застави у розмірі 320 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 968960 (дев`ятсот шістдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят) гривень.

Мотивуючи прийняте рішення, місцевий суд врахував дані про особу обвинуваченого;тяжкість інкримінованого обвинуваченому кримінальних правопорушень, а також існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту або інший, більш м`який запобіжний захід.

В апеляційній скарзі захисник посилається на необґрунтованість підозри, відсутність ризиків та особу обвинуваченого. Також захисник звертає увагу на визначення судом непомірного для обвинуваченого розміру застави.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала місцевого суду оскаржена не була.

Під час підготовки справи до апеляційного розгляду, колегією суддів встановлені обставини, передбачені п.4 ч.1 ст.75 КПК України (далі КПК).

Зокрема, у провадженні апеляційного суду (головуючий суддя ОСОБА_3 , судді ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ) перебуває апеляційна скарга прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на вирок Болградського райсуду Одеської області від 18.12.2023 року (кримінальне провадження №0000118 від 08.03.2022 року) відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, яке виділене з кримінального провадження №0000257 від 30.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 . При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 має безпосереднє відношення до зазначеного провадження, оскільки предметом розгляду є одні події стосовно однієї потерпілої.

Крім того, 24.09.2024 року, у судовому засіданні апеляційного суду, колегією суддів, з цих підстав, задоволено заявлені самовідводи суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Болградського райсуду Одеської області від 16.09.2024 року про відмову в задоволенні скарги на повідомлення ОСОБА_6 про підозру за ч.4 ст.152 КК України в кримінальному провадженні №0000257 від 30.05.2022 року.

Дослідивши АСДС Д-3 та ЄДРСР колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішення питань щодо відводів регулюється §6 Глави 3 КПК України (далі - КПК).

Статтею 75 КПК визначено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді у кримінальному провадженні.

Випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні закріплені в статті 76 КПК.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість

(рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Водночас аналіз положень ст.75 КПК вказує на те, що законодавцем встановлено підстави які виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості .

Враховуючи той факт, що колегією суддів розглядається апеляційна скарга прокурора Болградської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 на вирок Болградського райсуду Одеської області від 18.12.2023 року (кримінальне провадження №0000118 від 08.03.2022 року) відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, яке виділене з кримінального провадження №0000257 від 30.05.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , а також той факт, що даною колегією суддів вже були задоволені заяви про самовідвід суддів під час апеляційного перегляду рішення про відмову у задоволенні скарги на повідомлення ОСОБА_6 про підозру за ч.4 ст.152 КК України у кримінальному провадженні №0000257 від 30.05.2022 року, колегія суддів вважає, що у разі подальшої участі вказаних суддів в розгляді даної справи, у сторін провадження або сторонніх спостерігачів, незважаючи на результати такого розгляду, можуть виникнути сумніви в неупередженості суддів при прийнятті рішення.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає неможливою подальшу участь в даному провадженні, в якому судді вже були відведені, оскільки відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.75, ст.80 КПК України, положень ст.126 Конституції України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.20007 року, ст.15 Кодексу суддівської етики, забезпечення неупередженого розгляду справи є обов`язком судді.

Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

Згідно з п. 2.5. застосування цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів, суддя повинен взяти самовідвід від участі від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява №23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що у разі не задоволення заявлених самовідводів від розгляду даної справи та її розгляду по суті незалежно від прийнятого рішення, захисник ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_6 , інші учасники судового розгляду або сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення апеляційного суду, є наслідком упередженості суддів в прийнятті відповідного рішення.

Приймаючи до уваги наведені вище вимоги законодавства України, практики Європейського суду з прав людини та Бангалорських принципів поведінки суддів, керуючись положеннями ст.ст. 75, 81 КПК, з метою дотримання, в першу чергу, прав обвинуваченого ОСОБА_6 на неупереджений розгляд справи, а також для забезпечення виконання положень ст.ст. 2, 7, 8, 9, 21, 28 КПК, якими регламентовані завдання кримінального провадження, загальні засади кримінального судочинства, зокрема: верховенство права, доступ до правосуддя та розумність строків розгляду справи, а також для повного, всебічного та неупередженого розгляду справи, запобігання виникненню будь-яких сумнівів у учасників процесу щодо безсторонності суду апеляційної інстанції, що у подальшому може бути розцінене як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заявлені самовідводи.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 7, 8, 9, 21, 28, 75, 376, 419 КПК України,

постановив:

задовольнити заявлені самовідводи суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 11.12.2024 року, якою ОСОБА_6 ,обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.152 КК України, в кримінальному провадженні №0000257 від 30.05.2022 року обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Матеріали справи №11-кп/813/2693/24 передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку ст.35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4