Справа № 461/1022/25
Провадження № 1-кс/461/899/25
УХВАЛА

06.02.2025 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу директора Державного підприємства «Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України» ОСОБА_3 на бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

в с т а н о в и в :

директор Державного підприємства «Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України» ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність Львівської обласної прокуратури щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у якій просить поновити скаржнику строк подання відповідної скарги та задовольнити таку. Також, просить зобов`язати відповідальних осіб Львівської обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою від 18.10.2024, зобов`язати службову особу даної прокуратури надати заявнику витяг з ЄРДР, а також зобов`язати службову особу прокуратури повідомити суд про виконання судового рішення.

В обґрунтування скарги заявник вказує, що листом від 18.10.2024 Державного підприємства «Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України» до Львівської обласної прокуратури було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Відповідальними службовими особами Львівської обласної прокуратури вимоги ст. 214 КПК України виконано не було та відомостей за наведеною заявою до Єдиного реєстру досудового розслідування внесено не було. В подальшому, внаслідок такої бездіяльності, скаржник звернувся з відповідною скаргою до слідчого судді Галицького районного суду міста Львова та ухвалою від 21.11.2024 таку скаргу було задоволено. Слідчим суддею зобов`язано уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури розглянути з дотриманням положень, передбачених ст.214 КПК України, заяву Державного підприємства «Калуський дослідно експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академій наук України» про вчинення кримінального правопорушення від 18.10.2024 за вих. №361 та повідомити заявника про прийняте рішення у встановлені законом строки та спосіб.

В подальшому, скаржником було вжито заходів щодо повідомлення прокуратури про ухвалення вищезгаданого рішення слідчим суддею, але відомостей до ЄРДР внесено не було. Отже, скаржник вважає, що бездіяльність прокуратури має системний характер. На момент подачі скарги, в порушення вимог ст. 214 КПК України, відомості за вказаною заявою про вчинення кримінального правопорушення не внесені, заявника не повідомлено про початок досудового розслідування, витяг з ЄРДР не надано.

Таким чином, за твердженням заявника, станом на день звернення з даною скаргою до слідчого судді заява про вчинення кримінального правопорушення належним чином не розглянута. Відтак, посилаючись на положення чинного законодавства та роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, скаржник вважає, що має місце безпідставне невнесення відомостей до ЄРДР.

Вищенаведені обставини, на думку скаржника, свідчать про те, що уповноважені представники суб`єкта оскарження такою бездіяльністю порушують права заявника.

Скаржник про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника підприємства.

Представник суб`єкта оскарження в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання згідно якого просить відмовити у задоволенні скарги. Зокрема, прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_4 просить врахувати, що 04.11.2024 до обласної прокуратури надійшла заява директора ДП «Калуський дослідно-експериментальний завод інституту хімії поверхні Національної академії наук України» ОСОБА_3 від 18.10.2024 № 361, яку 05.11.2024 скеровано до ТУ ДБР, розташованого у місті Львові для розгляду та інформування автора про його результати. Із змісту заяви вбачалося, що автор фактично не погоджується з рішенням керівника п`ятого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Львові ОСОБА_5 , який не розглянув звернення ОСОБА_3 від 11.12.2024 про вчинення злочину, що перебувало в нього на розгляді, натомість скерував таке до Івано-Франківської обласної прокуратури, Калуської окружної прокуратури та Івано-Франківського УВБ ДВБ НП України, чим, на думку заявника, вчинив розголошення даних оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 387 КК України.

Водночас, 08.01.2024 до обласної прокуратури надійшла ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_6 від 21.11.2024 у справі № 461/9339/24, якою зобов`язано уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури розглянути заяву ДП «Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України» про вчинення кримінального правопорушення від 18.10.2024, з дотриманням положень, передбачених ст. 214 КПК України та повідомити заявника про прийняте рішення у встановлені законом строки та спосіб.

На виконання ухвали слідчого судді, обласною прокуратурою розглянуто заяву від 18.10.2024 №361, за результатами чого відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР, про що повідомлено заявника листом від 09.01.2025 №31/2-16вих-25.

Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні скарги.

Крім того, представник прокуратури зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Як вбачається із самої скарги та документів долучених до неї, заявнику стало відомо про прийняте рішення не пізніше 16.01.2025. Водночас, скаргу до слідчого судді подано лише 31.01.2025, тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 1 ст. 394 КПК України та без зазначення причин, з яких такий строк було пропущено.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.ч. 2,3 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги, крім скарг на рішення про закриття кримінального провадження, які розглядаються не пізніше п`яти днів з моменту надходження скарги. Розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Виходячи з наведеного, підстав для відкладення розгляду скарги або обставин які зумовлюють неможливість проведення його розгляду, внаслідок неявки скаржника, який подав клопотання про слухання справи за його відсутності або представника суб`єкта оскарження, не встановлено.

У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється (ч. 4 ст. 107 КПК України).

Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступних висновків, виходячи з наведених нижче доводів та мотивів.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Оскільки невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань має триваючий характер, а також зважаючи на те, що скаржником вживались заходи щодо встановлення результатів розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення, погоджуюсь з доводами скаржника про наявність обґрунтованих підстав для поновлення процесуального строку звернення до слідчого судді з даною скаргою.

В ході розгляду скарги встановлено наступне.

Листом від 18.10.2024 Державного підприємства «Калуський дослідно-експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академії наук України» до Львівської обласної прокуратури було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення. Відповідальними службовими особами Львівської обласної прокуратури відомостей за наведеною заявою до Єдиного реєстру досудового розслідування внесено не було.

В подальшому, скаржник звернувся з відповідною скаргою до слідчого судді Галицького районного суду міста Львова та ухвалою від 21.11.2024 таку скаргу було задоволено. Слідчим суддею зобов`язано уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури розглянути з дотриманням положень, передбачених ст.214 КПК України, заяву Державного підприємства «Калуський дослідно експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академій наук України» про вчинення кримінального правопорушення від 18.10.2024 за вих. №361 та повідомити заявника про прийняте рішення у встановлені законом строки та спосіб.

Зокрема, слідчим суддею у мотивувальній частині зазначеної ухвали вказано, що заява Державного підприємства «Калуський дослідно експериментальний завод Інституту хімії поверхні Національної академій наук України» про вчинення кримінального правопорушення від 18.10.2024 за вих. №361 не розглянута з дотриманням положень КПК України, доводи скаржника в процесі розгляду скарги суб`єктом оскарження спростовані не були, слідчий суддя дійшов висновку, що уповноваженою особою Львівської обласної прокуратури не було вжито належних заходів щодо дотримання вимог, передбачених ст.214 КПК України, відтак скарга підлягає до задоволення.

Таким чином, зміст та обґрунтованість вищевказаної заяви про вчинення кримінального правопорушення вже були предметом судового контролю з боку слідчого судді.

З цього приводу, враховую наступне.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство не встановлює обмежень щодо подачі лише однієї скарги на бездіяльність щодо невнесення відомостей до ЄРДР конкретної заяви про вчинення кримінального правопорушення на протязі певного проміжку часу. Натомість, процесуальне законодавство встановлює певні вимоги для оскарження такої бездіяльності, які зокрема стосуються підсудності таких скарг та строків оскарження.

Разом з тим, положення чинного КПК України не наділяють слідчого суддю повноваженнями переоцінювати або переглядати ухвали інших слідчих суддів.

Також, встановлено, що скаржником було вжито заходів щодо повідомлення прокуратури про ухвалення вищезгаданого рішення слідчим суддею, але відомостей до ЄРДР внесено не було. Отже, скаржник вважає, що бездіяльність прокуратури має системний характер.

В цьому контексті, також враховую наступне.

Аналіз поданої скарги фактично свідчить про те, що її частина стосується невиконання наведеної ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 532 КПК України, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Ухвали слідчого судді та суду, які не можуть бути оскаржені, набирають законної сили з моменту їх оголошення.

Зі змісту ст. 533 КПК України вбачається, що ухвала суду, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до положень стаття 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У свою чергу, відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. У разі невиконання судового рішення, сторона провадження має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на виконавця, передбачених законодавством, зокрема ініціювання питання притягнення винних до юридичної відповідальності. Водночас, невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження в межах КПК України.

Крім того, слідчим суддею встановлено наступне.

08.01.2024 до Львівської обласної прокуратури надійшла ухвала слідчого судді Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_6 від 21.11.2024 у справі № 461/9339/24.

На виконання ухвали слідчого судді, прокуратурою розглянуто заяву від 18.10.2024 №361, за результатами чого відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР, про що повідомлено заявника листом від 09.01.2025 №31/2-16вих-25.

Таке рішення прокуратури обґрунтовано тим, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження. Зважаючи на це розголошення даних досудового розслідування без відповідного дозволу, а також вчинене суддею, прокурором, слідчим, дізнавачем, працівником оперативно-розшукового органу може мати місце за наявності кримінального провадження, тобто після внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Крім цього, статтею 5 Закону України «Про оперативно-розшукову визначено ряд оперативних підрозділів, якими може здійснюватися оперативно-розшукова діяльність, в ході здійснення якої формуються матеріали оперативно-розшукової діяльності. При цьому, в заяві від 18.10.2024 №361 обставин чи відомостей, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, і які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не зазначено, оскільки заява ОСОБА_3 від 11.12.2023 про вчинення злочину не являється даними досудового розслідування чи оперативно-розшукової діяльності.

Також, з повідомлення представника прокуратури надісланого суду встановлено, що 04.11.2024 до обласної прокуратури надійшла наведена вище заява директора ДП «Калуський дослідно-експериментальний завод інституту хімії поверхні Національної академії наук України» ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення. 05.11.2024 вищевказану заяву скаржника скеровано до ТУ ДБР, розташованого у місті Львові для розгляду та інформування автора про його результати.

Наведене свідчить про те, що вказана заява була розглянута уповноваженими особами прокуратури та скерована за належністю до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові.

Вказане свідчить про те, що зазначена вище заява про кримінальне правопорушення фактично розглянута уповноваженими особами Львівської обласної прокуратури і за результатами її розгляду скерована за належністю до відповідного органу досудового розслідування для розгляду.

В ході розгляду справи даних про те, що у скаржника станом на час розгляду скарги наявні відомості щодо внесення даних за його заявою Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові не встановлено.

Досліджуючи питання внесення органом досудового розслідування відомостей до ЄРДР, враховую наступне.

Згідно п. 18 ч. 1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Аналіз наведених положень вказує на те, що слідчий суддя повинен діяти виключно в межах своєї компетенції та повноважень і керуватися при цьому загальними засадами кримінального провадження. При цьому поняття кримінального провадження охоплює собою увесь спектр дій пов`язаних із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, зокрема процесуальних дій пов`язаних із внесенням відповідних даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як наведено вище, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. ст. 1 КПК України, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Водночас, положення чинного процесуального законодавства не зобов`язують слідчого суддю з власної ініціативи витребувати в ході розгляду скарги в порядку ст. 303 КПК України ту чи іншу інформацію у її володільця (у даному випадку підрозділу ДБР).

Витребування з власної ініціативи наведеної інформації в органу досудового розслідування, який до того ж не є учасником провадження, може створити у сторін процесу думку або враження про упередженість слідчого судді. Також, очевидним є те, що незалежно від змісту отриманої інформації така може бути сприйнята сторонами провадження як свідоме збирання слідчим суддею доказів на користь обґрунтування позиції того чи іншого учасника процесу.

Оцінюючи саму скаргу та долучені до неї матеріали, враховую наступне.

За нормами пункту 1 частини першої статті 303 КПК, заявник має право оскаржити бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

У межах цієї процедури слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий, дізнавач або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду висловленій у постанові від 30 січня 2019 року (справа №818/1526/18, провадження № 11-1263апп18).

Скаржник вважає, що відповідні представники прокуратури не виконали покладених на них ст.214 КПК України обов`язків та не вчинили дій визначених наведеними положеннями.

Згідно ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається обов`язок уповноважених осіб здійснити фіксацію наданих заявником відомостей про кримінальне правопорушення. Водночас, передбачена чинним КПК процедура внесення відомостей не свідчить про те, що взагалі відсутні будь-які критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Ця процедура передбачає, що для перевірки відповідних підстав не потрібно проводити детальну та ретельну оцінку викладених у заяві відомостей, а фактично необхідно лише перевірити зміст самої заяви на предмет наявності у ній належних даних для внесення відомостей до ЄРДР.

Завданням судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні на цій стадії є перевірка зазначених скаржником обставин, що, на його думку, вказують на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, та за наявності відповідних підстав - відновлення порушених прав.

Відповідно до п.20-4 Перехідних положень КПК України, після початку діяльності відповідно Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур покладення повноважень на прокурорів цих органів прокуратури у кримінальних провадженнях здійснюється з дотриманням вимог законодавства та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

Пунктом 22 Перехідних положень КПК України рекомендовано Генеральній прокуратурі України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Кодексу:

1) створити Єдиний реєстр досудових розслідувань, розробити та затвердити за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, положення про порядок його ведення;

2) привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Кодексом.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.214 КПК України та п.п.4 п. 1 частини 2 (Порядок внесення відомостей до Реєстру) Розділу І Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора 30.06.2020 № 298 (далі- Положення), до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Згідно пункту 2 частини 1 (Порядок внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру) Розділу ІІ Положення, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені положення кримінального процесуального закону свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення. До того ж підставами вважати заяву чи повідомлення саме про кримінальне правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки конкретного кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події кримінального характеру. Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Зокрема, у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 30 вересня 2021 року (справа № 556/450/18 провадження № 51-4229км20) зазначено наступне:

«За змістом ст. 214 КПК України, підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та початку досудового розслідування є подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або самостійне виявлення слідчим, прокурором з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом із цим слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Таким чином, підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав наступне: «Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».

Отже, наведені вище доводи вказують на те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення для того, щоб технічно внести дані відомості до відповідних розділів реєстру. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що у заяві чи повідомленні містяться відомості саме про кримінальне правопорушення є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність його ознак. Такими даними є фактичне зазначення відомостей, що підтверджують реальність конкретної події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Отже, закон фактично передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення у ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

У свою чергу, норми чинного кримінального процесуального законодавства встановлюють обов`язок здійснити фіксування наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, достатніх для реалізації завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України, а не будь-якої інформації, направленої особою як заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та з`ясовуючи чи наділена уповноважена особа обов`язком вчинити певну процесуальну дію - внести відомості про кримінальні правопорушення до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення, повинен надати оцінку не лише доводам скарги на бездіяльність, а ще й доводам щодо змісту заяви (повідомлення) про вчинені кримінальні правопорушення.

За переконанням слідчого судді, заявник у кримінальному провадженні не зобов`язаний наводити у заяві про вчинення кримінального правопорушення дані із застосуванням юридичної термінології, посиланням на норми процесуального та матеріального закону або детальним описом події кримінального правопорушення тощо. Натомість така заява повинна містити мінімальні дані необхідні для її належної реєстрації у ЄРДР, про що зазначено вище. У свою чергу, той факт, що суб`єктивне сприйняття та оцінка змісту заяви скаржником, який вважає таку заяву належною підставою для внесення відповідних відомостей до ЄРДР, не співпадає з позицією компетентного органу уповноваженого на внесення таких даних до реєстру, не може сам по собі слугувати законною підставою для внесення даних до ЄРДР.

Водночас, процесуальний закон визначає і покладає на компетентних осіб (слідчий, дізнавач, прокурор) обов`язок перевірити таку заяву на предмет наявності у ній відомостей достатніх для її реєстрації у ЄРДР та, у разі наявності таких, невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Слід відзначити, що фактично відповідні службові особи Львівської обласної прокуратури не позбавили заявника права на належний розгляд його заяви, а скерували її до органу досудового розслідування - компетентного підрозділу ДБР, який наділений відповідними повноваженнями щодо внесення даних до ЄРДР.

В цьому контексті слід відзначити, що законодавець наділяє скаржника правом оскаржити і відповідні дії територіального підрозділу ДБР, у разі непогодження з такими.

Разом з тим, наведені вище встановлені в ході розгляду справи факти свідчать про те, що обставини розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення вказують на те, що дії уповноваженого представника прокуратури щодо скерування наведеної вище заяви про вчинення кримінального правопорушення компетентній особі не свідчать про вчинення свідомих дій щодо не реєстрації заяви у ЄРДР. Більше того, фактично наведені вище обставини вказують на те, що така заява розглянута і скерована для розгляду та перевірки до органу досудового розслідування наділеного повноваженнями її реєстрації у ЄРДР. При цьому заявник наділений можливістю оскаржити дії компетентного органу, зокрема щодо невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, у разі непогодження з такими.

Отже, виходячи з наведеного, приходжу до висновку про те, що у даному випадку не знайшли свого підтвердження доводи скаржника щодо протиправної бездіяльності службових осіб прокуратури.

Водночас, слід відзначити наступне.

Зі змісту ч. 1 ст. 306 КПК України вбачається, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Кримінальним процесуальним кодексом України не визначена підсудність скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора.

Як наведено вище, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Отже, виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадження під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Вказане узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 02 березня 2020 року у справі №263/19/20 (провадження №51-420впс20).

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (частина 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Так, у згаданому висновку суду касаційної інстанції зазначено, що зі змісту ч. 1 ст. 306 КПК України вбачається, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

Кримінальним процесуальним кодексом України не визначена підсудність скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора. Однак, ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 306 КПК України та загальних засад кримінального процесуального законодавства, судовий контроль за дотриманням прав, свобод і інтересів осіб у кримінальному провадження під час досудового розслідування покладено на слідчого суддю суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Таким чином, скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Отже, з наведеного вбачається, що визначальним критерієм підсудності скарг в порядку ст. 303 КПК України, є саме орган досудового розслідування (його місце знаходження).

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом (Частина 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові зареєстровано за адресою: 79008, м. Львів, вул. Кривоноса 6, та знаходиться у Личаківському районі м. Львова, тобто поза межами територіальної юрисдикції слідчого судді Галицького районного суду м. Львова.

Таким чином, слідчий суддя не оцінює дії відповідних службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, оскільки це виходить за межі його компетенції.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

Виходячи з наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку про відсутність належних законних підстав для задоволення скарги.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Поновити скаржнику процесуальний строк звернення з даною скаргою до слідчого судді.

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1