Справа № 202/3617/25
Провадження № 1-кс/202/2794/2025
УХВАЛА

Іменем України

14 квітня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_2 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000615 від 11.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_2 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000615 від 11.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Дане клопотання, відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді, було передано слідчому судді 11.04.2025 року.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно із положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя звертає увагу на невідповідність його вказаним вимогам процесуального закону.

В клопотання прокурором не зазначено з якою метою виникла необхідність застосування засобу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Отже, клопотання не містить будь-якої конкретизації підстав і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та обґрунтування необхідності арешту майна.

Також, прокурор у клопотанні посилається на постанову про визнання транспортного засобу Renault р.н. НОМЕР_1 речовим доказом. Однак, в матеріалах клопотання вищезазначена постанова відсутня.

З огляду на викладене клопотання слідчого не може вважатися таким, що відповідає вимогам ст. 171 КПК України в частині викладення підстав, мети та обґрунтування необхідності арешту майна.

Відтак, слідчим суддею встановлена невідповідність клопотання слідчого вимогам закону, яка унеможливлює подальший повний, всебічний та об`єктивний розгляд даного клопотання по суті.

Зважаючи на вищевикладене слідчий суддя вважає, що клопотання подане з порушенням вимог кримінального процесуального кодексу, у зв`язку з чим підлягає поверненню прокурору з встановленням строку у сімдесят дві години для усунення наведених вище недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 64-2, 110, 168-169, 170-173 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури ОСОБА_2 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000615 від 11.04.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повернути прокурору Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_2 для усунення недоліків.

Встановити строк для усунення недоліків - 72 години.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1