КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 січня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2024,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2024 ОСОБА_6 , яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 109, ч. 2 ст. 436-2 КК України, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.01.2025 включно, без визначення розміру застави, а також вирішено інші питання.

Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні у тому числі особливо тяжкого кримінального правопорушення. Також врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінального правопорушенні, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченої, що дає достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, впливати на свідків, які на даний час судом не допитані. Крім того, відсутні дані, що стан здоров`я обвинуваченої на даний час унеможливлює перебування у місцях попереднього ув`язнення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора або застосувати до ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави в мінімальному розмірі.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ухвала є необґрунтованою, незаконною, винесеною з порушенням вимог кримінального процесуального закону і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Так, при винесенні оскаржуваної ухвали суддя не правильно надав оцінку протоколам НСРД, як таким, що доводять винність ОСОБА_6 і підтверджують обґрунтованість підозри. Зазначає, що ризики судом не мотивовані. Звертає увагу, що судом не надано належну оцінку особі обвинуваченої, а саме тому, що ОСОБА_6 одружена, має постійне місце проживання, має нерухомість у власності, з вищою освітою, є членом Національної спілки кінематографів України, працює, раніше не засуджена. Зазначає, що суд не мотивував не застосування до ОСОБА_6 застави, як альтернативи тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Розглядаючи питання щодо застосування та продовження строку тримання під вартою, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Приймаючи рішення про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд дійшов висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також судом першої інстанції враховано тяжкість пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, стадію кримінального провадження та особу обвинуваченої.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни або скасування немає.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11.11.2024, якою відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 09.01.2025 включно, без визначення розміру застави, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3