ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року про часткове задоволення клопотання засудженого про застосування положень ч. 2 ст. 74 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року, задоволено частково клопотання засудженого ОСОБА_7 про звільнення його від призначеного судом покарання, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України. Виключено з мотивувальної частини вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2022 посилання на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за епізодами злочинної діяльності від 05.11-25.12.2021, 15.11.2021, 18.11-22.11.2021. Виключено з мотивувальної частини вироку Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2022 посилання на вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень за епізодами злочинної діяльності від 26.07.2021, 02.10.2021.

Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за вироком Харкіського апеляційного суду від 21 березня 2023 року за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 8 місяців.

Мотивуючи постановлене рішення суд виходив з того, що вартість майна, у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_7 , згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.06.2022, перевищує суми двох неоподаткованих мінімумів доході громадян, встановленої на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння. Також, ОСОБА_7 визнано винуватим вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2022 у тому, що він разом з іншими співучасниками злочинів, в період з 28.10.2021 по 25.12.2021 вчиняли крадіжки майна на суми, що перевищують 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, станом на 2021, який становив 2270 гривень. В той же час, епізоди злочинної діяльності від 05.11-25.12.2021, 15.11.2021, 18.11-22.11.2021 не перевищують 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, станом на 2021, а тому вказані епізоди злочинної діяльності підлягають виключенню з вироку у зв`язку з декриміналізацією діяння. Крім того, ОСОБА_7 засуджено вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2022 за те, що він в період часу з 24.06.2021 по 12.12.2021 вчиняв викрадення майна на суми, що перевищують 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, станом на 2021, який становив 2270 гривень. Однак, епізоди злочинної діяльності від 26.07.2021, 02.10.2021 підлягають виключенню з вказаного вироку, оскільки суми крадіжки за вказаними епізодами менші за 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановленої на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння. Також, ОСОБА_7 засуджено вироком Харківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року за те, що він 31 липня 2021 року викрав майно потерпілого ОСОБА_8 на загальну суму 5328 гривень, що перевищує суми двох неоподаткованих мінімумів доході громадян, встановленої на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння, у зв`язку з чим клопотання засудженого в цій частині не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить частково скасувати ухвалу суду першої інстанції та привести вирок Харківського апеляційного суду від 21.03.2023 у відповідність.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги засуджений посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024, який набув чинності 09.08.2024 року, оскільки на його переконання саме з дати набрання чинності цього закону має і враховуватися неоподатковуваний мінімумів доходів громадян, для визначення кримінальної караності вчинених ним діянь. Також, на переконання засудженого, суд першої інстанції в частині визначення йому остаточного покарання, за сукупністю вироків, яке він має відбувати, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки мав застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, ухвалу суду вважала законною та просила залишити її без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Так, апеляційним судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» за вироком Харківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за цим вироком та покарання, призначеного за вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2022 року, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

При цьому, вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2022 ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК, шляхом часткового складання призначеного покарання з покараннями за вироками Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.06.2022 та Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2022, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Також, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2022 ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Крім того, вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.06.2022 ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Частково задовольняючи клопотання засудженого, суд першої інстанції виходив з того, що вартість майна у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_7 , згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.06.2022, в період з 28.10.2021 по 25.12.2021 згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2022, в період часу з 24.06.2021 по 12.12.2021 згідно з вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2022 та 31 липня 2021 згідно з вироком Харківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року, перевищує суми двох неоподаткованих мінімумів доході громадян, встановленої на день вчинення засудженим інкримінованих йому діянь, у зв`язку з чим клопотання засудженого в цій частині задоволенню не підлягає.

Разом з цим, суд врахувавши, що вартість викраденого майна ОСОБА_7 за епізодами його злочинної діяльності від 05.11-25.12.2021, 15.11.2021, 18.11-22.11.2021, згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2022 та за епізодами його злочинної діяльності від 26.07.2021, 02.10.2021 за вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2022, не перевищують 2 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, станом на 2021, виключив їх з вказаних вироків, у зв`язку з декриміналізацією діяння.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, з огляду на таке.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185, 190 КК, у 2020 та 2021 роках становила 2102 грн. та 2270 грн., відповідно.

Згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.06.2022 ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 09 листопада 2020 року, разом з іншим співучасником злочину, здійснив викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 15 391 гривень.

Згідно з вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 26.07.2022 ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він:

- в період часу з 28.10.2021 по 29.10.2021 викрав чуже майно на загальну суму 5905 грн.;

- 10.11.2021 викрав чуже майно на загальну суму 4423 грн.;

- в період часу з 05.11.2021 по 25.12.2021 викрав чуже майно на суму 2194 грн.;

- 15.11.2021 викрав чуже майно на загальну суму 1615 грн.;

- в період часу з 18.11.2021 по 19.11.2021 року викрав чуже майно на загальну суму 7200 грн.;

- в період часу з 20.11.2021 по 21.11.2021 викрав чуже майно на загальну суму 14468 грн.;

- в період часу з 05.11.2021 по 25.12.2021 викрав чуже майно на загальну суму 2194 грн.;

- в період часу з 18.11.2021 по 22.11.2021 викрав чуже майно на загальну суму 1408 грн.;

- в період часу з 05.11.2021 по 25.12.2021 викрав чуже майно на загальну суму 566 грн. 67 коп.;

- в період часу з 09.12.2021 по 10.12.2021викрав чуже майно на загальну суму 10416 грн.

Згідно з вироком Київського районного суду м. Полтави від 21.11.2022 ОСОБА_7 визнано винуватим в тому, що він:

- 24.06.2021 викрав чуже майно на загальну суму 38238 грн.;

- 26.07.2021 викрав чуже майно на загальну суму 1388 грн.;

- 11.09.2021 викрав чуже майно на загальну суму 20503 грн.;

- 02.10.2021 викрав чуже майно на загальну суму 2041,45 грн.;

- 06.10.2021 викрав чуже майно на загальну суму 3660,83 грн.;

- 15.10.2021 викрав чуже майно на загальну суму 9950 грн.;

- 21.10.2021 викрав чуже майно на загальну суму 12920,7 грн.;

- 17.10.2021 викрав чуже майно на загальну суму 13250 грн.;

- 12.11.2021 викрав чуже майно на загальну суму 11571,4 грн.;

- 12.12.2021 викрав чуже майно на загальну суму 8749,14 грн.

Згідно з вироком Харківського апеляційного суду від 21 березня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за викрадення майна потерпілого ОСОБА_8 31 липня 2021 року на загальну суму 5328 гривень.

Таким чином, враховуючи, що вартість викраденого майна ОСОБА_7 за епізодами від 09.11.2020, з 28.10.2021 по 29.10.2021, 10.11.2021, з 18.11.2021 по 19.11.2021, з 20.11.2021 по 21.11.2021, з 09.12.2021 по 10.12.2021, 24.06.2021, 11.09.2021, 06.10.2021, 15.10.2021, 21.10.2021, 17.10.2021, 12.11.2021, 12.12.2021 та від 31.07.2021 року, перевищує суми двох неоподаткованих мінімумів доході громадян, встановленої на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння, суд першої інстанції дійшов до обгрутованих висновків про відсутність підстав для виключення вказаних епізодів з відповідних вироків судів та звільнення його від покарання, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Отже, перевіркою матеріалів справи встановлено, що висновки суду першої інстанції знайшли своє підтвердження під час апеляційного провадження і з такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, а судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обґрунтованого рішення.

Посилання засудженого в апеляційній скарзі на те, що у ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час набрання чинності закону України № 3886-IX, не заслуговують на увагу, оскільки не грунтуються на положеннях закону України про кримінальну відповідальності та правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24.

Покарання яке має відбувати засуджений за сукупністю вироків, всупереч доводам засудженого, судом першої інстанції визначено правильно.

З огляду на викладене, колегією суддів не встановлено підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого, а відтак її слід залишити без задоволення, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, тому не підлягає скасуванню.

Керуючись статтями 74, 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року про часткове задоволення клопотання засудженого про застосування положень ч. 2 ст. 74 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4