№ провадження 1-кс/208/2734/24
УХВАЛА

Іменем України

29 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання старшого слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, внесеного в ЄРДР за № 0001629 від 28.11.2024 за ч.4 ст.187 КК України:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: АДРЕСА_1 , громадянство України, місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 05.09.2016 Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровська області за ч.2 ст.187, ст.69 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнити з іспитовим строком 3 роки, вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.04.2017 вирок суду від 05.09.2016 скасовано в частині призначеного покарання, призначити до відбування 5 років позбавлення волі; звільнився 05.08.2022 по відбуттю строку покарання; 16.02.2024 Дніпровським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровська області за ч.1 ст.164 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком 2 роки,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з погодженим з прокурором клопотанням, яким просить застосувати у рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР № 0001629 від 28.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, у відношенні ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що в провадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській обл. перебувають матеріали кримінального провадження № 0001629 від 28.11.2024 за ч.4 ст.187 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, маючи незняту та непогашену судимість, повторно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.187 КК України за наступних обставин.

27.11.2024 приблизно о 23.30 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 перебував біля буд. АДРЕСА_3 . Там він побачив раніше незнайомих йому ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В цей момент у ОСОБА_5 раптово виник протиправний умисел, спрямований та вчинення нападу з метою заволодіння майном вказаних осіб, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи.

Реалізовуючи свій раптово виниклий прямий протиправний умисел, спрямований на вчинення нападу з метою заволодіння майном вказаних осіб, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, перебуваючи в зазначений час в зазначеному місці, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, керуючись корисливими мотивами та корисливою метою, ОСОБА_5 , тримаючи в руках предмет, візуально схожий на автомат, підійшов до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Погрожуючи застосуванням предмета, візуально схожого на автомат, а також застосовуючи фізичну силу, ОСОБА_5 почав вимагати у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 віддати йому грошові кошти, чого вони не зробили. Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, ОСОБА_5 , застосувавши фізичну силу, посадив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в автомобіль "VOLKSWAGEN TRANSPORTER" реєстраційний номер НОМЕР_1 . Після чого, їздячи територією м. Кам`янського Дніпропетровської області, продовжуючи застосовувати до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та фізичну силу шляхом завдання ударів по тулубу, голові та кінцівках, та продовжуючи погрожувати застосуванням предмета, схожого на автомат, ОСОБА_5 заволодів майном ОСОБА_7 (а саме мобільним телефоном "ОРРО") та ОСОБА_8 (а саме мобільним телефоном "ZTE").

У подальшому ОСОБА_5 висадив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на АДРЕСА_1 та залишив місце вчинення злочину.

Таким чином ОСОБА_5 підозрюється у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за особою, яка раніше вчинила розбій, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

В ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадження за наявності достатніх підстав 29.11.2024 складено та вручено письмове повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 .

На думку органу досудового розслідування та прокурора, інший будь-який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та знизити ризики, які є актуальними.

В судовому засіданні прокурором підтримано клопотання за його змістом та обґрунтуванням та зазначено, що підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, на підставі зібраних в ході досудового розслідування доказів, а також наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які за своїй сукупності дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним видом запобіжного заходу який зможе запобігти заявленим ризикам, які є реальними.

Підозрюваний ОСОБА_5 просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки у нього є дитина, на яку він сплачує аліменти, тому йому потрібно працювати.

Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просив застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Посилався на те, що враховуючи щире каяття підозрюваного, співпрацю зі слідством, те, що ОСОБА_5 не перешкоджає кримінальному провадженню, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілком здатен забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Як встановлено під час розгляду клопотання, 29.11.2024 підозрюваному ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема:

протоколами допитів потерпілих та свідків, протоколами пред`явлення речей для впізнання, протоколами огляду речей, речовими доказами, іншими доказами у їх сукупності.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні підозрюваному запобіжного заходу з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та які вказують, що підозрюваний може:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується, тим що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі. Загроза реального відбуття з високою ймовірністю спонукають його до переховування від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності. ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, місця навчання та роботи, постійного джерела доходу, тобто достатньо міцних та сталих соціальних зв`язків, які могли б утримувати його в межах міста, тому підозрюваний має можливість у будь-який час виїхати за межі міста/області з метою ухилення від кримінальної відповідальності. З огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, ці обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування.

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні(п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчинення злочину, наслідки та ризик втечі для нього, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, може самостійно, або заручившись підтримкою інших осіб, негативно впливати на психологічний та моральний стан свідків, безперешкодно спровокувати та викликати у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, шляхом вмовляння, тиску, погроз, залякувань, викликання жалю до себе, або будь-яким іншим способом. Особливо враховуючи те що підозрюваний перебуває у товариських стосунках зі свідками, що надає йому фактичну можливість впливати на них з метою уникнення покарання за вчинений злочин. Вищезазначене може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст.91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди тощо. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

-вчините інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), що підтверджується тим, що усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинений тяжкий злочин ОСОБА_5 може вчинити умисне правопорушення, зокрема проти власності, так як підозрюваний офіційно не працює, не має постійного джерела доходу. Крім того, підозрюваний вже не вперше вчинив кримінальне правопорушення. Він підозрюється у вчиненні майнового злочину, не маючи постійного місця роботи та заробітку. Таким чином, існує достатньо підстав вважати, що перебуваючи поза межами місця позбавлення волі останній може вчинити інші корисливі злочини з метою отримати дохід «легким шляхом», що характеризує його антисоціальну поведінку та небезпечність для суспільства. Особливу увагу слід звернути на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину під час випробувального терміну.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 необхідно обрати найсуворіший запобіжний захід, який дієво забезпечить виконання підозрюваним передбачених кримінальним процесуальним кодексом України обов`язків.

Лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зможе запобігти усім вищевказаним ризикам, у тому числі вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть недостатніми для запобігання зазначеним ризикам, так як виходячи зі змісту ст.ст. 179-182 КПК України, вони не позбавляють у повній мірі підозрюваного можливості вільно пересуватися, вчиняти протиправні дії.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Щодо посилання підозрюваного на необґрунтованість підозри, слідчий суддя враховує рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно якого, для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 року у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

З досліджених слідчим суддею матеріалів кримінального провадження вбачається, що зібрана доказова база відповідає наведеним вище критеріям. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя зазначає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Наявність же будь-яких обставин, що є суперечливими, або свідчать про наявність даних, які підлягають перевірці, є завданням органу досудового розслідування під час розслідування справи з метою підтвердження або спростування підозри, яка стала підставою для затримання, що повинно підтвердити або спростувати підозру.

Обґрунтованість підозри доведено прокурором в ході розгляду клопотання, а тому оцінюючи в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків (п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України), доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду із захисту прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Також слідчий суддя бере до уваги, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Доходячи до висновку про наявність ризику, слідчий суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

При цьому слідчий суддя враховує і те, що в судове засідання не було надано доказів того, що застосування будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також, слідчий суддя, враховуючи характеризуючи данні на підозрюваного, вважає доведеними ризики, заявлені прокурором, як можливість переховування від органу досудового розслідування та/або суду, так і можливого впливу на свідків, так як їх покази під час розгляду кримінального провадження сприймаються судом безпосередньо. Не виключений і ризик продовження своєї злочинної діяльності підозрюваним.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя дійшов висновку за можливе не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки кримінальне правопорушення у скоєні якого підозрюється ОСОБА_5 , вчинено із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 176-179, 184, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити .

Застосувати в межах кримінального провадження №0001629 від 28.11.2024 року, відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» строком до 26 січня 2025 року включно.

У клопотанні сторони захисту відмовити

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 03.12.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1