УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 204/2849/23

провадження № 51-5222 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 лютого 2023 року за № 0000047, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Мульчиців Рафалівського (Вараського) району Рівненської області та жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 35 873 гривень, моральної шкоди - 10 000 гривень. У іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, щоОСОБА_5 03 лютого 2023 року, приблизно о 17:20, знаходився біля під`їзду N АДРЕСА_2 , де в результаті словесного конфлікту з раніше відомою йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній.

ОСОБА_5 наблизився до потерпілої ОСОБА_6 спереду та кулаком правої руки наніс їй один удар в область лівої сторони обличчя. Внаслідок цього потерпілій були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: садна на обличчі, крововиливу на слизовій оболонці ясен у проекції верхньої щелепи ліворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою, у якій не погоджується з оскарженими судовими рішеннями щодо ОСОБА_5 та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Вважає, що судами допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 , а визначений розмір матеріальної та моральної шкоди є необґрунтованим.

Мотиви суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 125 КК України та призначене покарання стороною захисту у касаційному порядку не оскаржуються, а тому Суд, керуючись ст. 433 КПК України, не перевіряє оскаржені судові рішення у цій частині.

Що стосується доводів касаційної скарги захисника в частині вирішення цивільного позову, то вони є необґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.

Статтею 129 КПК України передбачено, що, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому ч. 3 вказаної статті визначено випадки, у яких суд залишає цивільний позов без розгляду.

Підстав для залишення цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 без розгляду, про що, йдеться у касаційній скарзі захисника, з огляду на зміст оскаржених судових рішень та наведених положень процесуального закону, немає.

Згідно зі ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити зв`язок між злочинним діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам. Цих вимог під час вирішення цивільного позову суди дотримались.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду.

Так, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження.

Наведене стороною захисту у касаційній скарзі не оспорюється.

Судом встановлено, що саме внаслідок нанесеного засудженим тілесного ушкодження (удару по обличчю) потерпіла ОСОБА_6 потребувала стоматологічного лікування через порушення цілісності раніше встановлених у неї зубних протезів.

До таких висновків суд дійшов, дослідивши наявні у справі докази, зокрема, письмові докази, а також показання потерпілої, експерта, відповідно до яких, зуби у ОСОБА_6 до травми були проліковані, стояли керамічні мостовидні зубні протези.

При визначенні розміру матеріальної шкоди суд виходив з тих витрат, які понесла потерпіла на їх відновлення, та які безпосередньо підтверджені фіскальними чеками, у сумі 35 873 гривень.

Що стосується тверджень захисника про те, що сума відшкодування матеріальної шкоди прямо залежить від тих тілесних ушкоджень, які було встановлено у висновку експерта, який було покладено в основу обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 КК України, то вони є надуманими та не можуть бути сприйняті судом.

Заподіяні тілесні ушкодження підлягають експертній оцінці з метою визначення ступеня їх тяжкості для подальшої кваліфікації діяння винного за відповідною статтею КК України, натомість висновок за результатами такого дослідження лише опосередковано впливає на визначення розміру заподіяних збитків. Факт спричинення матеріальної шкоди та її розмір підлягають окремому доказуванню у кримінальному процесі.

Слід зауважити, що аналогічні доводи сторони захисту вже були предметом розгляду апеляційного суду, який, перевіривши матеріали провадження, погодився з наданою судом першої інстанції оцінкою доказам в частині вирішення цивільного позову потерпілої, а також визначеним розміром матеріальної шкоди, яка була заподіяна їй внаслідок неправомірних дій засудженого, та відповідно підлягала стягненню.

Доводи захисника, які стосуються безпідставного стягнення з засудженого відшкодування моральної шкоди у визначеному судом розмірі, також є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, окрім іншого, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок винних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_7 було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, заподіяним тілесним ушкодженням.

Врахувавши характер вчиненого кримінального правопорушення, ступінь вини ОСОБА_5 , а також глибину душевних страждань потерпілої, матеріальний стан обвинуваченого, інші обставини, які мають істотне значення, місцевий суд обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди.

При цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також необхідності забезпечити баланс між правами обвинуваченого та інтересами потерпілої.

Слід зазначити, що у кожному окремому випадку розмір відшкодування моральної шкоди визначається індивідуально судом з урахуванням вимог законодавства та особливостей конкретного кримінального провадження, що є проявом дискреційних повноважень суду.

За таких обставин, з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, встановлених судами обставин, характеру вчиненого злочину та його наслідків, підстав вважати визначений розмір відшкодування моральної шкоди необґрунтовано завищеним чи заниженим немає. До того ж наведене також було предметом перевірки апеляційного суду.

Усупереч доводам, викладеним у касаційній скарзі, заявлений потерпілою цивільний позов суд вирішив із додержанням правил глави 9 КПК України з огляду на положення ЦК України.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення в частині вирішення цивільного позову є законними, обґрунтованими і вмотивованими.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для зміни або скасування судових рішень, у касаційній скарзі захисника не наведено.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3