ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/116/25 Справа № 712/2240/25 Категорія: ст.183 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

12 березня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.02.2025, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси,

громадянина України, українця, інваліда 2 групи, працює бригадиром транспортної бригади ТОВ «Украгросервіс», зареєстрованого та фактично проживаючого за дресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК

України, має на утриманні малолітню дитину, підозрюваного у вчиненні

кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб з 23.02.2025 по 23.04.2025 року включно з визначенням розміру застави,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто з 23.02.2025 по 23.04.2025 року включно. Визначено розмір застави 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400,00 грн.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, доведеності органом досудового розслідування наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, особи підозрюваного.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням слідчого судді, вважаючи його необґрунтованим, захисник підозрюваного подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22.00 год. до 06.00 год.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що надані матеріали клопотання не дають висновків про наявність обґрунтованої підозри, оскільки у протоколі про прийняття заяви потерпілий вказав, що не зможе впізнати того, хто підпалив автомобіль, а жодні інші докази не вказують на його підзахисного. Також адвокат вважає необґрунтованими ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, наведені органом досудового розслідування та визнані переконливими слідчим суддею.

На думку захисника слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_7 є особою з інвалідністю другої групи, має на утриманні хворих батька та матір, самостійно виховує малолітню дитину, не судимий, працевлаштований.

Крім того, адвокат зазначає, що відповідно до положень, передбачених п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який зокрема передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Під час судового розгляду підозрюваний пояснив, що у випадку обрання йому домашнього арешту він не порушить умов запобіжного заходу, буде виконувати покладені на нього обов`язки, проте слідчим суддею зазначеного вище не враховано та не застосовано запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, підозрюваного, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст.183 КПК У5країни слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, СВ Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000642 від 22.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

23.02.2025 ОСОБА_7 затримано в порядку ст.208 КПК України.

24.02.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України умисне пошкодження чужого майна, вчиненого шляхом підпалу.

Причетність підозрюваного ОСОБА_7 до вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення підтверджується матеріалами, наданими до клопотання старшого слідчого.

За наслідками розгляду клопотання слідчий суддя зазначив про можливу причетність підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення, яка підтверджується сукупністю зібраних доказів, а також наявність ризиків, зазначених органом досудового розслідування у клопотанні. При цьому слідчий суддя, зокрема, вказав на те, що ОСОБА_7 одразу після вчинення злочину втік з місця події та те, що злочин вчинено у вечірній час доби в місці великого скупчення людей, відтак злочин набуває особливо небезпечного характеру через потенційно масштабні наслідки для оточуючих, тобто створення загрози життю, здоров`ю та їх майну. Крім того, підозрюваний добре знайомий з потерпілим, йому відомо місце його проживання та особисті дані.

З такими висновками слідчого судді повністю погоджується й апеляційний суд.

Розглядаючи дане клопотання, слід також врахувати позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Також ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до десяти років, згідно з даними вимоги УІАП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_7 не судимий в силу ст.89 КК України, згідно з копією Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААБ №471347 від 22.01.2020 останній має інвалідність ІІ групи загального захворювання, при цьому матеріали справи не містять відомостей щодо неможливості утримання під вартою ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора. Також з даними матеріалів клопотання (протоколу огляду місця події від 22.02.2025 (а.с.6-8); протоколу допиту свідка ОСОБА_10 від 24.02.2025 (а.с.26-27) кримінальне правопорушення вчинено підозрюваним у громадському місці поблизу інших транспортних засобів, у присутності інших громадян, що свідчить про суспільну небезпеку вчиненого злочину.

За вказаних обставин у даному випадку тримання під вартою ОСОБА_7 виправдане наявністю конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до свободи особистості.

Доводи сторони захисту щодо необґрунтованості повідомленої підозри ОСОБА_7 не можуть прийматися до уваги аджеу даному випадку до питання обґрунтованості підозри має застосовуватися стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (стандарт, визначений у Рішенні у справі Fox, Campbell and Hartley проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86, 12383/86, параграф 32). Необхідно оцінювати обґрунтованість усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (Рішення Великої Палати у справі Merabishvili проти Грузії від 28 листопада 2017 року, заява № 72508/13, параграф 184). Тому цей стандарт доказування є досить низьким необхідно встановити чи наявні (або відсутні) факти чи інформація, що в сукупності може переконати слідчого суддю в тому, що особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, у тому числі і проведення необхідних експертиз.

Такий висновок узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття "обґрунтована підозра" як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі "Нечипорук і Йонкало проти України"), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

А твердження захисника, що надані матеріали клопотання не дають висновків про наявність обґрунтованої підозри, оскільки у протоколі про прийняття заяви потерпілий вказав, що не зможе впізнати того, хто підпалив автомобіль, а жодні інші докази не вказують на його підзахисного, спростовуються протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.02.2025 свідком ОСОБА_11 (а.с.15-16) та свідком ОСОБА_10 (а.с.30-31) відповідно. Згідно з даними вказаних протоколів пред`явлення для впізнання свідки вказали на підозрюваного.

На противагу посиланням в апеляційній скарзі захисника, що ОСОБА_7 є особою з інвалідністю другої групи, має на утриманні хворих батька та матір, самостійно виховує малолітню дитину, не судимий, працевлаштований, - з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину за ч. 2 ст. 194 КК України, який є тяжким злочином та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Крім того, варто звернути увагу, що твердження захисника про перебування хворих батьків на утриманні саме підозрюваного не підтверджено доказами, оскільки вони не є інвалідами, мати працює, батько отримує пенсію, наявність в них хвороб автоматично не свідчить про перебування їх на утриманні у підозрюваного. Дійсно, підозрюваний є батьком малолітньої дитини, яка проживає з ним і його батьками, однак оскільки мати дитини не позбавлена батьківських прав, відповідно саме вона має обов`язки по вихованню своєї дитини в той період, коли батько об`єктивно не має можливості їх виконувати.

Під час судового розгляду, слідчим суддею були заслухані пояснення прокурора, слідчого, підозрюваного та його захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, які були оцінені слідчим суддею в сукупності та стали підставою для прийняття відповідного судового рішення.

Посилання сторони захисту щодо можливості обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою були предметом розгляду слідчим суддею та їм дана належна процесуальна оцінка, яка не потребує відповідного перегляду колегією суддів.

Крім того, разом з триманням під вартою слідчим суддею, як застосування альтернативного запобіжного заходу, передбачено можливість внесення застави, у розмірі, передбаченому за вчинення тяжкого злочину, у якому підозрюється ОСОБА_7 .

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків слідчого судді не спростовують.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про обрання запобіжного заходу обґрунтовано існують і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі кримінального провадження потребу в триманні останнього під вартою з можливістю внесення застави, а даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчому судді та апеляційному суду не надано.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

З урахуванням викладеного, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 183, 193, 194, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.02.2025 про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 діб з 23.02.2025 по 23.04.2025 року включно з визначенням розміру застави залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді