Номер провадження: 11-сс/813/59/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви суддів Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 05.11.2024 про закриття провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб 2 СВ (із дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР

установив:

Зазначеною ухвалою слідчого судді було закрито провадження за скаргою заявника ОСОБА_6 на бездіяльність уповноважених осіб 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Водночас, судді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявили собі усні самовідводи від розгляду вказаної апеляційної скарги, які обґрунтували тим, що предметом розгляду даного провадження є питання про внесення відомостей до ЄРДР стосовно суддів Одеського апеляційного суду, а саме суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 а тому здійснення розгляду справи колегією суддів цього ж суду може викликати обґрунтовані сумніви у стороннього спостерігача в їх неупередженості.

Дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Положення Конвенції щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст.21 КПК, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Статтею 75 КПК України визначений виключний перелік обставин, що виключає участь судді в кримінальному провадженні.

Пунктом 4) ч.1 вказаної норми права регламентовано, що суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Водночас, предметом розгляду даного кримінального провадження є вирішення питання щодо внесення відомостей до ЄРДР про вчинення кримінальних правопорушень суддями Одеського апеляційного суду.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про існування обставин, які унеможливлюють участь суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у даному апеляційному провадженні, у зв`язку з чим заявлені ними самовідводи підлягають задоволенню, а матеріали провадження підлягають передачі до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Керуючись ст.ст. 35, 75, 76, 80, 370, 401, 405, 419, 422, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Задовольнити заяви суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про самовідвід.

Відвести суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від розгляду апеляційної скарги ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 05.11.2024 про закриття провадження за скаргою ОСОБА_6 на бездіяльність посадових осіб 2 СВ (із дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР.

Матеріали судового провадження №11-сс/813/59/25 передати до апарату Одеського апеляційного суду для здійснення повторного автоматизованого розподілу в порядку ст. 35 КПК України для визначення іншого складу суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4