Справа № 539/5482/24
Провадження № 1-кп/539/105/2025
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
Головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Березівка Лубенського району Полтавської області, громадянина України, українця, не працюючого, розлученого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі статті 89 Кримінального кодексу України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статею 126-1 Кримінального кодексу України,
УСТАНОВИВ:
І. ДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ
03 січня 2024 року приблизно о 14 годині 00 хвилин ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 або обвинувачений), перебуваючи за місцем свого проживання, вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_6 домашнє насильство психологічного характеру, що виражалося у словесних образах та нецензурних висловлюваннях в бік потерпілої, в результаті чого ОСОБА_6 завдана психологічна шкода.
За вказані дії постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 01 лютого 2024 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) гривень.
18 березня 2024 року приблизно о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, повторно вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_6 домашнє насильство у вигляді висловлювання нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство, що виражалося у словесних образах брутальною лайкою, в результаті чого ОСОБА_6 завдана психологічна шкода.
За вказані дії постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 травня 2024 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.
29 березня 2024 року приблизно о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, повторно вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_6 домашнє насильство, у вигляді висловлювання нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство, що виражалося у нецензурних висловлюваннях, погрозах фізичною розправою та намаганні влаштувати бійку, в результаті чого ОСОБА_6 завдана психологічна шкода.
За вказані дії постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 червня 2024 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.
27 вересня 2024 року приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, повторно вчинив стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 домашнє насильство (на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду від 15 квітня 2024 року шлюб розірвано) у вигляді висловлювання нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство, що виражалося у нецензурних висловлюваннях та погрозах фізичною розправою, в результаті чого ОСОБА_6 завдана психологічна шкода.
За вказані дії постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 жовтня 2024 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 20 (двадцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.
07 жовтня 2024 року приблизно о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, повторно вчинив стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 домашнє насильство у вигляді висловлювання нецензурною лайкою, тим самим вчинив психологічне насильство, що виражалося у нецензурних висловлюваннях та погрозах фізичною розправою, в результаті чого ОСОБА_6 завдана психологічна шкода.
Таким чином, ОСОБА_4 , маючи єдиний умисел на вчинення домашнього насильства, систематично, а саме: 03 січня 2024 року, 18 березня 2024 року, 29 березня 2024 року, 27 вересня 2024 року та 07 жовтня 2024 року вчиняв психологічне насильство щодо особи, із якою перебуває у сімейних відносинах, а саме стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , що призвело до психологічних страждань останньої.
Ситуація, що досліджувалася за справою, є психотравмувальною для ОСОБА_6 . Внаслідок психотравмувальної дії ситуації, що досліджувалася за справою, ОСОБА_6 спричинені страждання.
ІІ. КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ
Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за статею 126-1 Кримінального кодексу України, а саме: домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань ОСОБА_6 .
ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України, за обставин, зазначених в обвинувальному акті, та вважає недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.
Відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) суд за пропозицією прокурора та за згодою учасників судового провадження, з`ясувавши, чи правильно вони розуміють зміст фактичних обставин справи, які вказані в обвинувальному акті, чи добровільною є їх позиція, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Суд, визначивши обсяг доказів, які будуть досліджуватись, здійснив допит обвинуваченого та дослідив дані, які характеризують його особу.
Прокурор у судовому засіданні підтримав обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_4 , передбаченого статею 126-1 Кримінального кодексу України та, враховуючи моральну складову вказаного кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений не виконав вимоги ухвали суду щодо проходження програми для кривдників, просив призначити покарання у межах санкції статті, а саме: у виді 2 (двох) років обмеження волі з іспитовим строком 2 (два) роки з покладенням відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 76 КК України, пунктів 2,4 частини третьої статті 76 КК України та частини першої статті 91-1 КК України обов`язків періодично з`являтися до відповідного органу пробації для реєстрації та повідомляти про зміну місця навчання та проживання, окрім того, покласти обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з відповідним органом пробації. На підставі частини першої статті 91-1 КК України заборонити перебувати у місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, направити для проходження програми для кривдників та відповідно до частини четвертої статті 76 КК України направити для проходження пробаційної програми «Подолання домашнього насильства».
Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та пояснив, що все відповідає тому, як зазначено в обвинувальному висновку. Вказані вище випадки домашнього насильства були спричинені сварками між обвинуваченим та потерпілою, наразі сварки припинилися, обвинувачений вибачився перед потерпілою ОСОБА_6 , яка його вибачила. Розкаюється у вчиненому та просить суд не призначати суворого покарання.
Захисник обвинуваченого, з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, просив призначити покарання у межах санкції статті, а саме: у виді 1 (одного) року обмеження волі з іспитовим строком 1 (один) рік.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений просив у неї вибачення та вона його вибачила, просила суворо його не карати.
Таким чином, суд дійшов переконання про винуватість обвинуваченого у скоєнні пред`явленого йому кримінального правопорушення.
Аналізуючи та оцінюючи усі докази надані стороною обвинувачення та стороною захисту в їх сукупності та кожен зокрема з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що кожен доказ, а саме покази обвинуваченого про визнання вини, є допустимими та достовірними і у своїй сукупності усі ці докази перебувають у логічному та послідовному взаємозв`язку, не є взаємосуперечливими та доповнюють і підтверджують ті об`єктивні обставини, які мали місце під час вчинення пред`явленого обвинувачення обвинуваченому ОСОБА_4 .
Суд також дійшов висновку, що здобутих судом доказів є достатньо для того, щоб дійти висновку про визнання обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні пред`явленого йому обвинувачення.
Суд вважає, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення передбаченого статею 126-1 Кримінального кодексу України і обвинувачений винний у вчиненні цього правопорушення та підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення, оскільки відсутні будь-які підстави для закриття кримінального провадження.
Так, вина обвинуваченого ОСОБА_4 полягає в тому, що він вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне психологічне та фізичне насильство щодо подружжя (колишнього подружжя), що призвело до психологічних і фізичних страждань, а тому суд такі його дії кваліфікує за статею 126-1 Кримінального кодексу України.
ІV. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ
Відповідно до змісту статей 50 та 65 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи із засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
Вчинене кримінальне правопорушення відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України належить до нетяжких злочинів.
Обставин, які пом`якшують покарання, не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.
На обліку в лікарів невропатолога та психіатра ОСОБА_4 не перебуває, що підтверджується листом Комунального підприємства «Лубенська лікарня інтенсивного лікування Лубенської міської ради Полтавської області від 08 жовтня 2024 року №4328.
Згідно з листом Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 08 жовтня 2024 року №07-46/4475 обвинувачений на обліку в управлінні не перебуває, ніяких видів державної соціальної допомоги не отримує.
Згідно з характеристикою з місця проживання на ОСОБА_4 надходили неодноразові нарікання та скарги про неадекватну та агресивну поведінку від його дружини.
Відповідно до вимог частини першої статті 368 Кримінального кодексу України, ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.
В досудовій доповіді органу пробації Лубенського районного сектору №2 філії Державної установи «Центр пробації» зазначено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушення, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи особу обвинуваченого, позицію прокурора, який на суворому покаранні не наполягав, враховуючи досудову доповідь органу пробації, де зазначено про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд дійшов переконання, що обвинуваченому слід обрати покарання в межах санкції статті 126-1 Кримінального кодексу України у виді у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до частини першої статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої, пунктами 2, 4 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
На думку суду, саме таке покарання буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових злочинів, відповідатиме тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий тягар для обвинуваченого, відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства вимогам захисту основоположних прав особи». Саме таке покарання з іспитовим строком змусить обвинуваченого усвідомити необхідність правомірної поведінки.
Згідно з частиною першою статті 91-1 Кримінального кодексу України в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;
2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;
3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;
4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;
5) направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.
Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Враховуючи систематичність вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_6 , суд дійшов висновку, що в інтересах потерпілої від злочину, пов`язаного з домашнім насильством необхідно застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 декілька обмежувальних заходів, поклавши на нього обов`язки, передбачені частиною першою статті 91-1 Кримінального кодексу України, а саме:
відповідно до пункту 1 застосувати обмежувальний захід у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;
відповідно до пункту 5 застосувати обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників.
Вказані заходи застосувати до ОСОБА_4 строком на 3 (три) місяці.
Суд вважає, що такі обмежувальні заходи із покладенням обов`язків будуть сприяти виправленню обвинуваченого та покращенню психологічного здоров`я потерпілої.
V. ІНШІ РІШЕННЯ, ЯКІ ВИРІШУЮТЬСЯ СУДОМ ПРИ УХВАЛЕНІ ВИРОКУ
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 листопада 2024 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, передбачених статею 194 КПК України.
Строк вказаного вище запобіжного заходу станом на час винесення рішення по цій справі сплинув.
Разом з тим, прокурор в судовому засіданні, в судових дебатах, просив новий запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувати, а тому, враховуючи позицію прокурора, запобіжний захід до обвинуваченого не застосовується.
У вказаному кримінальному провадженні були проведені витрати на проведення експертизи на суму 15 918,00грн, що підтверджується відповідною довідкою.
Цивільний позов не заявлявся.
Речові докази у вказаному кримінальному провадженні відсутні.
На підставі наведеного, керуючись статтями 50, 65, 67, 349, 368-371, 373-374, 394-395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статею 126-1 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
Відповідно до частини першої статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої, пунктами 2, 4 частини третьої статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 91-1 Кримінального кодексу України застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід, у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 91-1 Кримінального кодексу України застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок пройти програму для кривдників протягом 3 (трьох) місяців.
Речові докази відсутні.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 15 918 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) грн 00 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи.
Вирок може бути оскаржено, з урахуванням положень частини другої статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку видати негайно після його проголошення учасникам судового провадження.

Суддя Лубенського міськрайонного суду

Полтавської області ОСОБА_1