У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/7125/24

№ 1-кп/183/1666/24

11 грудня 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконферецзв`язку),

захисника ОСОБА_4 (в режимі відеоконферецзв`язку),

обвинуваченого ОСОБА_5 (в режимі відеоконферецзв`язку),

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою у кримінальному провадженні №0000860 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в посаді командира танка 7 бойової машини 2 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14.02.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185, ч.3 ст.185 ч.1 ст.70 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75,76 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 3 роки;

-22.11.2011 Запорізьким районним судом Запорізькій області за ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.71 КК України за сукупність вироків шляхом часткового приєднання покарання даним вироком приєднано невідбуте покарання вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в 14.02.2011 у вигляді позбавлення волі строком роки 6 місяців;

-11.02.2015 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 6 місяців. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання даним вироком приєднано невідбуте покарання з вироком Запорізького районного суду м. Запоріжжя в 22.12.2011 у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки;

-23.03.2015 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднано покарання за даним вироком приєднано невідбуте покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11.02.2015 у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 днів, оскільки наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуючи тим, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке може бути призначено обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.408 КК України, за які передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, є всі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду. Крім того, знаходячись під загрозою застосування тяжкого покарання, ОСОБА_5 , володіючи відомостями щодо свідків сторони обвинувачення, які не допитані, може вплинути на них з метою відмови від дачі показів чи зміни показів, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також, на думку прокурора, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив злочин в період воєнного стану вчинив кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, існує ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи вказані ризики недоведеними, одночасно просила визначити розмір застави щодо її підзахисного.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Так, відповідно до змісту обвинувального акта солдат ОСОБА_5 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, який полягав у самовільному залишенні тимчасового місця служби в умовах воєнного стану, з метою ухилитися від військової служби, не виконанні службових обов`язків, неповідомленні про своє місцезнаходження до органів командування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирства, санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Враховуючи тяжкість пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання останнього винуватим у вищевказаних кримінальних правопорушеннях, останній, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Про наявність та продовження існування ризику незаконного впливу на свідків, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що у разі повернення ОСОБА_5 до розташування військової частини, останній може, як у спосіб погроз так і реально впливати на свідків вчиненого кримінального правопорушення, які являються його співслужбовцями та командирами підрозділів, в якому останній проходив військову службу.

На існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вказує те, що обвинувачений мав можливість, самостійно прибути до військової частини та продовжити проходити військову службу, однак, останній протягом тривалого часу не вживав заходів щодо самостійного повернення до військової частини, що свідчить про умисне продовження вчиненого злочину у якому він обвинувачується.

Також, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, з урахуванням реальної наявності ризиків, передбачених п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виходячи з обставин вчинення кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_5 , умови проходження ним служби, забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та належної поведінки можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Крім того, суд при оцінці можливості продовження запобіжного заходу, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Означене є беззаперечною підставою для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з відсутністю підстав для зміни його на більш м`який запобіжний захід.

Суд, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі матеріалів справи, оцінив у сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що підтверджень наявності у ОСОБА_5 захворювань, які перешкоджають йому утримуватися під вартою суду не надано. За таких обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший, з передбачених законом більш м`яких запобіжних заходів станом на дату розгляду вказаного питання не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_5 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Згідно з ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тобто, тримання під вартою).

Відповідно до змісту ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_5 , порушуючи питання щодо застосування застави, не було наведено належних доводів в обґрунтування заявленого клопотання, тому враховуючи наявність існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України, вчинення обвинуваченим

ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким, будучи раніше судимою собою, суд, продовжуючи запобіжний захід про застосування тримання під вартою, дійшов висновку щодо відсутності підстав для застосування застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 331, 371, 376, 616 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 05.02.2025 включно.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 щодо визначення розміру застави - відмовити.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, її захисником, потерпілим, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - з моменту вручення їй копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суддя ОСОБА_1