Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1057/25
Номер провадження 1-кс/711/326/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м.Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського р айонного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Черкаси скаргу (клопотання) ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України про звільнення особи у зв`язку з відсутністю законного судового рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси (документ сформований в системі «Елетронний суд» 07.02.2025) надійшла скарга (клопотання) засудженого ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України про звільнення особи у зв`язку з відсутністю законного судового рішення.

Клопотання обґрунтовує тим, що він, ОСОБА_5 , в межах реалізації ефективного судового захисту прав людини, у відповідності до ст.55 Конституції України, ст.ст.1, 5, 13, 14 Конвенції «Про захист прав і основних свобод людини 1950 р.» ( далі по тексту - Конвенція ), ст.12 ч.4 КПК України, в порядку передбаченому ст.206 КПК України, звертається до суду в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа та порушує питання про звільнення його з місць позбавлення волі на підставі відсутності законного за процесуальною формою та змістом судового рішення про притягнення особи до кримінального покарання.

Вказує, що підставами звернення до суду є реалізація ефективного судового захисту конституційних та основоположних прав людини в контексті дотримання принципів верховенства права (ст.ст.22, 29 Конституції України) та захисту від свавілля.

Зазначає, що 20.10.1996, відносно нього було порушено кримінальну справу за кваліфікуючими ознаками ст.93 КК України (в ред. 1960 р.). Відповідно до вимог ч.3 ст.17 КПК України (в ред. 1960 р.) визначено, що: «Кримінальні справи про злочин, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше десяти років, розглядаються в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб, якщо підсудний заявив клопотання про такий розгляд». 07.07.1997 р., ним було заявлено до суду клопотання про здійснення розгляду даної кримінальної справи колегіальним судом.

Ухвалою від 25.09.1997 Черкаського обласного суду визначено: кримінальна справа № 2-41/97, підсудна Черкаському обласному суду як суду першої інстанції та підлягає розгляду у відкритому судовому засіданні колегіальним складом суду.

Вироком Черкаського обласного суду від 19.12.1997, судової колегії у складі: головуючого судді ОСОБА_6 , судді ОСОБА_7 ; народних засідателів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , його, визнано винним за пред`явленим обвинуваченням та за сукупністю інкримінованих злочинів на підставі ст. 24 Загальної частини та санкції ст.93 Особливої частини КК України (в ред. 1960 р.), засуджено до вищої міри покарання смертна кара - розстріл.

Рішенням Конституційного Суду України № 11-рп/99 від 29.12.1999 р. (справа № 1- 33/99 про смертну кару) визнано положення ст.24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини, які передбачають смертну кару, як вид покарання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними); положення Кримінального кодексу України, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Законом України від 22.02.2000 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально - процесуального та Виправно-трудового кодексів України» № 1483 - ІІІ, було визначено імперативний мандат яким регламентовано: «ч.2 - Перегляд вироків у справах щодо осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим Законом не було виконано, здійснюється судом, який постановив вирок».

Постановою від 01.06.2000 судової колегії у кримінальних справах Черкаського обласного суду, яка складається із одноосібного головуючого судді ОСОБА_6 , у відкритому судовому засіданні було розглянуто матеріали кримінальної справи № 2- 41/97, та за наслідками розгляду особі ОСОБА_5 , визначено новий обсяг кримінального покарання - довічне позбавлення волі.

Повідомленням № 1 УРСР Міністерства юстиції Черкаського обласного суду від 18 вересня 2001 р. № 2-41/97, стверджено: «Черкаський обласний суд повідомляє, що вирок Черкаського обласного суду від 19 грудня 1997 р. на засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого на довічне позбавлення волі в тюрмі із суровим режимом, набув законної сили 10 жовтня 2000 р».

Таким чином вважає, що його перебування під вартою обумовлюється зверненням до виконання органом державної влади у сфері кримінальної юстиції наявних судових рішень: вироку Черкаського обласного суду від 19.12.1997 р., про засудження до кримінального покарання смертна кара - розстріл; постанови від 01.06.2000 р. Черкаського обласного суду, про засудження до кримінального покарання довічне позбавлення волі.

Вважає, що зазначенні судові рішення за своїм правовим змістом та процесуальною складовою надають право обґрунтовано ствердити:

вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 р., про засудження до кримінального покарання смертна кара - розстріл не підлягає у зверненні до виконанню на підставі втрати чинності кримінального покарання смертна кара - розстріл, що встановлено Рішенням Конституційного Суду України від 19.12.1999 р. № 11- рп/99, та передбачено нормою права ч.7 ст.404 КПК України (в ред. 1960 р.) «Вирок не може бути звернено до виконання або виконуватися в частині засудження за діяння, караність якого була усунена нововиданим кримінальним законом».

2. Постанова Черкаського обласного суду від 01.06.2000 р., про засудження до довічного позбавлення волі - як рішення суду за процесуальною формою та змістом з огляду на фактичні відомості, складу судової колегії що визначена одноосібним суддею, відсутності участі захисника і підсудного під час судового розгляду, не передбачено у кримінальному судочинстві України до певної категорії кримінальних справ, з огляду на вимоги:

Стаття 15 КПК України (в ред. 1960 р). Здійснення правосуддя тільки судом.

Правосуддя в кримінальних справах здійснюється тільки судом.

Ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню інакше як за вироком суду й відповідно до закону.

Стаття 16 КПК України (в ред. 1960 р.). Здійснення правосуддя на засадах рівності громадян перед законом і судом.

Правосуддя в кримінальних справах здійснюється на засадах рівності громадян перед законом і судом незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової і національної належності, статі, освіти, мови, ставлення до релігії, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Стаття 17 КПК України ( в ред. 1960 р). Колегіальний і одноособовий розгляд справ.

Кримінальні справи про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, розглядаються в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох осіб, якщо підсудний заявив клопотання про такий розгляд, а про злочини, за які законом передбачена можливість призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, - у складі трьох осіб незалежно від наявності клопотання підсудного про такий розгляд.

Стаття 32 КПК України (в ред. 1960 р.). Роз`яснення значення термінів Кодексу.

Терміни, що їх вжито в цьому Кодексі, коли немає окремих вказівок, мають таке значення:

"Ухвала" - всі рішення, крім вироку, які виніс суд першої апеляційної і касаційної інстанції в судових засіданнях в колегіальному складі;

"Постанова" - рішення органу дізнання, слідчого і прокурора, а також рішення, які виніс суддя одноособово чи апеляційний суд;

-надає право обґрунтовано ствердити про незаконне позбавлення його волі та відсутність законних підстав у зверненні до виконання кримінального покарання у виді довічного позбавлення волі.

На думку заявника, дії щодо його позбавлення волі та застосування кримінального покарання порушують положення статті 29 Конституції України: «Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом». А також конвенційних прав людини і основоположних свобод які гарантовані статтею 5 (Право на свободу та особисту недоторканність):

Пункт 1(c): Кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом.

Пункт 4: Кожен, кого позбавили свободи, має право звертатися до суду для встановлення законності його затримання, і суд має в найкоротший строк постановити рішення про законність затримання.

Стаття 6 (Право на справедливий судовий розгляд):

Пункт 1: Кожен має право на справедливий і відкритий розгляд справи у розумний строк незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав і обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього.

Таким чином, заявник вважає, що його тривале перебування під вартою та засудження є порушенням основоположних прав, гарантованих Конституцією України та міжнародними договорами, сторонами яких є Україна.

Конституція України гарантує право кожної особи на ефективний судовий захист ( стаття 55 ). Якщо при прийнятті рішення було допущено порушення прав або саме рішення прийняте з порушенням закону - суд, суддя повинен розглянути ці обставини і надати їм належної правової оцінки.

Відповідно до вимог ст.206 КПК України, суддя зобов`язаний перевірити законність і обґрунтованість позбавлення особи свободи, та має право надавати правову оцінку судовим рішенням на цьому рівні.

З урахуванням викладеного вище, просить вжити всіх необхідних заходів для забезпечення дотримання прав та основоположних свобод людини і громадянина, розглянувши питання про звільнення з-під варти його - ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю законного судового рішення.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_5 підтримав викладене в клопотанні, просив його задовольнити з урахуванням доводів викладених в клопотанні. В промові додав, що захисника не потребує, утримується в умовах позбавлення волі значний проміжок часу, в ході якого і здійснює свій захист, під час вирішення питання, піднятого ним в порядку ст.206 КПК України сам доведе всі обставини та здійснить свій захист. Повідоимв, що із 20.10.1996 була порушена кримінальна справа відносно нього, в ході розгляду кої його було засуджено до покарання у вигляді смертної кари. Вказаний вид покарання був визнаний неконституційним, а тому було замінено на довічне позбавлення волі. Однак, вказане рішення було прийняте в одноособовому порядку суддею без його виклику в судове засідання та із порушенням всіх процесуальних вимог для перегляду даного рішення. Що ставить під сумнів законність прийнятого рішення, що в повноваженнях слідчого судді перевірити при порушенні питання про незаконність утримання особи в місцях позбавлення волі. Крім того прохав надати та звернув увагу про відсутність відповідного розпорядження щодо звернення до виконання даного рішення, таким чином воно виконується без розпорядження, не маючи на те процесуальних підстав, просив врахувати дане та звільнити його негайно.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила проти задоволення клопотання та пояснила, що вказана особа законно перебуває в установі СІЗО на підставі ухвали Городищенського районного суду Черкаської області., якою етаповано для розгляду заяви ОСОБА_5 щодо перегляду рішення за нововиявленими обставинами. Тому в ізоляторі він утримається тимчасово для розгляду його заяви та виконання ухвали суду, а покарання відбуває в Колонії. Довічне позбавлення волі, його реальна міра покарання, яка не була змінена. Тому просить дослідити додані документи представника СІЗО та відмовити у задоволенні його скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши подані матеріали та надану представником СІЗО ОСОБА_4 , особову справу відносно ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.4 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Положеннями ст.3,8 Конституції України встановлено засади верховенства права. Так, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно усталеною практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч.4 ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання. Відповідно до ст.13 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожний, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

В судовому засіданні встановлено, що на даний час ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час відбуває покарання в ДУ «Новгород-Сіверська УВП №31».

Вироком судової колегії в кримінальних справах Черкаського обласного суду від 19.12.1997 ОСОБА_5 засуджено за ст.208, ч.2 ст.81, ст.17, ч.2 ст.117, ч.2 ст.196-1, ч.2 ст.142, ч.3 ст.142, п.п. «а», «е», «з» ст.93 КК України (в редакції 1960 року), ст.42 КК України до покарання у вигляді смертної кари - розстрілу, з конфіскацією всього майна.(Т1 особової справи а.с.8-21)

Ухвалою судової колегії в кримінальних справах Верховного Суду України від 03.03.1998 року (справа №05-208к98) вказаний вирок залишено без змін. (Т.1 а.с. 23-30)

Постановою Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року приведено у відповідність із Законом України від 22.02.2000 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового Кодексів України» та пом`якшено ОСОБА_5 покарання за п.п. «а», «е» та «з» ст.93 КК України зі смертної кари розстрілу з конфіскацією всього майна до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. На підставі ст.42 КК України (в редакції 1960 року) за сукупністю злочинів, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. (Т.1 о.спр. а.с. 34-36) Даною постановою також встановлено відбуття покарання засудженими, в тому числі і ОСОБА_5 , у вигляді тюремного ув`язнення із суворим режимом. Вказана постанова була направлена 05.06.2000 (Т1.о.с. а.с. 33) Начальнику СІЗО №30 для долучення до особових справ засуджених.

Ухвалою Верховного Суду України від 10.10.2000 року зазначена постанова залишена без змін. (Т.1 а.с. 40-41) Яку супровідним від 14.11.2000 №5-1048к2000 надіслано Начальнику Черкаського слідчого ізолятору №30 для виконання, засуджений ОСОБА_5 подальшим утриманням під вартою з цього числа перераховується за СІЗО №30. Після чого були застосовані відповідні процедури щодо подальшого утримання та виконання в частині відбування зміненого покарання.

Як вбачається із повідомлення № 1 УРСР Міністерства юстиції Черкаського обласного суду від 18.09. 2001 № 2-41/97, що вирок Черкаського обласного суду від 19.12.1997 набув законної сили 10 жовтня 2000 року.

Разом з тим, 22.08.2023 ухвалою колегії суддів Городищенського районного суду Черкаської області задоволено клопотання засудженого ОСОБА_5 про тимчасове його переведення з до ДУ «Новгород-Сіверської УВП № 31» до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» на час розгляду судового провадження.

В подальшому, ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 03.05.2023 відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку по кримінальній справі № 2-41/1997 Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року та постанови Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року за виключними обставинами. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що заявником не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність виключних обставин у даному кримінальному провадженні.

03.07.2023 ухвалою Черкаського апеляційного відмовлено у задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_5 про перегляд вироку по кримінальній справі № 2-41/1997 Черкаського обласного суду від 19.12.1997 року та постанови Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року за виключними обставинами. Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 03.05.2023 залишено без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_5 повідомив, що рішення Городищенського районного суду Черкаської області щодо його етапування втратило чиннясть і він на даний час утримується в ізоляторі на підставі рішення Черкаського районного суду Черкаської області, звернув увагу що про це не знає навіть представник Установи. Дана обставина учасниками не заперечувалася тому подальшого дослідження та підтвердження не потребувала.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави у встановленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

З аналізу ст.206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, КПК України вимагає від слідчого судді при виконанні загальних обов`язків щодо захисту прав людини з`ясування наявності або відсутності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 утримується в місцях позбавлення волі у зв`язку з виконанням стосовно нього вироку від 19.12.1997 Черкаського обласного суду, який набув законної сили 10.10.2000 та приведений у відповідність із Законом України від 22.02.2000 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового Кодексів України».

Разом з тим, судом також досліджено матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 (т.1, 17), з яких вбачається, що останній неодноразово звертався та на даний час продовжує звертається до судових та правоохоронних органів із скаргами та клопотаннями, а тому 22.08.2023 ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області задоволено його клопотання про тимчасове переведення з ДУ «Новгород-Сіверської УВП № 31» до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» та безпосередню його участь у судових засіданнях. Що в подальшому було продубльовано Черкаським районним судом Черкаської області.

Таким чином, встановлена законність утримання ОСОБА_5 в місці позбавлення волі, враховуючи, що останній засуджений вироком Черкаського обласного суду від 19.12.1997, який постановою Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року приведено у відповідність з Законом України від 22.02.2000 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового Кодексів України». Вказане питання було предметом перегляду суду Касаційної інстанції та залишене без змін. У справі наявні розпорядження щодо виконання покарання у вигляді довічного позбавлення волі, які були адресовані Начальнику відповідно установи утримання засудженого.

Посилання ОСОБА_5 на відсутність розпорядження щодо виконання судового рішення в особовій справі не може бути підставою для визнання його утримання без наявного законного рішення, так як перечить положенню щодо наявності самого рішення, а не приведення його до виконання. Також варто звернути увагу, що на даний час засуджений відбуває вказане покарання та утримується у відповідних визначених місцях позбавлення волі, виконуючи постанову Черкаського обласного суду від 01.06.2000 року. Звернення уваги щодо одноособовості її прийняття суддею та без участі засудженого у судовому засіданні однозначно впливає на її законність, однак з даного приводу наявне рішення суду Касаційної інстанції після перегляду та вказане рішення залишено без змін. А тому слідчий суддя констатує наявність відповідного рішення, за яким ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Новгород-Сіверської УВП № 31», а також наразі тимчасово етапований до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» для розгляду інших питань, порушених засудженим в судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, про встановлення законності утримання ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі, а обставини викладені у скарзі (клопотання) останнього в порядку ст.206 КПК України про звільнення особи у зв`язку з відсутністю законного судового рішення не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Натомість, вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено положеннями ст.309 КПК України. Ухвала постановлена в порядку розгляду питання, передбаченого ст.206 КПК України у зазначеному переліку відсутня, тобто її оскарження в апеляційному порядку не передбачено.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року по справі № 766/22242/17, відповідно до якої, оскільки ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст.206 КПК, у переліку, передбаченому ст.309 КПК України, відсутня, звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

З урахуванням наведеного, дана ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.206, 309, 372, 615 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги (клопотання) ОСОБА_5 в порядку ст.206 КПК України про звільнення особи у зв`язку з відсутністю законного судового рішення відмовити.

Матеріали особової справи засудженого ОСОБА_5 , надані для огляду в судовому засіданні, в двох томах, повернути Державній установі «Черкаський слідчий ізолятор».

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 12.02.2025.

Слідчий суддя: ОСОБА_1