печерський районний суд міста києва
Справа № 757/7878/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 поданої у порядку статті 206 КПК України, в межах кримінального провадження № 0000658 від 20.07.2024, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , у порядку статті 206 КПК України, в межах кримінального провадження № 0000658 від 20.07.2024.

Скарга мотивована тим, що 27.08.2024 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва було застосовано до ОСОБА_6 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000658 від 20.07.2024, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк тримання під вартою підозрюваного було продовжено ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва, а саме до 12.03.2025 включно. Відповідно протягом цього часу порушуються права підозрюваного, а саме останнього позбавлено можливості бачитись з сім`єю, що сторона захисту розцінює як тиск на підозрюваного зі сторони обвинувачення.

Захисник у судовому засіданні підтримав вимоги скарги та просив її задовольнити.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечували, посилаючись на наявність ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України, а тому просили відмовити у задоволенні такої скарги.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали, які долучені до скарги, заслухавши доводи захисника та заперечення слідчого, слідчий суддя приходить наступного висновку.

У відповідності до п. 1.4. інструкції про порядок тримання осіб у спеціально відведених місцях для тимчасового тримання (ізоляторах тимчасового тримання) Служби безпеки України затвердженого наказом Служби безпеки України 26.07.2008 N 589, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2008 р. за N 1013/15704 (надалі - інструкція) терміни тримання у спеціально відведених місцях для тимчасового тримання (ізоляторах тимчасового тримання) затриманих і осіб, які тримаються під вартою визначаються відповідно до законодавства України.

Згідно з п.1.5. інструкції спеціально відведене місце для тимчасового тримання (ізолятор тимчасового тримання) забезпечує тримання: осіб, затриманих за підозрою у вчиненні злочину; осіб, які тримаються під вартою на термін до 3 діб (якщо їх доставка до слідчого ізолятора (далі - СІЗО) у цей строк неможлива через віддаленість або відсутність належних шляхів сполучення, вони можуть перебувати в спеціально відведеному місці для тимчасового тримання (ізоляторі тимчасового тримання) не більше 10 діб); підсудних (засуджених), які прибули із СІЗО у зв`язку з розглядом справи в суді або проведенням з ними слідчих дій.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Частиною 3 ст. 1 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення встановлено, що тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Пунктом 18 ч. 1 ст. З КПК України, встановлено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя Апеляційного суду Автономної Республіки Крим, апеляційного суду області, міст Києва та Севастополя. Слідчий суддя (слідчі судді) у суді першої інстанції обирається зборами суддів зі складу суддів цього суду.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Оскільки підозрюваний утримується у межах територіальної юрисдикції Печерського районного суду м. Києва, а саме за адресою: м. Київ, провулок Аскольдів, буд. 3-а, слідчий суддя вказаного суду уповноважений на розгляд такої скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Порядок попереднього ув`язнення урегульований положеннями ЗУ від 30 червня 1993 року № 3352-ХІІ «Про попереднє ув`язнення», частина 3 статті 1 якого визначає, що тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог Загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Згідно із ч. 1 ст. 12 ЗУ від 30 червня 1993 року № 3352-ХІІ «Про попереднє ув`язнення» побачення з родичами або іншими особами може надавати взятим під варту адміністрація місця попереднього ув`язнення лише з письмового дозволу слідчого або суду, які здійснюють кримінальне провадження, не менше трьох разів на місяць. Тривалість побачення встановлюється від однієї до чотирьох годин.

У відповідності до п. 1 глави 4 (Правила поведінки в СІЗО ув`язнених і засуджених) розділу І «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 2019 року № 1769/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2019 року за № 633/33604 (зі змінами та доповненнями), ув`язнені і засуджені особи мають право, зокрема, зустрічатися з родичами та іншими особами.

У п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 04 березня 2010 року у справі «Шалімов проти України» (заява № 20808/02) зазначено, що під час попереднього ув`язнення дозвіл на побачення з родичами може бути наданий слідчим або суддею, але ці положення не визначають з достатньою чіткістю межі та спосіб здійснення дискреційних повноважень, наданих органам державної влади щодо обмеження спілкування осіб, що тримаються під вартою, з їхніми сім`ями. Так, положення ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про попереднє ув`язнення» не вимагають від цих органів будь-якого обґрунтування їхніх дискреційних рішень та навіть ухвалення будь-яких формальних рішень, які можна було б оскаржити, а отже, вони не містять будь-яких гарантій від свавілля та зловживань. У вказаній справі суддя просто зазначив, що заявнику буде дозволено побачення з його родичами після розгляду судом справи по суті, без будь-яких пояснень, чому дозвіл на такі побачення не може бути надано раніше. Суд зазначив, що за цих обставин не можна стверджувати, що втручання в право заявника на повагу до його сімейного життя було здійснено «згідно із законом», як того вимагає пункт 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, у цьому випадку мало місце порушення статті 8 Конвенції (пункти 88 - 91).

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає наявними підстави для задоволення скарги у порядку статті 206 КПК України, в межах кримінального провадження № 0000658 від 20.07.2024 та не приймає доводи сторони обвинувачення щодо наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки такі ризики невілюються в силу наявності запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до ОСОБА_6 .

А тому, вважає за необхідне зобов`язати уповноважених осіб Головного слідчого управління Служби безпеки України надати підозрюваному ОСОБА_6 дозвіл на побачення з дружиною ОСОБА_7 та дітьми, відповідно до норм передбачених Законом України «Про попереднє ув`язнення».

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 11, 26, 206, 369-372, 582 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 поданої у порядку статті 206 КПК України, в межах кримінального провадження № 0000658 від 20.07.2024 - задовольнити.

Зобов`язати уповноважених осіб Головного слідчого управління Служби безпеки України надати підозрюваному ОСОБА_6 дозвіл на побачення з дружиною ОСОБА_7 , відповідно до норм передбачених Законом України «Про попереднє ув`язнення».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1