ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/9/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року Херсонський апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000964 за апеляційною скаргою прокурора Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воїнка, Красноперекопського району, АР Крим, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2024 року ОСОБА_7 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк на 1 рік.

Визначено спосіб виконання вироку, шляхом оплати щомісячними рівними платежами протягом дванадцяти місяців в сумі 4 250 грн. до 1 числа наступного місяця. Перший платіж має бути здійснений у місячний строк після набрання вироком суду законної сили.

Скасовано арешт накладений на майно, а саме на транспортні засоби ВАЗ 21099, д.н.з. НОМЕР_1 та мопед «Peugeot clic», без реєстраційного номеру.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

У вироку суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому , він 13.06.2024 року в с. Комишани, м. Херсон, біля 08: 00 год., керуючи автомобілем ВАЗ 21099, р.н. НОМЕР_1 , технічний стан якого дозволяв утримувати його в обраному напрямку руху, знижувати швидкість до повної зупинки та не мав несправностей, які могли б обумовити раптовий для водія увід автомобіля в бік від заданого напрямку руху чи раптову втрату управління автомобілем, рухаючись по другорядній ґрунтовій дорозі вул. М. Коцюбинського, наближаючись до перехрестя з вул. Центральною, яка є головною, маючи намір здійснити поворот ліворуч, в порушення вимог підпунктів 10.1, 16.11 та 16.3 ПДР у відповідності до яких ОСОБА_7 наближаючись до вул. Центральної, яка являється головною по відношенні до вул. М. Коцюбинського, повинен був зупинити керований ним транспортний засіб перед краєм перехрещуваної проїзної частини, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху та, перед початком руху, переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, діючи із необережністю, а саме з кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, допустив необачність та, не впевнившись у наявності транспортного засобу, що наближався ліворуч, розпочав рух, що призвело до зіткнення з мопедом «Peugeot clic», без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що рухався по вул. Центральній в с. Комишани.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів лівої плечової кістки, лівої лобкової (лонної) кістки тазу, забійних ран правих стегна та гомілки, струсу головного мозку, підапоневротичної гематоми лобної ділянки, садна тулуба, які, у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 189-МС від 05.07.2024 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

- п.п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.п.16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху;

- п.п.16.3. У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Суд зазначив, що стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом , що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вимоги та узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у тому, що він 13.06.2024 року в с. Комишани, м. Херсон, біля 08:00 години керуючи автомобілем ВАЗ 21099, р н. НОМЕР_1 , технічний стан якого дозволяв утримувати його в обраному напрямку руху, знижувати швидкість до повної зупинки та не мав несправностей, які могли б обумовити раптовий для водія увід автомобіля в бік від заданого напрямку руху чи раптову втрату управління автомобілем, рухаючись по другорядній ґрунтовій дорозі вул. М.Коцюбинського, наближаючись до перехрестя з вул. Центральною, яка є головною, маючи намір здійснити поворот ліворуч, в порушення вимог п.п. 10.1, 16.11 та 16.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10.10.2001 № 1306, у відповідності до яких ОСОБА_7 наближаючись до вул. Центральної, яка являється головною по відношенні до вул. М.Коцюбинського, повинен був зупинити керований ним транспортний засіб перед краєм перехрещуваної проїзної частини, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху та, перед початком руху, переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, діючи із необережністю, а саме з кримінальною протиправною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, допустив необачність та, не впевнившись у наявності транспортного засобу, що наближався ліворуч, розпочав рух, що призвело до зіткнення з мопедом «Peugeot clic», без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що рухався по вул. Центральній в с. Комишани.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир мопеду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритих переломів лівої плечової кістки, лівої лобкової (лонної) кістки тазу, забійних ран правих стегна та гомілки, струсу головного мозку, підапоневротичної гематоми лобної ділянки, садна тулуба, які, у відповідності до висновку судово- медичної експертизи № 189-МС від 05.07.2024 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням водієм ОСОБА_7 вимог Правил дорожнього руху України, а саме:

- п.п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п.п.16.11. На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

- п.п.16.3. У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13, світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Дії ОСОБА_7 кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначити ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права керувати транспортним засобом на строк на 1 рік.

Визначити спосіб виконання вироку - шляхом оплати щомісячними рівними платежами протягом дванадцяти місяців в сумі 4250 грн. до 1 числа наступного місяця. Перший платіж має бути здійснений у місячний строк після набрання вироком суду законної сили.

Арешт накладений на майно, а саме на транспортні засоби ВАЗ 21099, р.н. НОМЕР_1 та мопед «Peugeot clic» без реєстраційного номеру скасувати.

Речові докази: автомобіль ВАЗ 21099, р.н. НОМЕР_1 та мопед «Peugeot clic» без реєстраційного номеру вважати повернутими власникам.

Стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати на проведення судових експертиз в загальному розмірі 16048, 96 грн.

Запобіжний захід не обирати.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що не оспорює вид та міру призначеного ОСОБА_7 покарання.

Вказує, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 370, 337, ч.3 ст. 349 та ч. 1 ст. 412 КПК України.

Зазначає, що ст. 91, ч. 3 ст. 349 КПК України, а також усталеною практикою Верховного Суду визначено обов`язкові передумовами можливості здійснення судового розгляду в спрощеному порядку є незаперечення учасниками кримінального провадження фактичних обставин, що становлять предмет доказування, повне визнання обвинуваченим вини , правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину , правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою , а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою вину в повному обсязі, щиро покаявся, показав, що дійсно був не уважний та порушив Правила дорожнього руху України, які вказані в обвинувальному акті, частково відшкодував завдані збитки потерпілій, тому судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Однак, судом безпідставно, без дослідження відповідних доказів, з урахуванням повного визнання вини обвинуваченим та фактичних обставин провадження, встановлених стороною обвинувачення, виключено з формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України порушення обвинуваченим п.16.3 ПДР України. При цьому суд вказав, що матеріали кримінального провадження і допит обвинуваченого свідчать про те, що останній перед виїздом на нерегульоване перехрестя і головну дорогу, зупинився. Отже, суд вважає, що в цій ситуації обвинувачений виконав вимоги п. 16.3 ПДР України.

Також, суд в мотивувальній частині вироку безпідставно зазначив, що обвинуваченим порушено вимоги п. 2.3 б) та п. 2.3 д) ПДР України, і щообвинувачений своїми діями створив перешкоду для інших учасників дорожнього руху і аварійну ситуацію.

Вказує, що у цьому провадженні викладена у вироку фабула обвинувачення віддзеркалює обставини, які суд вважає доведеними, і відповідне твердження про те, що ОСОБА_7 порушив п.п. 10.1, 16.3 та 16.11 ПДР України. Вказані дії кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Натомість формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, не відображається в мотивувальній частині вироку, де суд виключив з обсягу обвинувачення порушення ОСОБА_7 п. 16.3 ПДР України та вказав на порушення останнім п. 2.3 б) та п. 2.3 д) ПДР України, і що обвинувачений своїми діями створив перешкоду для інших учасників дорожнього руху і аварійну ситуацію.

Зі змісту ухваленого щодо ОСОБА_7 вироку не вбачається, на якій правовій підставі суд виключив з формулювання обвинувачення п. 16.3 ПДР України у провадженні, розглянутому судом першої інстанції в поряду ч. 3 ст. 349 КПК України, де суд не досліджував всіх обставин злочину та не вивчав письмові докази.

Позиція учасників.

Прокурор підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора.

Потерпіла про дату, час та місце апеляційного розгляду була повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, заяву про відкладення апеляційного розгляду не подавала .

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги , колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви Суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до порушення судом положень ст.370, 337, ч. 3 ст. 349 КПК , які за твердженням апелянта перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів враховує наступне.

З вироку вбачається, що суд у розділі формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним фактично навів зміст пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та вказав , що стороною обвинувачення дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України.

Отже фактично суд у вироку не виклав формулювання обвинуваченого визнаного судом доведеним та надану судом правову кваліфікацію дій обвинуваченого, як того вимагають приписи ст. 370, 374 КПК України.

Вирок суд містить істотні суперечності щодо обсягу обвинувачення, яке доведене прокурором.

Суд, обмежившись допитом обвинуваченого , дійшов висновку про те, що в діях обвинуваченого не вбачається порушення вимог п. 16.3 ПДР .

Крім того суд у вироку всупереч вимогам ч. 1 ст. 337 КПК України вийшов за межі пред`явленого обвинувачення , та вказав на те, що ОСОБА_7 створив дорожню транспортну пригоду внаслідок порушення п. 2.3 (б), (д) ПДР.

Наведене свідчить про те, що суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило ухвалити суду законне і обґрунтоване рішення на що слушно вказує апелянт.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Повне визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

За правилами ч. 2 ст. 349 КПК обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Відповідно до ч. 2 ст. 349, ч. 3, 4 ст. 371 КПК України обсяг та порядок дослідження доказів визначаються ухвалою суду, яка може бути постановлена без виходу до нарадчої кімнати. Прийняте рішення відображається в журналі судового засідання.

Однак суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку стосовно ОСОБА_7 не дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як видно із вироку від 20.09.2024 року суд першої інстанції навів показання обвинуваченого ОСОБА_7 та відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів, пославшись на те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження , їх не оспорюють .

Із технічного запису судового засідання вбачається, що при вирішені питання про обсяг та порядок дослідження доказів прокурором було запропоновано обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. Після чого головуючий суддя запитав у обвинуваченого чи згоден він на такий розгляд , на що обвинувачений надав згоду. Потерпіла зазначила, що вона хотіла би надати пояснення і почути покази свідка.

Після чого судом було допитано обвинуваченого, надані пояснення потерпілою, залучені та досліджені матеріали, що характеризують особу обвинуваченого та процесуальні рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів та оголошено стадію судових дебатів.

Отже вбачається, що головуючий суддя, всупереч наявних у вироку посилань, не з`ясував чи правильно учасники судового провадження розуміють зміст обставин кримінального правопорушення, чи не оспорюються ними фактичні обставини справи, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції , не роз`яснив , що у такому випадку учасники справи будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та всупереч вимогам ч. 2 ст. 349 КПК України не постановив ухвалу про визначення обсягу доказів які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що при ухваленні вироку судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили прийняттю законного та обґрунтованого рішення у справі та тягнуть за собою його безумовне скасування, відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 409, ч.1 ст.412, 415 КПК України, із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, оскільки допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону перешкоджають апеляційному суду ухвалити новий вирок, як про те просив апелянт в апеляційній скарзі.

Порушення судом приписів ч. 2, 3 ст. 349, 370, 374, 337 КПК України щодо визначення обсягу та порядку дослідження доказів, відсутність у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним є підставою для скасування вироку і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Така позиція апеляційного суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01.11.2018 року у справі №663/683/17, від 06.12.2023 року у справі № 753/24472/21, від 22.03.2018 року у справі № 521/11693/16-к, від 28.08.2019 року у справі № 727/9754/18, від 09.03.2023 року у справі № 606/2657/21.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону здійснити судовий розгляд та відповідно до вимог ст. 370, 374 КПК України ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки, з урахуванням положень ч. 2 ст. 416 КПК України.

За наведеного, апеляційну скаргу прокурора належить задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 412, 415, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 20 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4