Справа № 126/562/24
Провадження №11-кп/801/210/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 18.01.2024 за №0000054,

за апеляційною скаргою прокурора Бершадського відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, непрацевлаштованого, раніше несудимого,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок відбування іспитового строку ухвалено рахувати з дня ухвалення вироку, тобто 26.11.2024.

Згідно з вироком ОСОБА_8 , відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», являючись військовозобов`язаним, визнаним придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії №161/2517 від 04.08.2023, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 підлягав призову на військову службу за мобілізацією. Так, ОСОБА_8 , будучи 16.12.2023 у встановленому законом порядку повідомлений про час, дату та місце прибуття для відправки до військової частини, що підтверджується розпискою про отримання повістки, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та не маючи права на відстрочку від призову за мобілізацією, без поважних на те причин, умисно не прибув о 14 год. 30 хв. 19.12.2023 до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого по АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим умисно ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому звинуваченні визнав повністю та показав суду, що він пройшов військово-лікарську комісію та отримав повістку для відправки до військової частини. На вказану дату він не прибув, оскільки має дружину, яка є інвалідом третьої групи. У дружини часто бувають випадки епілептичного нападу, тому він не може залишити дружину надовго саму, а тому і не міг з`явитись за повісткою. Вину визнає, просить суд суворо його не карати.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26.11.2024 щодо ОСОБА_8 за ст. 336 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_8 на виконання вироку суду. У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом не повністю враховано суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв?язку з чим призначене судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами. Просить урахувати, що обвинувачений ОСОБА_8 відповідно до довідки військово-лікарської комісії (№ 161/2517 від 04.08.2023) є придатним до військової служби. Окрім цього, посилається на постанову ВС від 15.11.2023 у справі № 641/1067/23, яка стосується призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити з підстав, наведених у ній.

Захисниця ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін, оскільки він відповідає вимогам ст.370 КПК України. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні ще раз щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати, оскільки вчинив такі дії з поважних причин, а саме через те, що має дружину, яка є інвалідом третьої групи безтерміново, у якої часто бувають випадки епілептичного нападу, тому він не може залишити дружину надовго саму, а тому і не міг з`явитись за повісткою.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Апеляційним судом при перевірці вироку суду першої інстанції установлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Оскільки прокурор не оспорює обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, тому колегія суддів керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорюються в апеляційній скарзі.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, у тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції також було з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування, що було перевірено апеляційним судом.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам оскаржуваний вирок відповідає у повному обсязі.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості, а також доводи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є непереконливими, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, у рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. З огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене судом покарання ОСОБА_8 за вчинене ним кримінальне правопорушення, на переконання апеляційного суду, зазначеним вище вимогам відповідає, оскільки воно є пропорційним характеру та встановлених судом обставин скоєних ним дій, їх небезпечності, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75,76 КК України, суд разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, урахував також дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання, суд першої інстанції узяв до уваги суспільну небезпечність вчиненого правопорушення, його ступінь тяжкості, особу обвинуваченого, який знаходиться у віці 57 років, раніше не судимий, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні дружину, якій встановлено третю групу інвалідності по загальному захворюванню безтерміново, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які його обтяжують, а також зміст досудової доповіді органу пробації, відповідно до якої виправлення ОСОБА_8 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, обґрунтовано дійшов до висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 336 КК України, зі звільненням від його відбування з випробуванням та іспитовим строком на підставі ст. 75,76 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Зрештою з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 є особою передпенсійного віку, щодо якої відсутні інші компрометуючі дані про порушення нею закону в минулому та на момент розгляду апеляційної скарги. Під час апеляційного розгляду обвинувачений пояснював, що проживає із дружиною, яка є інвалідом третьої групи безтерміново, оскільки хворіє епілепсією та має часті епілептичні напади, а тому потребує постійного нагляду, який буде відсутній у разі його призову, оскільки у них немає дітей, інших близьких родичів, які б могли за нею наглядати.

На переконання колегії суддів, застосування ст. 75 КК України для стимулювання правослухняної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та контроль за його поведінкою протягом найдовшого терміну, визначеного законом для тривалості іспитового строку, а також можливість направлення останнього для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушення, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, є більш доцільно, ніж відбування реального покарання, незважаючи на ситуацію, яка наразі склалася в державі.

Окрім того, колегія суддів не може погодитися з доводами прокурора про те, що судом першої інстанції не враховано той факт, що на території України введений воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, у зв?язку з чим призначене судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України не сприятиме його меті - виправленню та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

У даному випадку колегія суддів зазначає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 судом першої інстанції ухвалено обвинувальний вирок за ст.336 КК України, тобто його визнано винним у ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації. Таким чином, ухвалення судом першої інстанції обвинувального вироку за вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення проти забезпечення призову та мобілізації є одним із найголовніших елементів реалізації кримінальної відповідальності, а саме осуду державою, цивілізованим суспільством особи, яка вчинила злочин, що спрямований на підрив забезпечення призову та мобілізації.

При цьому колегія суддів бере до уваги сталу судову практику ВС, на яку посилається прокурор стосовно відсутності підстав для застосування ст. 75 КК України у кримінальних провадженнях, які стосуються призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України.

Разом з тим, вважає, що в даному випадку ОСОБА_8 можливо звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням на нього відповідних обов`язків, оскільки, звільнення обвинуваченого, ураховуючи дані про його особу, не створюватиме в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, а також не підриватиме обороноздатність держави під час воєнного стану.

За таких обставин, зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, колегія суддів дійшла до висновку про те, що вироку суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та мотивованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Вирок Бершадського районного суду Вінницької області від 26 листопада 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 за ст.336 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4