У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

заявника ОСОБА_5

представників заявника адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2024 року.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 про звільнення незаконно затриманої особи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Апелянт просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою задовольнити його скаргу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною. Зазначив, що згідно вимог кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи ТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання особи та її подальше утримання.

Тому, вказані посадові особи не мають законного права на вчинення дій, визначених ст.208 - 212 КПК України, та дії визначені ст. 212-213 КПК України.

На думку апелянта, події силового впливу до ОСОБА_5 вчинено як невстановленими особами в військовій формі, так і представниками ГУНП в Миколаївській області, у зв`язку з тим, що начебто, заявник ОСОБА_5 підлягає адміністративному затриманню у відповідності до подання ІНФОРМАЦІЯ_1 про внесення його до обліків ІКС «Оберіг», як особа, що перебуває в розшуку за адміністративне правопорушення вчинене у відповідності ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді зі скаргою про звільнення незаконно затриманої особи, в якій просив зобов`язати відповідну посадову особу: начальника (керівника) ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо негайного звільнення викраденої та незаконно позбавленої волі особи - ОСОБА_5 , що утримується незаконно в приміщеннях за адресою розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ( АДРЕСА_2 , або в відокремленому підрозділі за адресою місця розташування «збірного пункту» в АДРЕСА_3 , а також задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_6 , поданої на захист інтересів ОСОБА_5 , щодо визнання протизаконними дій представників ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо вчинення ними злочинів передбачених КК України: ч. 3 ст. 146 КК України «Незаконне позбавлення волі або викрадення людини», ч. 1-2 ст.146-1 КК України «Насильницьке зникнення», ч. 5 ст. 426-1 КК України «Перевищення військовою службовою особою влади чи службових повноважень», а також ч. 2 ст. 397 КК України «Втручання в діяльність захисника чи представника особи". В обґрунтування скарги, посилався на те, що службові (посадові) особи ТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання особи та її подальше утримання.

Відмовляючи у відкритті провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що твердження заявника - адвоката ОСОБА_6 , є необґрунтованими та такими, що суперечать порядку здійснення призову громадян на військову службу під час мобілізації, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а відтак підстав для розгляду даної скарги в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 206 КПК України, не має.

Позиції учасників судового провадження.

Представники заявника адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та заявник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали.

Прокурор повідомлений про дату та час апеляційного розгляду. Неявка прокурора не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що до слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 , в порядку ст. 206 КПК України, про звільнення ОСОБА_5 , який на його думку незаконно утримується в приміщеннях розташування ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Скарга мотивована тим, що службові (посадові) особи ТЦК та СП не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання особи та її подальше утримання.

Так, відповідно до змісту оскарженої ухвали слідчий суддя дійшов висновку, що твердження заявника адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованими та такими, що суперечать порядку здійснення призову громадян на військову службу під час мобілізації, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а відтак підстав для розгляду даної скарги в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 206 КПК України не має.

Тобто, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для розгляду у порядку статті 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження або у зв`язку з діями державного органу, що регулюються не КПК України, а іншими нормативно-правовими актами.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на таке.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у справі «Мельник проти України» зазначив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи та звільнення такої особи.

Зокрема, ч.2 ст. 206 КПК України передбачено, що слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно ч.3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України..

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Із змісту поданої скарги вбачається, що ОСОБА_5 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах кримінального провадження.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність у нього повноважень, визначених КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи те, що адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 подав скаргу, яка не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження за цією скаргою.

Оскаржуване рішення слідчого судді є законним, вмотивованим та обґрунтованим. Тому відсутні підстави для задоволення поданої апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника заявника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2024 року, якою відмовлено у відкритті провадження, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3