Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/4301/24
Провадження № 1-кп/490/743/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі : головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальну справу за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є українцем, громадянином України, здобув середню спеціальну освіту, є розлученим, має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наразі відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, раніше засуджувався:

-02 жовтня 2014 року Корабельним районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України /в редакції вироку Апеляційного суду Миколаївської області від 19 лютого 2015 року/ - до позбавлення волі строком на 07 років з конфіскацією належного йому майна;

-31 серпня 2017 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України до 04 років позбавлення волі, а за сукупності цих злочинів та злочинів, за які засуджений 02 жовтня 2014 року остаточно - до позбавлення волі строком 07 років 01 місяць з конфіскацією усього належного йому майна;

-09 липня 2015 року Апеляційним судом Миколаївської області за частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України - до позбавлення волі строком на 07 років з конфіскацією належного йому майна;

-25 травня 2022 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України /в редакції вироку Миколаївського апеляційного суду від 28 березня 2024 року/ - до позбавлення волі строком на 03 роки

а також:

-16 травня 2024 року Ленінським районним судом міста Миколаєва за частиною 4 статті 186 Кримінального Кодексу України до 07 років 02 місяців позбавлення волі, а за сукупністю цього вироку та вироку від 25 травня 2022 року остаточно до позбавлення волі строком на 07 років 06 місяців

у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, -

В С Т А Н О В И В :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

03 січня 2024 року приблизно о 14:00 годині /більш точного часу встановити не представилось можливим/ ОСОБА_4 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, розташованої на перехресті вул.. 3 Слобідської та проспекту Центрального, поблизу будинку № 148 по проспекту Центральному у місті Миколаєві, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_8 наніс тому предметом, схожим на ніж, один удар в область грудної клітини зліва

Внаслідок таких дій ОСОБА_4 в ОСОБА_8 утворились тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення задньої поверхні грудної клітини зліва, яке ускладнилось гемопневматораксом, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений

Дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України - як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Позиції сторін.

1. Прокурор під час судового розгляду кримінального провадження вважала вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною, його дії - кваліфікованими вірно.

З огляду на таке, просила призначити обвинуваченому покарання відповідно до санкції частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України.

Окрім того, просила в порядку, що передбачений у частині 4 статті 70 Кримінального Кодексу України, призначити обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю цього злочину, та злочинів, за які обвинувачений є засудженим вироком від 16 травня 2024 року шляхом часткового складання призначених покарань.

2. Обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за вказаних вище обставин визнав повністю та зазначив, що у содіяному кається.

При цьому додав, що наразі звернувся із заявою, у якій просив звільнити його від відбування покарання в зв`язку з призовом до лав Збройних Сил України, ця його заява наразі судом задоволена, та він прагне взяти участь у бойових діях щодо захисту суверенітету та територіальної цілісності України

3. Захисник під час судового засідання проти доведеності вини обвинуваченого у вчиненні злочину не заперечував.

При цьому з огляду на те, що обвинувачений виявив бажання вступити до лав Збройних Сил України, вважав за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України.

З огляду на таке просив виконувати вирок у цьому кримінальному провадженні самостійно.

4. Потерпілий у судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що в цьому випадку за відсутності потерпілого можливо з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, суд на підставі статті 325 Кримінального Процесуального Кодексу України розглянув справу за відсутності потерпілих.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

1. Під час судового розгляду справи обвинувачений свою вину у вчиненні злочину за встановлених судом обставин визнав повністю.

Він зазначав, що дійсно 03 січня 2024 року зустрівся з потерпілим ОСОБА_8 та між ними виник конфлікт із приводу придбання наркотичних засобів. Під час цього конфлікту ОСОБА_8 його /обвинуваченого/штовхнув, після чого він /обвинувачений/ дістав з пальто ніж та вдарив ним потерпілого, влучивши у грудну клітину.

Після цього потерпілий подивився на ніж та пішов з місця події; він /обвинувачений/ його не переслідував, що відбувалось із потерпілим після цього, він не знає.

Враховуючи, що наведені показання обвинуваченого повністю узгоджуються з висунутим обвинуваченням, суд, з урахуванням думки сторін про можливість такого, керуючись частиною 3 статті 349 КПК України, визнав недоцільним подальше дослідження доказів щодо обставин вчинення ОСОБА_4 злочину, оскільки ці обставини ніким не оспорюються.

За такого факт вчинення ОСОБА_4 насильницьких дій відносно ОСОБА_8 за встановлених судом обставин суд вважає встановленим.

2. Відповідно до висновку експерта № 104 від 06 лютого 2024 року за наслідками дій ОСОБА_4 в ОСОБА_8 виникли тілесні ушкодження у вигляді сліпого проникаючого колото-різаного поранення задньої поверхні грудної клітини зліва, яке ускладнювалось гемо пневмотораксом, що за ступенем тяжкості відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Оцінюючи цей доказ, суд відзначає, що:

Підстави для сумніву у достовірності цього висновку є відсутніми, оскільки:

-перед його дачею експерт була попередженою про кримінальну відповідальність за відмову або ухилення від дачі висновку або за дачу завідомо неправдивого висновку, за ст.ст. 384, 385 Кримінального Кодексу України, про що містяться позначки у висновку;

-компетенція експерта сумнівів в сторін кримінального провадження не викликає;

-про особисту зацікавленість експерта сторони кримінального провадження, зокрема - захист - не посилаються; відомості про наявність такої зацікавленості в матеріалах кримінального провадження відсутні;

-про порушення порядку призначення експертизи сторони кримінального провадження, зокрема захист не посилається

Враховує суд й ту обставину, що цей висновок сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Таке дозволяє прийти до висновку про те, що цей висновок є належним, допустимим та достовірним доказом, в зв`язку із чим врахувати його під час ухвалення рішення по суті справи.

Отже, наслідки вчинення ОСОБА_4 насильницьких дій відносно ОСОБА_8 за встановлених судом обставин суд вважає встановленими.

З огляду на наведене суд вважає вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину за встановлених судом обставин доведеною.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

1. Як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд на підставі частини 2 статті 66 Кримінального Кодексу України, враховує сприяння ним у судовому розгляді кримінального правопорушення.

2. Захист пропонує визнати за обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, також його щире каяття.

Але з наявністю такої обставини погодитись неможливо.

2.1. Так, Верховний Суд у своїй послідовній практиці сформулював правову позицію, відповідно до якої

щире каяття "передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження"

/див, окрім іншого, постанову від 15 листопада 2021 року у справі № 199/6365/19/

2.1. В цьому ж випадку під час судового розгляду кримінального провадження жалю із приводу вчиненого обвинувачений не висловив.

2.2. До того ж, обвинувачений до завершення судового розгляду жодних дій щодо виправлення наслідків вчинених дій, не вжив.

Зокрема, він не вживав жодних заходів щодо відшкодування заподіяної потерпілому шкоди.

Отже, щире каяття в діях ОСОБА_4 є відсутнім, а його ставлення до скоєного повністю охоплюється сприянням у судовому розгляді цього кримінального провадження

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого.

І……З відомостей, що містяться у залученій до матеріалів кримінального провадження довідці ІЦ № 18-04012024/48001 від 04 січня 2024 року та копії вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31 серпня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4 раніше засуджувався:

-02 жовтня 2014 року за частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України;

-31 серпня 2017 року за частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185 Кримінального Кодексу України;

-09 липня 2015 року за частиною 2 статті 187 Кримінального Кодексу України

-

та станом на момент вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження /на 03 січня 2024 року/ судимості за вчинення цих злочинів не були ані - знятими, ані - погашеними у встановленому законом порядку.

Таке, відповідно до статті 34 Кримінального Кодексу України, утворює рецидив злочинів, який відповідно до пункту 1 частини 1 статті 67 Кримінального Кодексу України може бути врахований судом, як обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого.

Вирішуючи питання про наявність в цьому випадку підстав для врахування цієї обставини, як такої, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд враховує таке.

1. Наведені вище відомості про судимості обвинуваченого доводять, що він раніше неодноразово засуджувався за вчинення злочинів, пов`язаних із насильством.

Наведене доводить, що насильницькі дії є проявом обраного обвинуваченим способу вирішення життєвих ситуацій.

2. Та з огляду на таке суд відзначає, що кримінальне правопорушення, за вчинення якого обвинувачений засуджується цим вироком, також є насильницьким, отже - є природним проявом способу життя, який обвинувачений обрав свідомо.

3. Враховує суд й ту обставину, що за вчинення дій, пов`язаних з насильством, обвинувачений неодноразово відбував покарання у вигляді позбавлення волі, проте належних висновків для себе не зробив та знов вдався до дій щодо насильства відносно ОСОБА_8 .

Наведене у сукупності доводить, що в обставинах цього кримінального провадження рецидив злочину свідчить про підвищення суспільної небезпеки особи обвинуваченого, з огляду на що під час призначення йому покарання має враховуватись, як обставина, що його /покарання/ обтяжує.

Мотиви призначення покарання.

А……При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд, керується приписами статті 65 Кримінального Кодексу України, з огляду на що враховує санкцію частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність обвинуваченого та відомості про його особу.

І……Оцінюючи відомості про особу обвинуваченого, що не були врахованими вище, суд враховує таке.

1. Обвинувачений з підліткового віку мав схильність до алкоголізації та наркотизації; як на момент вчинення злочину, так й на теперішній час він страждає на розлад психіки і поведінки внаслідок комбінованого вживання наркотичних засобів.

Та у висновку судово-психіатричного експерта № 98 від 09 квітня 2024 року виснується про те, що поведінка обвинуваченого під час подій, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, його психічний стан визначався саме цим розладом.

2. В 2011 році він одружився; від шлюбу має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Проте, наразі створена ним родина розпалась.

3. ОСОБА_4 отримав професію столяра-плотника, в 2009-2010 роках працював на залізниці за фахом, після чого на протязі 5 років працював у тій же організації ковалем. Проте, на момент вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження постійного заробітку він не мав, на життя заробляв тимчасовими заробітками.

4. Під час перебування в місцях позбавлення волі він зарекомендував себе переважно з позитивного боку вимоги режиму утримання та правил внутрішнього трудового розпорядку не порушував, поводив себе переважно спокійно та врівноважено, негативних емоцій, почуттів та поведінкових реакцій не демонстрував, був неагресивним, стриманим, спокійним, у створенні конфліктних ситуацій помічений не був.

5. У висновку судово-психіатричного експерта № 98 від 09 квітня 2024 року виснується, що наявний в ОСОБА_4 розлад психіки та поведінки характеризується збереженням критичних здібностей та здатності прогнозувати свої дії; як в момент вчинення діяння, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, так й на теперішній час обвинувачений є осудним та застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Наведене у сукупності доводить, що суспільна небезпека особи ОСОБА_4 є підвищеною, адже визначається залежністю від немедичного вживання наркотичних засобів та пов`язаними з такою залежністю розладами психіки та поведінки.

ІІ……Оцінюючи характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_4 , суд враховує таке.

1. Вчинений обвинуваченим злочин відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України є тяжким.

2. Як зазначалось вище, злочин, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, був вчиненим на тлі активної участі обвинуваченого у незаконному обігу наркотичних засобів.

Таке доводить, що ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 злочину значною мірою визначається суспільною небезпекою особи обвинуваченого.

За такого доведена вище підвищена суспільну небезпеку особи обвинуваченого зумовлює й підвищення ступеню тяжкості цього злочину.

3. Разом з таким слід відзначити й те, що отримання потерпілим тілесних ушкоджень також є природним результатом обраного самим потерпілим способу життя, адже в обставинах цього кримінального провадження потерпілий також брав активну участі у незаконному обігу наркотичних засобів.

Таке певною мірою знижує ступінь тяжкості злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження.

Б……Суд враховує й таке.

І……Протягом останніх десяти років, Україна перебуває у стані війни з Російською Федерацією. За цей час перед державою постійно постають все нові і нові виклики, пов`язані з необхідністю боронити свою територію та захищати населення від злочинних дій держави-агресора.

1. Особливої актуальності це питання набуло з дня початку широкомасштабних воєнних дій, відколи Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (затвердженого Законом України № 2102- ІХ від 24 лютого 2022 року) /із змінами, внесеними Указами: від 14 березня 2022 року № 133/2022 (затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ); від 18 квітня 2022 року № 259/2022 (затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), від 17 травня 2022 року № 341/2022 (затвердженим Законом України від 23 травня 2022 року № 2263-ІХ), від 12 серпня 2022 року № 573/2022 (затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ), від 07 листопада 2022 року № 757/2022 (затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738 - ІХ), від 06 лютого 2023 року № 58/2023 (затвердженим Законом України від 07 лютого 2023 року № 2915-ІХ), від 01 травня 2023 року (затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ІХ), від 26 липня 2023 року № 451/2023 (затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року № 3275-ІХ), від 06 листопада 2023 року № 734/2023 (затвердженим Законом України від 07 листопада 2023 року № 3429-IX), від 05 лютого 2024 року № 49/2024 (затвердженим Законом України від 06 лютого 2024 року № 3564-ІХ), від 06 травня 2024 року № 271/2024 (затвердженим Законом України від 08 травня 2024 року № 3684-ІХ), від 23 липня 2024 року № 469/2024 (затвердженим Законом України від 23 липня 2024 року № 3891-ІХ)/ й до теперішнього часу в Україні безперервно діє військовий стан.

Як зазначається у пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального, Кримінально-виконавчого кодексів України та інших законів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення осіб від відбування покарання для безпосередньої їх участі у обороні країни, захисті її незалежності та територіальній цілісності»:

«Україна щодня бореться як за своє світле майбутнє, так і за майбутнє всього демократичного світу.

За цей час, ціною неймовірних зусиль та людських жертв, Україні вдалось здобути низку важливих воєнних перемог, знищивши тисячі окупантів.

Водночас, для остаточної перемоги над державою-терористом необхідно докласти ще багато зусиль. Не є секретом, що мобілізаційний ресурс нашого ворога є величезним, а тому нам слід використовувати всі наявні можливості для відсічі збройної агресії.

Одним із ресурсів, який може бути використаний для посилення обороноздатності держави є особи, які відбувають покарання у вигляді обмеження або позбавлення волі. Серед цих людей є мотивовані та патріотично налаштовані громадяни, готові спокутувати власну провину перед суспільством на полі бою»1

2. З огляду на таке, 08 травня 2024 року був прийнятий Закон України № 3687-ІХ, яким засудженим до позбавлення волі було надане право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби.

2.1. Відповідно до цього Закону, зокрема, Кримінальний Кодекс України доповнений статтею 811, якою передбачається, що

Під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище.

У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

/частина 1/

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

При ухваленні рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом суд покладає на особу, звільнену від відбування покарання, обов`язок невідкладно, але не пізніше 24 годин після набрання законної сили судовим рішенням про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, прибути у супроводі Національної гвардії України до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для укладення контракту та проходження військової служби.

/частина 2/

У разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

/частина 3/

2.2. Відповідно до цього ж Закону, зокрема, Кримінально-виконавчий Кодекс України доповнений статтею 1541, якою передбачається, що

Стосовно засудженого, який виявив бажання проходити військову службу, на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом.

/частина 1/

За заявою засудженого установа виконання покарань у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, вживає невідкладних заходів щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та організовує проходження таким засудженим первинного медичного огляду у закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України та в інших закладах охорони здоров`я державної чи комунальної форми власності.

/частина 2/

Питання щодо можливості представлення засудженого до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом за наявності позитивних результатів первинного медичного огляду попередньо розглядається установою виконання покарань за обов`язковою участю (у тому числі в режимі відеоконференції) представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем розташування установи виконання покарань, а також представника військової частини, в якій засуджений планує проходити військову службу за контрактом.

За результатами такого попереднього розгляду засудженому територіальним центром комплектування та соціальної підтримки може бути видано направлення для проходження військово-лікарської комісії.

/частина 3/

Установа виконання покарань сприяє, а територіальний центр комплектування та соціальної підтримки організовує проходження засудженим військово-лікарської комісії.

У разі визнання засудженого придатним до військової служби за станом здоров`я копія довідки військово-лікарської комісії з постановою про придатність до військової служби невідкладно, але не пізніше 24 годин, надається установі виконання покарань.

/частина 4/

За результатами розгляду отриманих документів та прийняття рішення про можливість представлення засудженого до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом установа виконання покарань невідкладно, але не пізніше 24 годин після прийняття такого рішення, надсилає до суду клопотання (подання), заяву засудженого про бажання проходити військову службу за контрактом, письмову згоду командира військової частини, в якій засуджений планує проходити військову службу за контрактом, копію військово-облікових документів та копію довідки військово-лікарської комісії з постановою про придатність до військової служби для розгляду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

/частина 5/

ІІ……З огляду на наведене суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що наразі ОСОБА_4 відбуває призначене вироком Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 травня 2024 року покарання у вигляді позбавлення волі строком на 07 років 06 місяців.

2. При цьому він у встановленому процитованими нормами порядку звернувся із заявою про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у зв`язку із вступом на військову службу.

3. Далі він пройшов віськово-лікарську комісію та був визнаний придатним для проходження військової служби; компетентним органом була отримана згода командира військової частини на укладання із ним контракту.

4. Більше того, наразі Казанківським районним судом Миколаївської області ухвалене рішення про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання в зв`язку з проходженням військової служби, яке наразі не набуло чинності.

5. Обставини здійснення цього кримінального провадження зайвий раз свідчать, що бажання ОСОБА_4 проходити військову службу є добровільним.

Наведене у сукупності доводить, що на теперішній час ОСОБА_4 свідомо виявив бажання та реалізував своє передбачене законом право спонукати власну провину на полі бою.

Призначення покарання.

І……Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання з огляду на наведені обставини, суд враховує такі приписи діючого законодавства та настанови судової практики.

1. Санкція частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 05 до 08 років.

2. Відповідно до статті 75 Кримінального Кодексу України

Якщо суд … при призначенні покарання у виді … позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

/частина 1/

…

У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

/частина 3/

Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

/частина 4/

Відповідно до статті 76 Кримінального Кодексу України

У разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

/частина 1/

…

На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки:

…

3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);

…

6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

На особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, суд покладає обов`язки, передбачені частиною третьою цієї статті, необхідні і достатні для її виправлення з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання.

/частина 3/

Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого, а щодо засуджених військовослужбовців - командирами військових частин.

/частина 4/

3. Верховний Суд у своїй Постанові від 22 жовтня 2024 року у справі № 629/2438/23, окрім іншого, виснував таке

у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами.

/пункт 13/

4. Відповідно до статті 70 Кримінального Кодексу України

При сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

/частина 1/

…

За правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

/частина 4/

Відповідно до пункту 23 Постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання»:

У разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

ІІ……З огляду на ці приписи діючого законодавства та настанови судової практики, суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Суд повторює, що, як доведено вище, ОСОБА_4 на теперішній час, відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі, реалізував своє право спокути провину на полі бою.

Та, відповідно до процитованих вище дороговказів, що містяться у Постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 629/2438/23, реалізація цього права має бути забезпеченою будь-якими способами.

2. Поза розумним сумнівом, це право не може бути забезпеченим у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, яке необхідно буде відбувати реально, адже за таких умов після набрання цим вироком чинності обвинувачений знов зобов`язаний буде залишити поле бою та повернутись у місця позбавлення волі.

3. Передбачені законом /статтею 69 Кримінального Кодексу України/ підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого виду покарання, ніж передбачений у санкції частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України, в обставинах цього кримінального провадження вочевидь є відсутніми.

4. В той же час, закон дозволяє звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України.

Та стосовно можливості звільнення обвинуваченого від покарання за цією обставиною суд відзначає таке.

4.1. Відповідно до процитованих вище приписів частини 1 статті 75 Кримінального Кодексу України особа може бути звільненою від відбування покарання з випробуванням за одночасної наявності таких обставин:

-засудження до позбавлення волі на строк, що не перевищує 05 років;

-можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Вирішуючи питання про наявність цих обставин, суд відзначає таке.

(а) Перебування на полі бою та пов`язані з цим обставини реальна загроза життю та здоров`ю, особливі умови існування, форми видання наказів та особлива відповідальність за їх несвоєчасне або неправильне виконання, інші подібні чинники2 поза розумним сумнівом цілком здатні призвести та переосмислення ставлення до життя та призвести до докорінних змін у способі життя навіть попри його /способу життя/ попередній впертий хибний вибір.

Та ця теза в обставинах цього кримінального провадження є особливо актуальною, адже, як неодноразово доводилось вище, саме хибне визначення обвинуваченим способу його життя й призвело до підвищеної суспільної небезпеки як самого обвинуваченого, так й вчинених ним злочинів.

Отже, обставини цього кримінального провадження, а саме майбутнє перебування обвинуваченого на полі бою дають підстави поза розумним сумнівом виснувати, що його виправлення є можливим без застосування до нього покарання.

Суд також зауважує, що такий висновок узгоджується із логікою, якою керувався законодавець під час видання вказаного вище Закону від 08 травня 2024 року № 3687-ІХ,

(б) Далі, санкція частини 1 статті 121 Кримінального Кодексу України передбачає можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років.

Та, з огляду на наведені висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого внаслідок його перебування на полі бою без застосування відносно нього покарання саме таке покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років суд вважає в обставинах цього кримінального провадження необхідним та достатнім.

Отже, за наслідками розгляду цього кримінального провадження обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 років та звільнити його від відбуття цього покарання на підставі статті 75 Кримінального Кодексу України з випробуванням.

5. Прокурор просила призначити ОСОБА_4 більш суворе покарання; з її позиції вбачається, що проти можливості виправлення обвинуваченого без застосування відносно нього покарання вона заперечує.

Але такі посилання прокурора не можуть бути покладеними в підґрунтя судового рішення з огляду на таке.

5.1. Призначення покарання так, як пропонує прокурор, не тільки не сприяє, але навпаки перешкоджає реалізації права обвинуваченого спокути свою провину на полі бою.

Таке в умовах широкомасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України є неприпустимим.

5.2. Окрім того, міркувань, здатних спростувати наведені вище висновки суду про можливість виправлення обвинуваченого без застосування покарання посилання прокурора, що аналізуються, не містять.

Отже, ці посилання не можуть бути покладеними у підґрунтя судового рішення.

6. Далі, суд нагадує, що після вчинення злочину, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, обвинувачений засуджувався, востаннє вироком Ленінського районного суду від 16 травня 2024 року.

За такого цим вироком суд має призначити обвинуваченому остаточне покарання за приписами частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України.

Але з урахуванням того, що:

-цим вироком обвинувачений звільняється від відбування покарання з випробуванням;

-від відбуття покарання за попереднім вироком обвинувачений також звільняється умовно-достроково

відповідно до дороговказів, що містяться у згадані вище Постанови № 7 від 24 жовтня 2003 року Пленуму Верховного Суду України як цей вирок, так й вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 травня 2024 року слід виконувати самостійно.

7. Визначаючи тривалість іспитового строку, який слід застосувати відносно ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відомості про його особу та тривалість покарання у вигляді позбавлення волі, що призначається обвинуваченому.

Суд враховує також умови, у яких обвинувачений буде перебувати під час випробування, а саме ту обставину, що випробування обвинувачений проходитиме на полі бою.

З огляду на таке суд вважає, що відносно ОСОБА_4 слід застосувати іспитовий строк тривалістю в 02 роки.

8. При цьому на обвинуваченого слід покласти обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації або командира військової частини

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-вжити заходів щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період

9. Відповідно до частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України у строк відбуття покарання за цим вироком обвинуваченому слід зарахувати період його попереднього ув`язнення з 03 січня 2024 року до 31 травня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішення цивільного позову

Під час здійснення цього кримінального провадження прокурор подала позов в інтересах Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської Ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» про стягнення з обвинуваченого 18.399 грн. 40 коп. на відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_9 .

1. Вирішуючи цей позов, суд враховує приписи статті 1206 Цивільного Кодексу України, відповідно до яких

Особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

/частина 1/

…

Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося.

/частина 3/

2. З огляду на ці приписи діючого законодавства суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає, що з долученої до матеріалів кримінального провадження довідки вбачається, що на лікування потерпілого ОСОБА_8 Комунальним некомерційним підприємством Миколаївської міської Ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» витрачено 18.399 грн. 40 коп.

З огляду на таке цивільний позов прокурора про стягнення цих коштів підлягає повному задоволенню.

Вирішення питання про речові докази

1. Речовий доказ у справі коротке пальто чорного кольору - як майно, яке зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та під час вчинення кримінального правопорушення не використовувалось протиправно - на підставі пункту 1 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути його власнику ОСОБА_4 .

2. Речові докази у справі:

-майку рожевого кольору;

-спортивну кофту чорного кольору з капюшоном із темно-зеленими вставками;

-пальто чорного кольору середньої довжини

- як майно, яке зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та під час вчинення кримінального правопорушення не використовувалось протиправно - на підставі пункту 1 частини 9 статті 100 КПК України слід повернути його власнику ОСОБА_8 .

Вирішення питання про заходи забезпечення кримінального провадження.

І……Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_10 від 08 січня 2024 року накладений арешт на згадані вище речі обвинуваченого та потерпілого, а саме на:

-майку рожевого кольору;

-спортивну кофту чорного кольору з капюшоном із темно-зеленими вставками;

-пальто чорного кольору середньої довжини;

-коротке пальто чорного кольору

1. В обґрунтування необхідності застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження слідчий суддя послався про необхідність збереження речових доказів у справі.

2. Вирішуючи питання про подальше застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, суд враховує, що відповідно до приписів статті 174 Кримінального Процесуального Кодексу України

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

/абзац 2 частини 1/

…

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

/ частини 4/

3. З огляду на ці приписи діючого законодавства суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає, що наразі розгляд цього кримінального провадження завершений, отже потреба у застосуванні цього заходу забезпечення цього кримінального провадження наразі відпала.

За такого арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 08 січня 2019 року, слід скасувати.

ІІ……Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_10 від 05 січня 2024 року відносно обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02 березня 2024 року.

Подальшими ухвалами цього ж слідчого судді строк тримання обвинуваченого під вартою продовжувався неодноразово, востаннє ухвалою від 02 квітня 2024 року до 31 травня 2024 року включно.

Наразі строк дії цієї ухвали сплинув; строк застосування цього запобіжного заходу слідчим суддею або судом не продовжувався.

Таке доводить, що наразі запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовується

Судові витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 373-374, 474 - 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 05 /п`ять/ років.

На підставі частини 5 статті 72 Кримінального Кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття цього покарання період його попереднього ув`язнення з 03 січня 2024 року до 31 травня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального Кодексу України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації або командира військової частини

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3)вжити заходів щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період

На підставі частини 4 статті 70 Кримінального Кодексу України цей вирок та вирок Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16 травня 2024 року виконувати самостійно.

Цивільний позов прокурора в інтересах Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської Ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської Ради «Міська лікарня швидкої медичної допомоги» 18.399 /вісімнадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять/ грн.. 40 /сорок/ копійок на відшкодування витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_11 .

Речовий доказ у справі коротке пальто чорного кольору - повернути ОСОБА_4 .

Речові докази у справі:

-майку рожевого кольору;

-спортивну кофту чорного кольору з капюшоном із темно-зеленими вставками;

-пальто чорного кольору середньої довжини

- повернути ОСОБА_8 .

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_10 від 08 січня 2019 року на

-коротке пальто чорного кольору;

-майку рожевого кольору;

-спортивну кофту чорного кольору з капюшоном із темно-зеленими вставками;

-пальто чорного кольору середньої довжини

- скасувати.

Вирок може бути оскарженим до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 30 днів з моменту його проголошення, а засудженим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДЯ = ОСОБА_12

04.11.2024

1 - blob:https://itd.rada.gov.ua/e3f93448-7510-46b8-9bde-f298c5972deb

2 - на наявності таких обставин наголошується у листі Міністерства Оборони України від 27 вересня 2022 року № 220/9487