КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3046/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№0000425 по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень (проступків), передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень визначено, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

По справі вирішено питання про речові докази та судові витрати.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він в середині травня 2018 року, не маючи посвідчення тракториста-машиніста, з метою уникнення встановленої Законом відповідальності за керування транспортним засобом без передбаченого дозволу, вирішив придбати підроблений документ, а саме посвідчення тракториста-машиніста на власне ім?я з метою його подальшого використання. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 в середині травня 2018 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у мережі Інтернет знайшов оголошення з приводу виготовлення та придбання посвідчення тракториста-машиніста за ціною 8000 гривень. Після чого ОСОБА_7 у мобільному додатку «Telegram» зв?язався із невстановленою досудовим розслідуванням особою, з якою домовився про виготовлення підробленого посвідчення тракториста-машиніста, на право керування транспортними засобами категорій «А1», «А2», «B1», «B2», «В3», «С», «DI», «D2», «Е1», «Е2», «F1», «F2», «G1», «G2».

В подальшому ОСОБА_7 , використовуючи мобільний месенджер «Telegram», надіслав невстановленій досудовим розслідуванням особі фотокартку з власним зображенням та надав свої анкетні дані для подальшого їх внесення до підробленого документу. В подальшому невстановлена особа, на підставі наданих ОСОБА_7 анкетних даних та його фотокартки, у невстановлений під час досудового розслідування час та місці, виготовила підроблений документ - посвідчення тракториста машиніста, яке надає право керувати транспортними засобами категорії «А1», «А2», «В1», «В2», «В3», «С», «D1», «D2», «E1», «E2», «F1», «F2», «G1», «G2» та видається в установленому Законом порядку з дотриманням певної процедури, а саме: бланк посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 від 27.05.2018, в яке внесла анкетні дані та фотографію ОСОБА_7 , за що отримала від останнього грошові кошти в сумі 8000 грн.

Після цього ОСОБА_7 прибув до відділення «Нової пошти», яке розташоване в м. Ірпінь Бучанського району Київської області, де отримав від невстановленої особи поштове відправлення, в якому знаходилось посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 видане ГУ Держпродспоживслужби в Київській області на ім?я ОСОБА_7 , після чого став зберігати посвідчення тракториста-машиніста при собі задля подальшого використання.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України - пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ і який надає права з метою його використання.

Крім цього, 18 жовтня 2024 року о 13.47 год. ОСОБА_7 , маючи при собі завідомо підроблений документ, а саме: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 на його ім?я, керуючи транспортним засобом - самохідним краном марки «РРМ ATT 390», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись по вулиці Гайдамацькій в с. Гостомель Бучанського району Київської області, був зупинений працівниками поліції.

На законну вимогу поліцейського пред?явити документи, що посвідчують право керування транспортним засобом, діючи умисно, протиправно, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 на ім?я ОСОБА_7 у передбаченому законом порядку Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області не видавалося та ним не отримувалось, тобто є завідомо підробленим, з метою створити перед працівниками поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення тракториста-машиніста, яке надає право керувати транспортними засобами категорії «A 1», «А2», «B1», «В2», «В3», «С», «D1», «D2», «E1», «E2», «F1», «F2», «G1», «G2», та відповідно і з тим права на керування транспортним засобом і таким чином уникнути встановленої законом відповідальності за керування транспортним засобом без передбаченого дозволу, надав для перевірки працівникам поліції завідомо підроблений офіційний документ, а саме посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_1 із його особистими анкетними даними та фотокарткою, яке згідно висновку експерта не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, тобто використав завідомо підроблений документ.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.4 ст.358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор зазначає, що відповідно до положень ст.12 КК України (станом на травень 2018 року), кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України, відносилось до злочинів невеликої тяжкості.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України (чинної станом на травень 2018 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Посилається на правову позицію, викладену у постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року (справа № 521/8873/18), згідно якої за змістом п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч. ч.1,4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, саме суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст.49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Незважаючи на те, що строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України на час ухвалення оскаржуваного вироку сплинув, проте питання про звільнення його від кримінальної відповідальності або від призначеного покарання судом не вирішено.

Під час апеляційного розгляду просить роз`яснити ОСОБА_7 право на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

У разі згоди обвинуваченого ОСОБА_7 на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, звільнити його від кримінальної відповідальності за вказаним епізодом на підставі ст.49 КК України, кримінальне провадження в цій частині закрити, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, та вважати його засудженим за ч.1 ст.358 КК України до штрафу у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

У разі незгоди обвинуваченого ОСОБА_7 на звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, на підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнити його від призначеного покарання за вчинення даного кримінального правопорушення.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

В решті вирок залишити без змін.

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.4 ст.401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурора не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого, та суд не визнав обов`язковою його участь, колегія суддів вважає за можливим здійснити розгляд провадження у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка частково підтримала подану апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Положеннями статті 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Санкцією ч.1 ст.358 КК України (чинною станом на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення) передбачено покарання у виді штрафу до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Таким чином, відповідно до положень ч.3 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.358 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відноситься до злочинів невеликої тяжкості (станом на момент вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення).

За приписами п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 3 роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження чи позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Із оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України в середині травня 2018 році (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено).

Тобто на момент ухвалення оскаржуваного вироку від 09 грудня 2024 року минуло більш ніж 3 роки від дати вчинення злочину.

Незважаючи на це, суд першої інстанції не вирішив питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України (за умови його згоди на таке звільнення) або звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання за вчинення даного кримінального правопорушення на підставі ч.5 ст.74 КК України, тобто не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Згідно з п.4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок суду першої інстанції, у разі, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням того, що обвинувачений не прибув до суду апеляційної інстанції та не порушує питання про звільнення його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, суд апеляційної інстанції вирішує питання про звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання.

Оскільки з дня вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, сплинули строки давності, визначені п.2 ч.1 ст.49 КК України, він підлягає звільненню від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

За таких обставин, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок в частині призначеного покарання змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку, передбаченого ст.49 КК України.

У зв`язку з цим виключити з вироку посилання про призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 420, ч.15 ст.615 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 09 грудня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, змінити.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від покарання, призначеного за ч.5 ст.27 ч.1 ст.358 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Виключити з вироку суду посилання про призначення покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.4 ст.358 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

В решті вирок суду залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

________________ ________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4