Справа № 632/921/24
провадження № 1-кп/632/55/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року місто Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Первомайський Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, мешканця АДРЕСА_1 , особи з інвалідністю другої групи, не працюючого, одруженого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 умисно заподіяв ОСОБА_7 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

Так, 18 лютого 2024 року група військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) у складі капітана ОСОБА_8 , сержанта ОСОБА_9 , солдата ОСОБА_7 , солдата ОСОБА_10 та солдата ОСОБА_11 на підставі наказу начальника Лозівського гарнізону № 8 від 15 лютого 2024 року здійснювала оповіщення, відбір та призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період на території міста Первомайський (назва на даний час - Златопіль) Лозівського району Харківської області.

У цей же день, близько 11 години 40 хв., зазначена вище група військовослужбовців перебуваючи поблизу Комунального закладу «Первомайський ліцей № 2 Первомайської міської ради Харківської області» (далі - КЗ «Первомайський ліцей № 2»), що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , побачивши на пішохідній доріжці ОСОБА_4 , підійшли до останнього.

Під час спілкування солдата ОСОБА_7 з ОСОБА_4 між зазначеними особами, на ґрунті особистої неприязні, виник словесний конфлікт.

За цих обставин у обвинуваченого виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень солдату ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій умисел, діючи без відриву у часі, умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_4 наніс ОСОБА_7 один удар кулаком лівої руки в область обличчя справа.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_7 легке тілесне ушкодження - синець на нижній повіці правого ока, який розповсюджується в виличну ділянку справа, та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я - закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку.

Під час судового розгляду ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, не визнав.

При цьому ОСОБА_4 показав суду, що 18 лютого 2024 року він, перебуваючи на пішохідній доріжці у 1-2 мікрорайоні міста Первомайський Лозівського району Харківської області, рухався від будинку № 1 у напрямку магазина «Консоль».

У той момент коли він перебував поблизу КЗ «Первомайський ліцей № 2» на доріжку заїхав мікроавтобус червоного кольору, з правого боку якого вийшов капітан ОСОБА_8 , який був у військовій формі, та який перебуваючи приблизно на відстані п`яти метрів став вимагати щоб він, ОСОБА_4 , зупинився.

Оскільки, на думку обвинуваченого, відповідно до законодавчої бази України військовослужбовці не мають права звертатися до цивільних осіб і зупиняти їх, а також у зв`язку із поганим самопочуттям, він не звернув уваги на висловлені вимоги й продовжив йти.

Коли він пройшов 20 - 25 метрів його наздогнав чоловік у військовій формі, який перегородив йому дорогу та який на його вимоги не представився й не пред`явив документи, а лише посміхався, тобто поводив себе неадекватно.

В подальшому було з`ясовано, що цією особою був солдат ОСОБА_7 .

У цей же момент він інтуїтивно відчув, що позаду нього стоїть ще одна особа, як було встановлено у подальшому, солдат ОСОБА_11 .

Коли він зробив крок вліво ОСОБА_7 , який стояв попереду нього також зробив крок вліво та штовхнув його животом, після чого повідомив йому лише про те, що він є військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_7.

На його, ОСОБА_4 , вимоги викликати поліцейських та пред`явити документи ОСОБА_7 не реагував.

Також обвинувачений показав, що при собі він мав пакет із продуктами харчування, який тримав в лівій руці, при цьому спочатку він рухався у лівий бік, а потім у правий.

ОСОБА_7 , який стояв попереду, рухався разом із ним, після чого штовхнув його знову.

На неодноразові вимоги припини перешкоджати його конституційному праву на вільне пересування, пред`явити документи та викликати поліцейських ОСОБА_7 не реагував.

За таких обставин він, ОСОБА_4 , з метою продовжити рух далі, правою рукою спробував посунути військовослужбовця ОСОБА_7 у бік, однак відштовхнути його йому не вдалося.

В цей момент ОСОБА_11 , який стояв позаду, сказавши про те, що він, обвинувачений, нібито наніс удар ОСОБА_7 , обхопив його, ОСОБА_4 , двома руками.

У свою чергу він, обвинувачений, розцінивши дії ОСОБА_11 як напад, з метою самозахисту, вирішив застосувати до останнього, який висів у нього на спині, прийом боротьби, у зв`язку із чим нахилився, після чого схопивши руками автомат та ногу ОСОБА_11 , зробив кидок, внаслідок чого вони впали на землю.

У той момент коли він, ОСОБА_4 , вставав, ОСОБА_7 , який перебував позаду нього, схопив його лівою рукою за шию, при цьому свою ліву руку він зафіксував правою рукою та почав його душити.

Звільняючись від захвата ОСОБА_7 він встаючи, двічі наніс удар головою назад, куди попав не бачив, однак після цього ОСОБА_7 відскочив від нього та повідомив, що він наніс йому удар в область ока.

Разом із цим ОСОБА_4 показав, що він є лівшею, однак ударів рукою ОСОБА_7 , зокрема кулаком лівої руки, не наносив, у тому числі й тому, що в лівій руці тримав пакет.

Після чого на місце події прибули працівники поліції, які відібрали у нього пояснення.

ОСОБА_4 вважає, що дії військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_7 є незаконними, оскільки вони перешкоджали йому вільно пересуватися, а він не мав наміру та бажання із ними спілкуватися.

Водночас, ОСОБА_4 показав, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_7, які були учасниками описаної вище події, вимог про пред`явлення для перевірки документів та надання будь - яких інших даних чи інформації, йому не висували, його оповіщення не здійснювали.

Вважає, що тілесні ушкодження потерпілий міг отримати внаслідок нанесених ним ударів головою.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_4 в умисному заподіянні ОСОБА_7 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за обставин, викладених у цьому вироку, підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_7 - військовослужбовець, який обіймав посаду водія ІНФОРМАЦІЯ_3 , показав суду, що 18 лютого 2024 року близько 11 години 40 хв., він у складі групи оповіщення, до якої також входили капітан ОСОБА_8 , сержант ОСОБА_9 , солдати ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , на службовому автомобілі «Фольксваген» під його керуванням пересувалися містом Первомайський Лозівського району Харківської області, де, на підставі наказу начальника Лозівського гарнізону, здійснювали оповіщення громадян, а саме: встановлювали осіб, які мають прибути до територіального центру комплектування та вручали їм повістки для уточнення даних.

Рухаючись по вулиці Центральній, на пішохідній доріжці поблизу КЗ «Первомайський ліцей № 2», побачили чоловіка, який, у тому числі за віком підпадав під критерії особи, що підлягає призову на військову службу, як було встановлено у подальшому, ОСОБА_4 .

За цих обставин вони зупинилися, капітан ОСОБА_8 пішов у бік ОСОБА_4 , у свою чергу останній, побачивши ОСОБА_8 , взяв пакет та почав відходити, він, потерпілий, також пішов у їх бік. За ними йшли інші військовослужбовці.

При цьому, як показав потерпілий, вони були у військовій формі із знаками розпізнання, мали при собі зброю. Капітан ОСОБА_8 представився ОСОБА_12 , як військовослужбовець територіального центру комплектування та соціальний підтримки, пред`явив посвідчення, а також повідомив йому про причину звернення.

У свою чергу обвинувачений почав поводити себе агресивно, лаятися та запитувати з яких підстав він до нього звертається.

Також потерпілий ОСОБА_7 показав, що він також підійшов до ОСОБА_12 , став попереду нього, представся та попросив пояснити чим викликана така його поведінка, а також намагався роз`яснити, що вони діють на законних підставах згідно із наказом про який зазначено вище та виконують свої службові обов`язки із оповіщення громадян.

Однак, ОСОБА_12 продовжуючи конфліктувати, сказав йому, потерпілому, щоб він відійшов, а інакше він його вдарить.

При цьому ОСОБА_8 стояв від нього, потерпілого, зліва.

Оскільки він не відійшов обвинувачений, який тримав у правій руці пакет, одразу наніс йому боковий удар кулаком лівої руки в обличчя, зокрема у область правого ока та скроневої частини, внаслідок чого йому були заподіяні тілесні ушкодження встановлені експертом.

В цей момент ОСОБА_11 , який підходив ззаду до ОСОБА_12 , зреагувавши на дії останнього - нанесений ним удар, схопив його й вони разом впали на землю, де почали боротися. При цьому обвинувачений, який опинився зверху, намагався наносити ОСОБА_11 удари руками, чому він, потерпілий, завадив, притиснувши обвинуваченого та утримував його до того моменту поки той не заспокоївся.

У зв`язку із цим ним по телефону була викликана поліція.

Із показань свідка ОСОБА_8 , який проходив військову службу на посаді старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що 18 лютого 2024 року він був старшим групи оповіщення до якої входили сержант ОСОБА_9 , солдати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 .

Свої службові обов`язки із оповіщення вони виконували на підставі наказу начальника Лозівського гарнізону від 15 лютого 2024 року № 8 згідно із яким до їх повноважень входило розшук, оповіщення та доставка військовозобов`язаних до територіального центру комплектування у період часу з 16 по 22 лютого 2024 року.

Всі військовослужбовців були у військовій формі із знаками розрізнення, мали при собі зброю.

Здійснюючи заходи із оповіщення, рухаючись у складі зазначеної групи на службовому автомобілі «Фольксваген», під керуванням водія ОСОБА_7 , містом Первомайський Лозівського району Харківської області, на пішохідній доріжці поблизу КЗ «Первомайський ліцей № 2» вони побачили чоловіка, як було з`ясовано у подальшому, ОСОБА_4 .

Вийшовши із автомобіля він підійшов до зазначеної особи, представився та попросив пред`явити документ, що посвідчує його особу та військово-обліковий документ, на що ОСОБА_4 повідомив, що він вже був у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, відмовся показувати документи, почав лаятись та відштовхнувши його, пішов далі.

У свою чергу солдат ОСОБА_7 наздогнав ОСОБА_4 , представився останньому, став перед ним та почав питати чому він не пред`являє документи та так себе поводить.

ОСОБА_4 продовжував поводити себе агресивно, зазначаючи, що вони порушують його конституційні права.

При цьому обвинувачений сказав ОСОБА_7 , що він його вдарить якщо той не відійде.

Оскільки ОСОБА_7 не відійшов, то ОСОБА_4 , не реагуючи на застереження потерпілого, наніс йому один удар кулаком лівої руки в голову, зокрема в область правого ока.

Також свідок показав, що солдат ОСОБА_11 , який стояв поруч із ОСОБА_4 , зреагувавши на дії останнього, повалив його на землю.

ОСОБА_4 пручався, намагався вдарити ОСОБА_11 .

У зв`язку із цим ОСОБА_7 утримував обвинуваченого поки він не заспокоївся.

Свідок ОСОБА_11 - солдат - гранатометник роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , показав суду, що 18 лютого 2024 року близько 11 години 30 хв. він, капітан ОСОБА_8 , сержант ОСОБА_9 , солдати ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , у складі групи, за наказом начальника Лозівського гарнізону, здійснювали оповіщення громадян на території міста Первомайський.

Всі зазначені вище особи та він були у військовій формі.

Пересуваючись на службовому автомобілі «Фольксваген» по вулиці Центральній у місті Первомайський Лозівського району Харківської області, на пішохідній доріжці поблизу КЗ «Первомайський ліцей № 2» вони побачили ОСОБА_4 , до якого у подальшому підійшов капітан ОСОБА_8 .

Однак обвинувачений від спілкування із ОСОБА_8 ухилявся.

В цей момент до ОСОБА_4 підійшли солдат ОСОБА_7 та він.

ОСОБА_7 представившись, поцікавився у обвинуваченого чи перебуває він на військовому обліку та коли він відвідував територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, на що ОСОБА_4 відповів, що вони не мають права до нього звертатися, задавати йому запитання, перевіряти його документи, та намагався йти далі.

При цьому ОСОБА_7 стояв на шляху ОСОБА_4 , він, свідок, стояв поруч із ними.

За цих обставин ОСОБА_4 став поводити себе агресивно, вимагав не перешкоджати його руху та декілька разів штовхнув ОСОБА_7 руками.

Водночас, ОСОБА_4 сказав ОСОБА_7 у нецензурній формі, що якщо останній буде перешкоджати його пересуванню, то він його вдарить.

Після цього обвинувачений, незважаючи на застереження потерпілого, наніс останньому удар лівою рукою в обличчя.

У свою чергу він, свідок, відреагувавши на ці дії ОСОБА_4 , застосувавши до останнього прийом боротьби повалив його на землю, опинившись зверху обвинуваченого, якого у подальшому притримував ОСОБА_7 , який й викликав поліцію.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_9 18 лютого 2024 року він, капітан ОСОБА_8 , солдати ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , у складі мобільної групи, на підставі наказу начальника Лозівського гарнізону № 8 від 15 лютого 2024 року, здійснювали оповіщення громадян на території міста Первомайський Лозівського району Харківської області. Всі перебували у військовій формі із знаками розпізнавання, при собі мали зброю.

Рухаючись на службовому автомобілі «Фольксваген» по вулиці Центральній, зупинилися поблизу КЗ «Первомайський ліцей №2», де на пішохідній доріжці перебував ОСОБА_4 , який підпадав під критерії особи, що підлягає призову на військову службу.

Капітан ОСОБА_8 вийшовши із автомобіля звернувся до ОСОБА_4 , який одразу почав поводити себе агресивно, та який заявив, що він не буде спілкуватися із військовослужбовцями територіального центру комплектування.

Після цього ОСОБА_4 відсторонивши ОСОБА_8 пішов далі по пішохідній доріжці.

Разом із цим свідок ОСОБА_9 повідомив, що він перебуваючи у зазначеному транспортному засобі, через незначний проміжок часу, побачив, що із ОСОБА_4 , який стояв на відстані 35 - 40 метрів від автомобіля, вже спілкується солдат ОСОБА_13 .

В ході розмови ОСОБА_4 кулаком лівої руки вдарив ОСОБА_7 в обличчя.

У свою чергу ОСОБА_11 запобігаючи протиправним діям обвинуваченого повалив його на землю, при цьому й сам впав на нього.

Перебуваючи у лежачому положенні ОСОБА_4 намагався вдарити ОСОБА_11 .

У зв`язку із цим ОСОБА_7 став утримувати обвинуваченого до того моменту поки він не заспокоївся.

В подальшому на місце події приїхали співробітники поліції.

Свідок ОСОБА_10 , який проходить військову службу у роті охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , показав суду, що 18 лютого 2024 року між одинадцятою і дванадцятою годинами він у складі групи оповіщення, до якої входили капітан ОСОБА_8 , сержант ОСОБА_9 , солдати ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , рухаючись на службовому автомобілі по місту Первомайський Лозівського району Харківської області, зупинилися поблизу КЗ «Первомайський ліцей № 2», де на пішохідній доріжці перебував ОСОБА_4 , який за зовнішніми ознаками підпадав під критерії особи, що підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Оповіщення громадян здійснювалося на підставі наказу начальника Лозівського гарнізону.

Всі військовослужбовці, які входили до складу групи оповіщення, були у військовій формі зі знаками розпізнавання, при собі мали зброю.

Також свідок ОСОБА_10 показав, що він перебуваючи поблизу вказаного транспортного засобу, побачив, що ОСОБА_4 , який мав при собі пакет, наніс ОСОБА_7 один удар кулаком лівої руки в обличчя.

Після зазначених подій на місце прибули співробітники поліції.

Допитані у якості свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , кожний окремо, показали суду, що 18 лютого 2024 року близько 11 години 40 хв. вони разом, перебуваючи поблизу перехрестя вулиць Спортивної та Центральної у місті Первомайський Лозівського району Харківської області, побачили мікроавтобус ІНФОРМАЦІЯ_7, трьох військовослужбовців з одного боку та ОСОБА_4 з іншого, між якими відбувався конфлікт.

При цьому свідок ОСОБА_14 показав, що він бачив як в ході конфлікту обвинувачений наніс одному із військовослужбовців удар рукою в область обличчя.

У свою чергу свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що він бачив обопільні рухи руками, які здійснював ОСОБА_16 та військовослужбовець який стояв навпроти нього.

Після чого, як вбачається із показань свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , ОСОБА_4 та інший військовослужбовець, який збив обвинуваченого з ніг, впали на землю.

Разом із цим як свідок ОСОБА_14 , так і свідок ОСОБА_15 повідомили суду, що більш детально конфлікт між зазначеними особами, вони описати не можуть, оскільки перебували від місця події на відстані більше п`ятдесяти метрів, постійно рухались, а також у зв`язку зі спливом значного проміжку часу.

Із показань свідка ОСОБА_17 - поліцейського сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, та свідка ОСОБА_18 - інспектора сектору реагування патрульної поліції цього ж відділення поліції, вбачається, що 18 лютого 2024 року вони перебували на добовому чергуванні.

Разом із ними також перебував інспектор поліції ОСОБА_19 , який проходив стажування.

Під час здійснення патрулювання міста Первомайський Лозівського району Харківської області їм на службовий планшет надійшов виклик за заявою військовослужбовця територіального центру комплектування про те, що під час виконання ним службових обов`язків йому були заподіяні тілесні ушкодження.

На місці події - поблизу КЗ «Первомайський ліцей № 2», куди вони приїхали на службовому автомобілі, перебували військовослужбовці, які проходять службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_4 .

Військовослужбовці були одягнені у військову форму, при собі мали відповідні документи та зброю.

В ході з`ясування обставин, зі слів учасників подій, було встановлено, що між ОСОБА_4 та військовослужбовцями територіального центру комплектування виник конфлікт в ході якого ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_20 тілесні ушкодження.

При цьому на верхньому одязі ОСОБА_4 були наявні сліди бруду. Видимих тілесних ушкоджень присутні особи не мали.

Оскільки при з`ясуванні обставин були встановлені відомості, які вказували на кримінальний характер дій, то про цю подію було повідомлено чергову частину територіального відділення поліції та викликано слідчо-оперативну групу.

Після прибуття обстановка на місці події була зафіксована шляхом здійснення відеозапису на нагрудну камеру.

До того ж, як показав свідок ОСОБА_18 , зі слів ОСОБА_4 причиною конфлікту було те, що військовослужбовці територіального центру комплектування, які вимагали у нього пред`явлення документів, йому не представились, перешкоджали його вільному пересуванню та утримували, а також, те, що він відмовився надавати їм документи.

Про це ж у судовому засіданні показав і свідок ОСОБА_19 , який станом на 18 лютого 2024 року обіймав посаду інспектора СРПП ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області.

Із показань свідка ОСОБА_21 вбачається, що 18 лютого 2024 року у період часу між одинадцятою і дванадцятою годинами, він та його знайомий ОСОБА_22 , перебуваючи поруч із будинком № 1, що розташований у 1-2 мікрорайоні міста Первомайський Лозівського району Харківської області, та поблизу КЗ «Первомайський ліцей № 2», побачили на пішохідній доріжці чоловіка, як потім йому стало відомо ОСОБА_23 , та двох осіб у військові формі, один із яких стояв позаду обвинуваченого, а другий - попереду.

Водночас, свідок ОСОБА_21 показав про те, що він бачив як ОСОБА_23 та особа у військовій формі впали. У цей момент друга особа у військовій формі утримувала ОСОБА_23 , який перебував у лежачому положенні.

Після цього на місце події приїхав наряд поліції.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_22 показав суду, що 18 лютого 2024 року між одинадцятою і дванадцятою годинами він разом із ОСОБА_21 перебував поруч із будинком АДРЕСА_3 , та поблизу КЗ «Первомайський ліцей № 2», де на пішохідній доріжці вони побачили чоловіка, який рухався у напрямку магазину будівельних матеріалів, як згодом він дізнався ОСОБА_4 , та двох військовослужбовців територіального центру комплектування, які були у військовій формі, один із яких мав при собі зброю - автомат.

Поруч із пішохідною доріжкою стояв службовий мікроавтобус ІНФОРМАЦІЯ_7.

Також свідок ОСОБА_22 показав, що один із військовослужбовців знаходився позаду ОСОБА_4 , а другий військовослужбовець - попереду, та як він сприймав, не давали йому пройти, хоча ОСОБА_4 намагався їх обійти.

Крім того свідок ОСОБА_22 показав суду, що він бачив як військовослужбовець, що стояв позаду ОСОБА_23 , обхватив його руками ззаду, після чого вони разом впали на бік.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, за обставин, встановлених судом, підтверджується також даними, які містять у собі письмові джерела доказів, зокрема: документи, протоколи слідчих дій - огляду місця події, проведення слідчих експериментів та додатки до них, висновки експертиз, а також відеозапис, що узгоджуються із показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , які наведені вище.

Так, із відповідного протоколу вбачається, що 18 лютого 2024 року о 12 годині 45 хв. ОСОБА_7 , який проходив військову службу на посаді водія ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся до відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області із заявою, якою повідомив правоохоронний орган про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, зокрема про те, що у цей же день близько 11 години 30 хв. невідомий чоловік, що перебував на вулиці Центральній у місті Первомайський Лозівського району Харківської області - навпроти КЗ «Первомайський ліцей №2», під час виконання ним, ОСОБА_7 , службових обов`язків, влаштував із ним словесний конфлікт, в ході якого висловлювався брутальною лайкою, ображав, та завдав йому один удар рукою в обличчя (т. 1 а.с. 75).

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 180 від 10 червня 2022 року старший лейтенант ОСОБА_8 , який призначений на посаду старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 10 червня 2022 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т. 1 а.с.81).

Із витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 318 від 15 вересня 2023 року вбачається, що сержант ОСОБА_9 , який призначений на посаду командира другого відділення охорони першого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15 вересня 2023 року зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т. 1 а.с.82).

Згідно із витягом з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 37 від 01 лютого 2023 року солдат ОСОБА_7 , який був призначений на посаду водія ІНФОРМАЦІЯ_3 , 01 лютого 2023 року приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т. 1 а.с.84).

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 205 від 15 червня 2023 року солдат ОСОБА_11 , який був призначений на посаду гранатометника першого відділення охорони другого взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , 15 червня 2023 року зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т. 1 а.с.83).

Із витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 206 від 16 червня 2023 року вбачається, що солдат ОСОБА_10 , який був призначений на посаду гранатометника другого відділення охорони третього взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_3 , 16 червня 2023 року зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_5 та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (т.1 а.с.80).

Факт створення групи оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 , до якої входили капітан ОСОБА_8 , сержант ОСОБА_9 , солдати ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , підтверджується витягом з наказу начальника Лозівського гарнізону № 8 від 15 лютого 2024 року «Про створення груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_6 », у тому числі додатком № 2 до нього, яким визначено список військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 задіяних на оповіщення з 16 по 22 лютого 2024 року, до якого включені зазначені особи.

Цим же документом визначений графік та маршрут оповіщення на період з 16 по 22 лютого 2024 року з 06 години по 22 годину та 22 години по 06 годину, а також наказано провести патрулювання та оповіщення, окрім іншого, у населених пунктах Лозівського району, в місцях масового скупчення людей (т. 1 а.с. 76 - 79).

Водночас, з наведених вище витягів з наказів вбачається, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_24 , який одночасно обіймає посаду начальника Лозівського гарнізону.

Із витягу з наказу начальника Лозівського гарнізону № 8 від 15 лютого 2024 року «Про створення груп оповіщення ІНФОРМАЦІЯ_6 », зміст якого наведений вище, та відеозапису з нагрудної камери поліцейського від 18 лютого 2024 року, за період часу з 11 години 47 хв. по 11 годину 50 хв., встановлено, що на місці події, яким є пішохідна доріжка поблизу КЗ «Первомайський ліцей №2», розташованого на вулиці Центральній у місті Первомайський Лозівського району Харківської області, присутні п`ять військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , у тому числі капітан ОСОБА_8 , солдати ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , які здійснювали заходи з оповіщення військовозобов`язаних, а також ОСОБА_23 .

При цьому зі слів ОСОБА_8 вбачається, що він виконуючи зазначені вище заходи звернувся до ОСОБА_4 , однак останній заявивши, що він не бажає із ним спілкуватися та не буде пред`являти документи про свою обмежену придатність до військової служби продовжував рух. Цей факт підтвердив і сам ОСОБА_4 .

Також ОСОБА_8 зазначив, що він намагався представитися, але у зв`язку із такою поведінкою ОСОБА_4 , не встиг цього зробити, як і не встиг пред`явити йому документи, що підтверджують їх повноваження.

Потім, як пояснив ОСОБА_7 , він наздогнавши ОСОБА_4 , став перед ним, однак останній продовжуючи йти, наніс йому удар рукою.

В цей момент ОСОБА_11 , зреагувавши на дії ОСОБА_4 , збив останнього з ніг.

Окрім того ОСОБА_7 вказав, що за фактом вчинення щодо нього протиправних дій, він бажає звернутися із заявою до правоохоронного органу - територіального органу поліції.

У свою чергу ОСОБА_23 повідомив поліцейським, що ОСОБА_7 обмежуючи його права, перегородив собою дорогу та штовхаючи його, перешкоджав йому пересуватися.

Після чого військовослужбовці на нього напали (т. 1 а.с. 167).

«DVD» диск із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського визнаний речовим доказом та долучений у відповідній якості до матеріалів даного кримінального провадження, що підтверджується постановою дізнавача від 18 березня 2024 року (т. 1 а.с. 176, 177).

В протоколі огляду місця події від 15 березня 2024 року та додатку до нього - фототаблиці, детально зафіксована обстановка на місці вчинення кримінального правопорушення, зокрема на пішохідній доріжці поруч із КЗ «Первомайський ліцей № 2 Первомайської міської ради Харківської області», який розташований за адресою: Харківська область, Лозівський район, місто Первомайський, вулиця Центральна (т. 1 а.с. 168 - 170).

Висновком судово-медичної експертизи № 12-14/008-Пр/24 встановлено, що в результаті протиправних дій обвинуваченого потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у виді: синця на нижньому повіці правого ока, який розповсюджується в виличну ділянку справа; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, які утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися та могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягав ОСОБА_7 під час проведення експертизи, зокрема внаслідок нанесеного йому ОСОБА_4 одного удару кулаком в обличчя, що мало місце 18 лютого 2024 року.

За ступенем тяжкості встановлений синець на нижньому повіці правого ока, який розповсюджується в виличну ділянку справа відноситься до легких тілесних ушкоджень, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку відноситься до легких тілесних ушкоджень, які заподіяли короткочасний розлад здоров`я.

Розташування нападаючого та потерпілого, могло бути любим, звідки можливо спричинення (отримання) встановлених тілесних ушкоджень - вертикально обличчям до обличчя, вертикально справа або зліва, та інше.

Судово-медичних даних за падіння, як з висоти власного росту, або з прискоренням, не мається (т. 1 а.с. 85, 86).

Як встановлено з протоколу проведення слідчого експерименту від 11 березня 2024 року та відповідного відеозапису, в ході даної слідчої дії ОСОБА_7 детально розповів і показав про обставини заподіяння йому тілесних ушкоджень, так, як про це викладено у вироку.

При цьому потерпілий повідомив, що 18 лютого 2024 року близько 11 години 40 хв. він у складі групи оповіщення здійснював патрулювання і перебував біля ліцею № 2 на вулиці Центральній у місті Первомайський Харківської області, де побачили чоловіка до якого підійшов капітан ОСОБА_8 з яким він спілкувався, але зазначений чоловік поводив себе агресивно, відштовхнув ОСОБА_8 рукою та пішов далі.

Потім до вказаного чоловіка підійшов він та почав із ним розмову. Вони стояли один до одного обличчям.

В ході розмови зазначений чоловік погрожував нанесенням удару, після чого, не дивлячись на його, потерпілого, застереження наніс йому один удар лівою рукою в область правої частини обличчя, а саме: ближче до ока.

У свою чергу солдат ОСОБА_11 , який стояв поруч, лівою рукою обхватив чоловіка за груди та заступив лівою ногою за його ліву ногу і вони впали.

Під час перебування у лежачому положенні чоловік намагався вдарити руками ОСОБА_11 .

У зв`язку із цим він притиснув чоловіка до землі та утримував його в такому положенні поки той не заспокоївся (т. 1 а.с. 87-92).

За висновком судово-медичної експертизи № 12-14/013-Пр/24 встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає потерпілий під час проведення слідчого експерименту за його участі, тобто в результаті нанесення одного удару кулаком безпосередньо в обличчя справа (т. 1 а.с. 93, 94).

Під час слідчого експерименту, який був проведений 11 березня 2024 року, свідок ОСОБА_25 продемонстрував спосіб та механізм нанесення удару обвинуваченим потерпілому ОСОБА_7 , а саме: одного удару кулаком лівої руки в область щоки обличчя, що підтверджується відповідним протоколом та відеозаписом зазначеної слідчої дії (т. 1 а.с. 95 - 100).

Із висновку судово-медичної експертизи № 12-14/014-Пр/24 вбачається, що встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає свідок ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту за його участі, тобто в результаті нанесення одного удару кулаком безпосередньо в обличчя справа (т. 1 а.с.101 -102).

Як встановлено з протоколу проведення слідчого експерименту та відеозапису цієї слідчої дії від 11 березня 2024 року, свідок ОСОБА_8 розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення і продемонстрував механізм нанесення ОСОБА_4 удару кулаком потерпілому ОСОБА_7 та його локалізацію.

При цьому під час зазначеної слідчої дії свідок ОСОБА_8 повідомив, що 18 лютого 2024 року близько 11 години 40 хв., він у складі групи оповіщення, перебуваючи на вулиці Центральній міста Первомайський Харківської області, побачив обвинуваченого.

Після того як він представся, останній почав поводити себе агресивно, виражався нецензурною лайкою та відштовхнув його.

Потім до цього чоловіка підійшов ОСОБА_7 . Зазначені особи стояли один до одного обличчям.

Під час спілкування обвинувачений своєю лівою рукою наніс ОСОБА_7 один удар в область правої частини обличчя - ближче до ока (т. 1 а.с. 103- 108).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/016-Пр/24, встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає свідок ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту за його участі, тобто в результаті нанесення одного удару кулаком безпосередньо в обличчя справа (т. 1 а.с. 109, 110).

В ході слідчого експерименту, який був проведений 11 березня 2024 року, свідок ОСОБА_9 продемонстрував спосіб та механізм нанесення удару обвинуваченим потерпілому ОСОБА_7 , зокрема одного удару кулаком лівої руки в область обличчя справа, ближче до ока, що підтверджується відповідним протоколом та відеозаписом зазначеної слідчої дії (т. 1 а.с. 111 - 116).

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 12-14/017-Пр/24, встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає свідок ОСОБА_9 під час проведення слідчого експерименту за його участі, тобто в результаті нанесення одного удару кулаком безпосередньо в обличчя справа (т. 1 а.с. 117,118).

Із протоколу проведення слідчого експерименту від 11 березня 2024 року та додатку до нього - відеозапису, вбачається, що під час зазначеної слідчої дії свідок ОСОБА_10 повідомив про обставини вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 та продемонстрував механізм нанесення удару обвинуваченим потерпілому - кулаком лівої руки в область обличчя справа, тобто щоки, ближче до ока (т. 1 а.с. 119 - 124).

Згідно із висновком судово-медичної експертизи № 12-14/015-Пр/24, встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає свідок ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту за його участі, тобто в результаті нанесення одного удару кулаком безпосередньо в обличчя справа (т. 1 а.с. 125,126).

Під час слідчого експерименту, який був проведений 24 квітня 2024 року, свідок ОСОБА_14 продемонстрував спосіб та механізм нанесення ОСОБА_4 удару кулаком лівої руки ОСОБА_7 та його локалізацію. При цьому свідок пояснив, що за викладених вище обставин, він побачив двох чоловіків - один із яких був у цивільному, а другий - у військовій формі. Зазначені особи стояли один до одного обличчям. Чоловік у цивільному одязі - обвинувачений, гучно розмовляв із військовослужбовцем та розмахував руками, а потім кулаком лівої руки наніс один удар останньому в область правої частини обличчя, ближче до ока (т. 1 а.с. 143 - 148).

За висновком судово-медичної експертизи № 12-14/040-Пр/24, встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає свідок ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту за його участі, тобто в результаті нанесення одного удару кулаком безпосередньо в обличчя справа (т. 1 а.с. 149, 150).

У свою чергу, під час слідчого експерименту, проведеного 24 квітня 2024 року, свідок ОСОБА_15 продемонстрував спосіб та механізм нанесення обвинуваченим удару кулаком лівої руки потерпілому та його локалізацію. При цьому свідок повідомив, що за наведених у вироку обставин чоловік у цивільному одязі, тобто ОСОБА_4 , який стояв обличчям до чоловіка у військовій формі, тобто ОСОБА_7 , та який гучно говорив і розмахував руками, наніс останньому один удар кулаком лівої руки в область правої частини обличчя, ближче до ока (т. 1 а.с. 151-156).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/039-Пр/24, встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, могли виникнути в час, можливо, при обставинах на яких наполягає свідок ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту за його участі, тобто в результаті нанесення одного удару кулаком безпосередньо в обличчя справа (т. 1 а.с. 157, 158).

«DVD» диски із відеозаписами проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , визнані речовими доказами та долучені у відповідній якості до матеріалів даного кримінального провадження, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням дізнавача від 12 березня 2024 року (т. 1 а.с. 171 - 173).

Приймаючи до уваги те, що наведені вище показання потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , конкретні, послідовні, узгоджуються між собою та доповнюють одне одного, а також узгоджуються з даними, що містяться у наведених вище доказах: документах - заяві потерпілого, витягах із наказів; відеозаписі з нагрудної камери поліцейського; протоколах слідчих дій: огляду місця події та додатку до нього - фототаблиці; проведення слідчих експериментів та додатках до них, зокрема відеозаписах; висновках судово-медичних експертиз, суд визнає їх достовірними і бере в основу вироку.

Під час досудового розслідування за участю ОСОБА_4 , який мав статус підозрюваного, був проведений слідчий експеримент.

В ході даної слідчої дії, яка була проведена 31 травня 2024 року, ОСОБА_4 з виходом на місце, розповів про обставини заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, продемонструвавши механізм своїх дій, у тому числі нанесення ударів головою назад, та вказавши, що коли він йшов по пішохідній доріжці, то дорогу йому перегородив чоловік у військовій формі, який не давав пройти та штовхав його животом.

Він намагався його обійти, але чоловік у військовій формі йому перешкоджав, на зауваження про обмеження права пересування, не реагував.

При цьому, як повідомив ОСОБА_4 він відчув, що позаду нього стоїть ще одна особа.

За таких обставин він правою рукою намагався посунути в бік чоловіка у військовій формі, що стояв попереду нього.

Після цього він почув, що хтось позаду крикнув «він його вдарив».

В цей момент особа, що стояла позаду обхопила його руками в області плечей.

У свою чергу він, ОСОБА_4 , присів, взяв особу яка стояла позаду за ногу і дуло автомата та потягнув вперед.

Внаслідок цих його дій вони впали - чоловік, що стояв позаду, на спину, а він - на правий бік.

У той момент коли він почав підійматись, чоловік, що стояв попереду, вже підійшов до нього ззаду та зробивши захват руками, зокрема лівою рукою, яку зафіксував правою, почав його душити.

Намагаючись звільнитись від захвату він ліктем правої руки почав штовхати назад, після чого двічі махнув головою назад, вдарившись її задньою частиною. Куди він влучив точно сказити не може (т. 1 а.с. 159 - 164).

«DVD» диск із відеозаписами проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , визнаний речовим доказом та долучений у відповідній якості до матеріалів даного кримінального провадження, що підтверджується відповідною постановою дізнавача від 31 травня 2024 року (т. 1 а.с. 178, 179).

Із пояснень ОСОБА_4 під час судового розгляду вбачається, що чоловіки про дії яких він повідомив під час слідчого експерименту, це ОСОБА_7 , який перешкоджав йому пересуватись, та який зробив захват на його шиї, а також ОСОБА_11 , який спочатку стояв позаду нього, напав на нього, та з яким він разом впав.

Разом із цим, з висновку судово-медичної експертизи № 12-14/051-Пр/24 вбачається, що у ОСОБА_7 встановлені такі тілесні ушкодження: синець на нижньому повіці правого ока, який розповсюджується в виличну ділянку справа (в лікарні - Периорбітальна гематома праворуч). ЗЧМТ, струс головного мозку.

Встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися.

Утворення встановлених у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, при обставинах, на яких наполягає ОСОБА_4 в ході проведення слідчого експерименту за його участі від 31 травня 2024 року, маловірогідні.

Таким чином, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що показання ОСОБА_4 в судовому засіданні, а також його показання під час проведення слідчого експерименту про те, що він взагалі не наносив удар кулаком лівої руки в обличчя ОСОБА_7 і внаслідок цього не заподіював останньому тілесне ушкодження, а зазнав нападу з боку військовослужбовців, не відповідають фактичним обставинам справи, є надуманими, і розцінює їх як позицію захисту, обрану обвинуваченим з наміром уникнути відповідальності за вчинене, оскільки вони не тільки не ґрунтуються на доказах, але й спростовуються сукупністю наведених вище доказів, визнаних судом достовірними і взятих в основу вироку, в тому числі, висновками судово-медичних експертиз, які є науково обґрунтованими.

Водночас, суд вважає, що сукупність наведених доказів, досліджених в судовому засіданні, беззаперечно викриває ОСОБА_4 у вчиненні кримінального протиправного діяння у відношенні ОСОБА_7 - умисного заподіяння останньому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, заперечення своєї вини ОСОБА_4 та його твердження, що під час конфлікту він зазнавши нападу діяв на захист себе, повністю спростовується сукупністю досліджених доказів у кримінальному провадженні. Як встановлено судом, за наслідками конфлікту жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_4 не отримав, водночас із сукупності досліджених доказів вбачається, що саме обвинувачений, не погоджуючись із діями військовослужбовців по оповіщенню, наніс удар потерпілому і як наслідок ОСОБА_7 отримав тілесне ушкодження, що виникло в результаті нанесення удару обвинуваченим. При цьому дії ОСОБА_11 та ОСОБА_7 були викликані протиправними діями самого обвинуваченого, та спрямовані на їх припинення, а не на заподіяння шкоди здоров`ю останнього.

Отже, і цю заяву обвинуваченого суд розцінює, як спосіб захисту.

Разом із цим, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 умисно заподіяв ОСОБА_7 легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, саме з мотивів особистої неприязні, яка виникла раптово, у зв`язку із конфліктом, що стався між ОСОБА_4 і ОСОБА_7 за наведених вище обставин.

Також під час досудового розслідування були проведені слідчі експерименти із свідками ОСОБА_22 і ОСОБА_21 .

Як вбачається із протоколів проведення слідчих експериментів від 12 березня 2024 року та відеозаписів цих слідчих дій свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_21 , кожний окремо, повідомили, що за наведених вище обставин місця і часу, чоловік у військовій формі, що стояв позаду ОСОБА_4 обхватив його обома руками в області плечей і повис на ньому, тобто напав на обвинуваченого першим.

У свою чергу ОСОБА_4 зробив ривок і вони разом впали на спину чи бік.

При цьому ОСОБА_22 повідомив, що він бачив, як чоловік у військовій формі тримав ОСОБА_4 у обхваті за шию, а ОСОБА_21 повідомив, що він бачив як інший чоловік у військовій формі обома руками обхватив ОСОБА_4 ззаду в область плечей або шиї (т. 1 а.с. 127 - 132, 135 - 140).

«DVD» диски із відеозаписами проведення слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_22 і ОСОБА_21 , визнані речовими доказами та долучені у відповідній якості до матеріалів даного кримінального провадження, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням дізнавача від 13 березня 2024 року (т. 1 а.с. 174, 175).

Водночас, за висновками судово-медичних експертиз № 12-14/018-Пр/24 та № 12-14/019-Пр/24 встановлені у ОСОБА_7 тілесні ушкодження утворилися від одноразової місцевої дії тупого твердого предмету, з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні особливості якого не відтворилися, утворення яких неможливо, при обставинах на яких наполягають свідки ОСОБА_22 і ОСОБА_21 під час проведення слідчих експериментів за їх участі (т. 1 а.с. 133,134, 141,142).

Оцінивши показання: свідка ОСОБА_21 про те, що військовослужбовець, який стояв позаду ОСОБА_4 першим напав на обвинуваченого, внаслідок чого вони впали; свідка ОСОБА_22 про те, що військовослужбовець, який стояв позаду, першим обхватив ОСОБА_4 у той момент коли обвинувачений ставив на землю пакет, який тримав у лівій руці, а також про те, що у той момент коли ОСОБА_4 почав вставати другий військовослужбовець намагався зробити ОСОБА_4 захват ззаду; їх показання під час проведення слідчих експериментів про те, що чоловік у військовій формі, який стояв позаду ОСОБА_4 , обхватив його обома руками в області плечей і повис на ньому, тобто напав на обвинуваченого першим; показання ОСОБА_22 під час проведення слідчого експерименту про те, що він бачив, як чоловік у військовій формі тримав ОСОБА_4 у обхваті за шию; показання ОСОБА_21 в ході проведення слідчого експерименту про те, що другий чоловік у військовій формі обома руками обхватив ОСОБА_4 ззаду в області плечей або шиї, в сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, наведеними у вироку, суд визнає показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в цій частині, а також ці їх показання під час слідчого експерименту недостовірними, оскільки вони узгоджуються лише з показаннями обвинуваченого, і не тільки не ґрунтуються на об`єктивних даних, але й спростовуються сукупністю доказів, взятих судом в основу вироку, та відкидає їх.

Щодо доводів сторони захисту про те, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 , у тому числі ОСОБА_7 , діяли неправомірно, в порушення Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМ України від 29 грудня 2021 року № 1456, а також про те, що внаслідок дій військовослужбовців було порушено конституційне право ОСОБА_4 на свободу пересування, суд зазначає наступне.

Так, положеннями ст. 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Разом із цим статтею 65 Конституції України передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їх, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

У відповідності до ст. 3 цього Закону організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Згідно із ст. 12 вказаного Закону основними складовими діяльності Збройних Сил України є підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності, виховна робота, збереження життя і здоров`я особового складу, забезпечення законності та військової дисципліни у Збройних Силах України, що здійснюються органами військового управління, командирами і начальниками всіх рівнів відповідно до вимог Конституції України та законів України, інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері оборони.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про оборону України» військове формування - створена відповідно до законодавства України сукупність військових з`єднань і частин та органів управління ними, які комплектуються військовослужбовцями і призначені для оборони України, захисту її суверенітету, державної незалежності і національних інтересів, територіальної цілісності і недоторканності у разі збройної агресії, збройного конфлікту чи загрози нападу шляхом безпосереднього ведення воєнних (бойових) дій.

Статтею 4 вищевказаного Закону визначено, що у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із п. 5 ст. 22 вказаного Закону призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, забезпечують місцеві органи виконавчої влади та здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки або командири військових частин.

Пунктами 1, 3 цієї ж статті Закону зобов`язано громадян з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі - Положення) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в м. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах.

Пунктом 8 Положення визначено, що завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених обов`язків є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, контроль за його станом, зокрема в місцевих органах виконавчої влади, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та Служби зовнішньої розвідки), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, у виконанні завдань з підготовки та ведення територіальної оборони, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 9 Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року (далі - Указ), з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжено та діє дотепер.

Пунктом 3 Указу Президента визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року № 2105-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, оголошено проведення загальної мобілізації, строк якої триває дотепер.

Пунктом 8 цього Указу Президента визначено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: 1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; 2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ.

Таким чином, викладені вище положення чинного законодавства України свідчать про те, що забезпечення мобілізаційної готовності є невід`ємною частиною законної діяльності Збройних Сил України.

Разом із цим оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями військових комісарів обласних та районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Саме по собі оповіщення громадян про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки оформлюється у вигляді повісток.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що твердження сторони захисту про неправомірність дій військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 , не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню, оскільки військовослужбовці територіального центру комплектування та соціальної підтримки, виконуючи покладені на них завдання та обов`язки із забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України, за наказом їх керівника, здійснювали дії із оповіщення ОСОБА_4 , від яких останній ухилився, що свідчить про відсутність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів ОСОБА_4 .

Крім того, оскільки військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_3 виконували поставлені перед ними завдання із забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України, та покладені на них обов`язки із оповіщення громадян на підставі та у спосіб визначені наведеними вище нормативно-правовими актами, а не забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, то доводи сторони захисту про порушення військовослужбовцями Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою КМ України від 29 грудня 2021 року № 1456, зокрема пункту 7, а також права обвинуваченого на свободу пересування, суд вважає неспроможними, оскілки вони не відповідають фактичним обставинам, носять суб`єктивний характер та ґрунтуються на вільному тлумаченні законодавства, а тому відкидає їх.

Щодо доводів сторони захисту про те, що на обвинуваченого фактично був вчинений напад, від якого він захищався, тобто перебував у стані необхідної оборони, суд зазначає наступне.

Так, умисне легке тілесне ушкодження, передбачене ст. 125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком, а з суб`єктивної сторони - тільки умисною формою вини.

Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження.

Частиною 2 ст. 125 КК України передбачена відповідальність за заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності.

Водночас закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

У ч. 1 ст. 36 КК України встановлено, що необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч. 3 ст. 36 КК України).

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому:

1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;

2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України;

3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;

4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;

5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;

6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Відтак, для вирішення питання про кваліфікацію складу кримінального правопорушення, пов`язаного з умисним заподіянням особі легкого тілесного ушкодження, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання. До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Вирішуючи питання про перебування ОСОБА_4 у стані необхідної оборони чи наявності у нього умислу на заподіяння легкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 , суд виходить із сукупності всіх обставин вчиненого діяння та враховує обстановку та послідовний розвиток подій, спосіб, знаряддя кримінального правопорушення, характер і локалізацію тілесних ушкоджень потерпілого, поведінку обвинуваченого.

Так, із сукупності наведених доказів, що взяті судом в основу вироку вбачається, що військовослужбовці ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 входили до складу групи оповіщення та виконували свої обов`язки у передбачений законом спосіб, зокрема на підставі наказу начальника Лозівського гарнізону, який також обіймає посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 до якого входить перший відділ, що розташований у місті Первомайський Лозівського району Харківської області. Водночас вказані особи були одягнені у військову форму зі знаками розпізнання та мали при собі зброю. Під час спілкування з ОСОБА_4 останньому військовослужбовці територіального центру комплектування представились - спочатку ОСОБА_8 , а потім ОСОБА_7 .

Дії із оповіщення вчинилися військовослужбовцями у громадському місці - на пішохідній доріжці по вулиці Центральний.

Таким чином, обвинувачений, який мав спілкування із зазначеними особами та повідомив ОСОБА_8 , що він вже був у територіальному центрі комплектування і є обмежено придатним до військової служби, що підтверджується показаннями свідка та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, у якому зафіксовані відповідні пояснення ОСОБА_8 , усвідомлював, що до нього звернулися військовослужбовці територіального центру комплектування, які здійснювали заходи із оповіщення громадян.

За таких обставин суд доходить висновку, що у обвинуваченого не було жодних підстав вважати, що зазначені особи можуть вчинити суспільно-небезпечне посягання на його охоронювані законом права та інтереси.

При цьому, як вбачається із сукупності наведених вище доказів, ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_4 , який був невдоволений діями військовослужбовців територіального центру комплектування під час виконання ними службових обв`язків.

Водночас, жодних даних, які б підтверджували наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень, у тому числі в області шиї, які він міг би отримати в ході описаних вище подій, суду не надано.

Крім того, даючи оцінку послідовному ланцюгу подій, суд зважує на повідомлені потерпілим та свідками обставини.

Так, згідно із показаннями потерпілого та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 і ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_4 ухиляючись від заходів оповіщення спочатку влаштував конфлікт із ОСОБА_7 , в ході якого поводив себе агресивно, лаявся та декілька разів штовхнув потерпілого.

У подальшому, по мірі розвитку конфлікту, обвинувачений повідомив потерпілому, що у разі якщо він не відійде та буде заважати йому рухатись, то він його вдарить.

Після чого ОСОБА_4 , не реагуючи на застереження ОСОБА_7 , наніс останньому один удар кулаком лівої руки в обличчя з правої сторони, ближче до ока, заподіявши тілесні ушкодження, які були встановлені експертом.

Одночасно, суд констатує, що жодного посягання на охоронювані законом права та інтереси ОСОБА_4 з боку військовослужбовців, у тому числі потерпілого ОСОБА_7 , здійснено не було.

Відтак, зазначені фактори свідчать про те, що в даній обстановці у ОСОБА_4 не було потреби у нанесенні ОСОБА_7 удару рукою в обличчя, як засобу захисту від дій потерпілого, а заподіяна обвинуваченим шкода не була необхідною і достатньою в цій обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Крім того, після нанесення удару ОСОБА_7 ОСОБА_4 застосував фізичну силу, зокрема прийом боротьби до ОСОБА_11 , який вживав заходи для припинення його протиправних дій.

При цьому ОСОБА_4 продовжував конфліктувати та намагався наносити удари, до того моменту поки його дії не були припинені вже самим потерпілим, який у подальшому, а не обвинувачений, й викликав поліцейських.

Отже, враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність суспільно небезпечного посягання, у тому числі з боку потерпілого, яке б потребувало його негайного відвернення в той спосіб і за допомогою таких дій, що були вчинені обвинуваченим. У судовому засіданні не було встановлено, що потерпілий безпосередньо для нападу використовував предмети чи зброю, що дали б можливість обвинуваченому відчувати реальну загрозу своєму життю чи здоров`ю, а відтак дії потерпілого ані за своїм характером, ані за об`єктивними проявами, не могли бути розцінені обвинуваченим такими, що досягли ступеня суспільної небезпечності та викликати стан необхідної оборони. При цьому механізм заподіяння ушкодження, сила і локалізація удару, поєднання обстановки, обставин і умов вчинення кримінального правопорушення свідчать саме про мету ОСОБА_4 на умисне заподіяння ОСОБА_7 тілесного ушкодження.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин перебування ОСОБА_4 у стані необхідної оборони, то в силу приписів ч. 3 ст. 36 КК України також відсутні підстави вважати про перевищення обвинуваченим меж необхідної оборони.

Окремо суд наголошує на тому, що навіть при допущені службовою особою порушень при виконанні нею своїх службових обов`язків Закон не дозволяє особі застосовувати насильство щодо службової особи, а її дії можуть бути оскаржені у встановленому законодавством порядку.

Дослідивши і оцінивши надані докази, що покладені в основу вироку, які є достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінальним процесуальним законодавством, у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 в обсязі висунутого обвинувачення, визнаного судом доведеним, і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_4 , суд встановив, що останній раніше не судимий, на час вчинення кримінального правопорушення займався трудовою діяльністю, на даний час є особою з інвалідністю другої групи, за місцем роботи та мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , поряд з наведеними даними про особу обвинуваченого, суд враховує те, що згідно зі ст. 12 КК України останній вчинив кримінальне правопорушення, яке є кримінальним проступком, сукупність всіх обставин, що характеризують кримінальне протиправне діяння, наслідки які настали.

З урахуванням викладеного, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретних обставин справи і даних, які характеризують ОСОБА_4 , майнового стану останнього, суд доходить висновку, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді штрафу, передбачене санкцією ч. 2 ст. 125 КК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання про речові докази підлягає вирішенню у порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень.

Речові докази: диски із відеозаписами, відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 100 КПК України - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя: ОСОБА_1