Провадження №1-кп/127/349/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вінниці, з середньою спеціальною освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001003 від 24.10.2022,

ВСТАНОВИВ:

23.10.2022 близько 12 години 00 хвилин на сходах другого поверху під`їзду №3 багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 цього ж будинку, на ґрунті неприязних відносин відбувся незначний конфлікт про який ОСОБА_6 в телефонній розмові повідомила свого сина ОСОБА_7 .

Того ж дня, близько 12 години 15 хвилин, повертаючись із магазину додому ОСОБА_6 , піднімаючись сходами, на другому поверсі, біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_4 , в якій проживав ОСОБА_4 , побачила свого сина ОСОБА_7 , та почула суперечку яка переросла у штовханину між її сином ОСОБА_7 та ОСОБА_4 . З метою припинення конфлікту ОСОБА_6 встала між сином та ОСОБА_4 . В свою чергу, ОСОБА_4 із власної необережності, відштовхнув ОСОБА_6 у напрямку сходів, які ведуть донизу. Внаслідок його дій ОСОБА_6 збігаючи сходами втратила рівновагу та впала на сходовому майданчику між першим та другим поверхами під`їзду.

Дії ОСОБА_4 призвели до отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у вигляді закритого внутрішньо-суглобового перелому обох кісток правої гомілки у верхній третині зі зміщенням: зовнішнього виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, повідомив, що раніше з потерпілою у них були дружні відносини до 2018 року, поки ОСОБА_6 не зняли з посади голови будинку, а його обрали замість неї. Після цього, ОСОБА_6 почала постійно конфліктувати з ним, чіплятися до нього з будь яких причин. З приводу обставин справи зазначив, що 23.10.2022 він разом з дружиною повертався додому, де у під`їзді їм на зустріч йшла ОСОБА_6 , яка спочатку штовхнула його дружиною, а потім і його самого, однак він не реагував на дії ОСОБА_6 та пішов до своєї квартири. Після чого, до нього прийшов син ОСОБА_6 між ними почалася розмова, в ході якої ОСОБА_7 завдав йому удар в голову, від чого у нього на деякий час потемніло в очах. В подальшому, син ОСОБА_6 почав тікати, а він вийшов на сходовий майданчик, де на нього ззаду накинулась сама ОСОБА_6 , тому він розвернувся та штовхнув її до дверей сусідньої квартири, після чого, вона різко побігла вниз по сходах. В подальшому, його забрала дружина, завела у квартиру, звідки викликала швидку медичну допомогу та працівників поліції. Повідомив, що позовні вимоги не визнає, оскільки, вважає, що від його дій ОСОБА_6 шкоди не зазнала.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , повідомила, що вона тривалий час знайома з обвинуваченим та проживає з ним в одному будинку. З приводу обставин справи, зазначила, що 23.10.2022 у під`їзді будинку вона зустрілась з ОСОБА_4 та він її штовхнув, про що вона розповіла своєму синові. Після чого, її син пішов до ОСОБА_4 , щоб з ним поговорити. Коли обвинувачений відчинив двері, вони почали розмову на підвищених тонах та її син завдав удару обвинуваченому в обличчя, після чого, вона стала між ним, але ОСОБА_4 відштовхнув її. Від поштовху ОСОБА_4 вона пробігла декілька сходинок і впала. На шум у під`їзді вийшла сусідка ОСОБА_8 , яка допомогла їй підвестися. В подальшому, було викликано швидку допомогу та працівників поліції. Також, зазначила, що від дій ОСОБА_4 їй було спричинено тілесні ушкодження, у виді перелому та вона тривалий час лікувалася та взагалі не могла встати з ліжка. Крім того, повідомила, що поданий до суду цивільний позов підтримує та просить суд задовольнити його в повному обсязі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який є сином потерпілої, з приводу обставин справи повідомив, що йому зателефонувала мати, яка плакала та розповіла, що ОСОБА_4 штовхнув її плечем. Після чого, він пішов до квартири де проживав ОСОБА_4 , щоб поспілкуватися з ним. В ході спілкування ОСОБА_4 заперечував те, що він штовхнув матір, нащо він наніс йому удар долонею по обличчю, а ОСОБА_4 вдарив його кулаком. Після чого, ОСОБА_6 стала між ними, а ОСОБА_4 взяв її за одяг та штовхнув вниз на сходи та зачинив двері квартири, а мати під поштовху впала зі сходів. На шум у під`їзді вийшла сусідка, яка допомогла матері, тому що вона не могла йти, він підняв її та завів додому, як в подальшому з`ясувалося матір від падіння зламала ногу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомила, що проживає в одному будинку разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . В день подій вона перебувала за місцем свого проживання та почувши крики у під`їзді, вийшла подивитися, що відбувається та побачила ОСОБА_6 та її сина, якій допомогла підвестися. Також, зазначила, що було викликано працівників поліції та швидку медичну допомогу.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , яка є дружиною обвинуваченого повідомила, що вона з ОСОБА_4 поверталася додому та у під`їзді на зустріч їм йшла ОСОБА_6 , яка спочатку штовхнула її, а потім і чоловіка, в зв`язку з чим між ними розпочався словесний конфлікт, однак вони його не продовжували та пішли до своєї квартири. Через деякий час до них у дзвінок, хтось подзвонив, це був син ОСОБА_6 , який почав спілкуватися з її чоловіком, а далі вона почула удар та підійшла до дверей. Син ОСОБА_6 почав тікати, чоловік вийшов у під`їзд де на нього ззаду наскочила сама ОСОБА_6 , тому він відштовхнув її до дверей сусідської квартири, потім ОСОБА_6 пішла вниз по сходах, а чоловік зачинив двері до квартири. В подальшому, вона викликала працівників поліції, тому що від завданого чоловіку удару йому стало погано, а також, викликала швидку медичну допомогу.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілої, свідків, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 23.10.2022, відповідно до якого ОСОБА_6 просила прийняти міри до ОСОБА_11 , який проживає у АДРЕСА_1 , який в ході словесної суперечки штовхнув її своїми руками, в результаті чого вона впала зі сходів та отримала тілесні ушкодження, у виді перелому (т.1 а.с. 167);

- заява ОСОБА_6 від 27.12.2022, відповідно до якої вона надала свої медичні документи (т.1 а.с. 168);

- виписка №16073 від 23.10.2022, відповідно до якої у ОСОБА_6 встановлено діагноз у виді закритого перелому зовнішнього виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової без зміщення (т.1 а.с. 169);

- висновок судово-медичної експертизи №1044/1051 від 02.02.2023, відповідно до якого на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_6 , 1971 р.н., даних виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 13.12.22р. ЦПМСД №1, МСКТ правого колінного суглобу №55232 від 09.11.22р. (протокол обстеження, плівка, фотознімки на 3-х аркушах, диск), рентгенограм: кісток носа №9733 від 23.10.22р., ОГК №31618 від 23.10.22р., правого колінного суглобу №31618 від 23.10.22р. (2) з описанням рентгенолога на її ім`я: у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження: закритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням зовнішнього виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки.

Вказані ушкодження у ОСОБА_6 за своїм характером належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1. «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р.), виникли від травматичної дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в строк, вказаний в постанові про призначення експертизи 23.10.2022р. (т.1 а.с. 171-173);

- відповідь КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР» на запит від 20.02.2023 №1492/201/23, відповідно до якої зазначено, що 23.10.2022 о 14 год 48 хв в центральну оперативну диспетчерську надійшов виклик від гр. ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_5 , з приводу травматичних пошкоджень у сусідки. Після приїзду бригади екстреної медичної допомоги на місце виклику пацієнтку (гр. ОСОБА_6 ) було обстежено, встановлено попередній діагноз та надано медичну допомогу. О 15 год 24 хв гр. ОСОБА_6 , було доставлено у відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» (т.1 а.с. 174-176);

- протокол проведення слідчого експерименту від 19.06.2023, за участю потерпілої ОСОБА_6 відповідно до якого, остання, повідомила, про події які мали місце близько 12 год 00 хв 23.10.2022, а саме, про конфлікт, який виник між нею на ОСОБА_4 , а в подальшому продовжився за участю її сина (т.1 а.с. 177-179);

- висновок судово-медичної експертизи №437 від 29.12.2023, відповідно до якої на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_6 , 1971р.н. («Висновок експерта» №1044/1051 від 15.12.22р.-02.02.23р.), даних виписки з медичної карти амбулаторного хворого від 13.12.22р. ЦПМСД №1, МСКГ правого колінного суглобу №55232 від 09.11.22р. (протокол обстеження, плівка, фотознімки на 3-х аркушах, диск), рентгенограм: ОГК №31618 від 23.10.22р., правого колінного суглобу №31618 від 23.10.22р. (2) з описанням рентгенолога на її ім`я та протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої з відеозаписом на диск від 19.06.23р., встановлено у ОСОБА_6 тілесні ушкодження: закритий внутрішньо-суглобовий перелом обох кісток правої гомілки у верхній третині зі зміщенням: зовнішнього виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки, які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п.2.2.1. «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України 17.01.1995р.).

Характер, локалізація і морфологічні особливості переломів (внутрішньо-суглобовий, у верхній третині) у ОСОБА_6 свідчать про травматичну дію тупого твердого предмету (предметів), за механізмом удару/співударяння, з прикладанням травматичної сили в ділянку колінного суглобу, що не виключає можливості їх утворення внаслідок співударяння при падінні з положення стоячи на площину без надання тілу прискорення так і з прискоренням (протокол проведення слідчого експерименту від 19.06.23р.) (т.1 а.с. 180-182);

- протокол проведення слідчого експеримент від 05.03.2024, за участю свідка ОСОБА_7 , відповідно до якого останній повідомив про конфлікту ситуацію, яка виникла між ним та ОСОБА_4 , який образив його матір (т.1 а.с. 183-185).

Також, судом було досліджено:

- витяг з кримінального провадження №0001003 від 24.10.2022 (т.1 а.с. 166);

- постанова про визнання речових доказів і передачу їх на зберігання від 17.12.2022 (т.1 а.с. 170).

Крім того, судом було досліджено диски на яких зафіксовано проведені в ході досудового розслідування слідчі дії, результати проведення яких повністю збігаються з відомостями зазначеними у відповідних протоколах.

Заслухавши показання обвинуваченого, потерпілої, свідків, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 23.10.2022 близько 12 год 00 хв на другому поверсі у під`їзді №3 багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , на сходовому майданчику відбувся конфлікт спочатку між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , до якого, в подальшому приєднався син потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого ОСОБА_4 штовхнув ОСОБА_6 , внаслідок чого, вона впала зі сходів та отримала тілесні ушкодження.

Дані обставини не заперечував, сам обвинувачений надаючи показання в судовому засідання, однак зазначив, що від його поштовху ОСОБА_6 не падала зі сходів, а лише вдарилась об двері сусідньої квартири та самостійно залишила місце конфлікту.

Однак, показання обвинуваченого не узгоджуються з показаннями потерпілої та свідків, а також, з дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Зокрема, потерпіла надаючи пояснення в судовому засіданні зазначила, що під час конфлікту, який виник між її сином та ОСОБА_4 , останній штовхнув її на сходи вниз, від чого вона впала та отримала тілесні ушкодження.

Дані обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що під час спілкування з ОСОБА_4 , який образив його матір, останній взяв її за одяг та штовхнув вниз на сходи від чого вона впала та, як наслідок отримала тілесні ушкодження.

Показання потерпілої та свідка ОСОБА_7 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_9 , яка проживає в одному під`їзді з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , та почувши крики вийшла у під`їзд і допомагала ОСОБА_6 підвестися, а також, викликала швидку медичну допомогу, що підтверджується відповіддю КНП «ТМО «ВОЦЕМДМК ВОР», згідно якої, саме ОСОБА_9 здійснила виклик швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала ОСОБА_6 , після первинного обстеження.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №1044/1051 від 02.02.2023, у ОСОБА_6 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закритий перелом обох кісток правої гомілки зі зміщенням зовнішнього виростка великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки, які за своїм характером належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки спричинили тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Крім того, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №437 від 29.12.2023 характер, локалізація і морфологічні особливості переломів у ОСОБА_6 свідчать про травматичну дію тупого твердого предмету (предметів), за механізмом удару/співударяння, з прикладанням травматичної сили в ділянку колінного суглобу, що не виключає можливості їх утворення внаслідок співударяння при падінні з положення стоячи на площину без надання тілу прискорення так і з прискоренням.

На підставі досліджених судом доказів та показань свідків встановлено, що саме внаслідок дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 2 КК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже, суд зазначає, що єдиною підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_4 усіх юридичних ознак кримінального правопорушення, визначеного в диспозиції ст. 128 КК України.

В даному випадку кримінальна відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 настає за протиправні діяння, які були ним вчинені з необережності.

Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, в даному випадку, є здоров`я потерпілої ОСОБА_6 .

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення виразилася в суспільно небезпечному протиправному діянні обвинуваченого ОСОБА_4 , яке виразилося в поштовху потерпілої в напрямку сходів, які ведуть донизу, внаслідок чого вона втратила рівновагу, впала та, як наслідок отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що прямо вказує на наявність причинного зв`язку між діяннями обвинуваченого та наслідками, які настали для потерпілої.

Таким чином, середньої тяжкості тілесні ушкодження, отримані потерпілою ОСОБА_6 були не безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим ОСОБА_4 поштовху, а результатом падіння потерпілої, що обвинувачений в силу свого розумового розвитку, хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення характеризується необережною формою вини, яка поділяється на злочинну самовпевненість, та злочинну недбалість.

В даному випадку суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 не передбачав можливості настання наслідків, а саме, отримання потерпілою ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачати, що свідчить про наявність в його діях злочинної недбалості.

Також судом, з урахуванням обставин справи, встановлених в судовому засіданні, не вбачається обставин, як б дали б змогу кваліфікувати вчинене, як «казус», коли особа не тільки не передбачала настання шкоди для здоров`я іншої людини, а й не могла її передбачити, відповідно, в даному випадку відсутні обставини, які виключали б кримінальну відповідальність обвинуваченого ОСОБА_4 .

Суд не може погодитися з позицією захисту, з приводу наявності підстав для виправдання обвинуваченого в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, оскільки винність обвинуваченого підтверджена доказами, наданими стороною обвинувачення.

Суд зазначає, що письмові заперечення подані стороною захисту щодо обвинувального акту та обставин самої події, зокрема, що стосується тривалого проміжку часу між подією, яка мала місце та викликом швидкої медичної допомоги, є надуманими та спрямовані на уникнення від відповідальності за вчинене обвинуваченим діяння, оскільки той факт, що швидка медична допомога була викликана потерпілого через дві години після самої події, не спростовує того, що обвинувачений штовхнув потерпілу, внаслідок чого вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, що підтверджується показаннями свідків та дослідженими доказами.

Сам факт виклику швидкої медичної допомоги через деякий час після події, пов`язаний з перебуванням потерпілої у стресовому стані після самого конфлікту та не усвідомлення можливих наслідків після падіння.

Крім того, суд критично оцінює показання обвинуваченого, з приводу того, що він не штовхав потерпілу, оскільки вони не узгоджуються з дослідженими в ході розгляду кримінального провадження доказами, а лише спрямовані на покращення обвинуваченим свого становища та уникнення відповідальності за вчинені ним дії.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Судом було забезпечено сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Вищезазначені докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження ОСОБА_6 , є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки у відповідності до ст.ст. 84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані в порядку, передбаченому Конституцією та КПК України.

Таким чином, всі досліджені у судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку. Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, а тому на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом і оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Такий висновок суду повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові пленуму ВСУ від 07 лютого 2003 року №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», у п. 26 якої зазначено, що у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», постанову Пленуму Верховного Суду України №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Суд зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий (т.1 а.с. 188), на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (т.1 а.с. 186, 187), за місцем проживання характеризується позитивно (т.1 а.с. 107), має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с. 108, 109).

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання та обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене, ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення характер, обставини та наслідки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, виходячи із загальних засад призначення покарання, з урахуванням вимог закону та передбачених цим законом санкцій, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину не визнав, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, має на утримані двох неповнолітніх дітей, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до висновку, про визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та вважає на необхідне призначити йому покарання у виді громадських робіт, на строк передбачений санкцією статті.

На переконання суду таке покарання відповідає принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненому та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства, а також, буде відповідати інтересам суспільства на даний час.

Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Що стосується заявленої позовної заяви потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, суд зазначає наступне.

Так, згідно заявлених позовних вимог ОСОБА_6 просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь 23 645,70 грн у відшкодування завданої майнової шкоди.

Свої вимоги вона підтверджує платіжними документами, квитанціями та банківськими виписками.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

Згідно вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наданої позовної заяви та доданих до неї матеріалів вбачається, що матеріальна шкода полягає у витратах на лікування, придбання медикаментів, медичне обстеження, що на думку потерпілої підтверджується виписками з карткового рахунку (т.1 а.с. 23-74), рахунками з медичних закладів (т.1 а.с. 75-80) та квитанцією (т.1 а.с. 81).

Однак, ОСОБА_6 не було долучено документів, які б могли підтвердити призначене лікарем лікування чи інших доказів, з яких можна було б встановити, які обстеження та ліки були призначенні потерпілій, для лікування саме отриманих тілесних ушкоджень, які настали внаслідок дій ОСОБА_4 .

Тому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 щодо відшкодування майнової шкоди слід відмовити.

Що стосується позовних вимог про стягнення із ОСОБА_4 завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди у розмірі 500 000 грн, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У відповідності до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як передбачено ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Також, суд приймає до уваги постанову пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», а саме п. 9 з якого вбачається, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги наявність такої шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, тривалість моральних страждань і переживань потерпілої, оскільки останній було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я, що призвело до її душевних страждань та негативно позначилося на її моральному та психологічному стані.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що настали, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, поведінку обвинуваченого, який вину не визнав, не шкодує про вчинене, не намагався відшкодувати потерпілій шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволення на суму 30 000 грн.

Також, потерпіла просила стягнути з ОСОБА_4 понесені витрати на правову допомогу, на підтвердження чого, було надано лише договір про надання правової допомоги в якому зазначено, що вартість послуг складає п`ять тисяч гривень, однак не долучено жодного документу, який би підтверджував сплату потерпілою вказаної суми коштів, зокрема, квитанції про оплату, касового ордеру або акту приймання-передачі робіт, тому суд не може перевірити достовірність понесених потерпілою витрат на правову допомогу, в зв`язку з чим, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 27, 61, 62 Конституції України, ст. ст. 50, 63, 65-67, 89, 128 КК України, ст. ст. 2, 7, 22, 56, 84-86, 91, 92, 93, 99, 100, 230, 368, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 23, 1167, 1177 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді двохсот годин громадських робіт.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 30 000 грн. у відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Речові докази в кримінальному провадженні №0001003, а саме: 5 рентгенівських знімків, які було проведено під час медичного огляду, виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) на ім`я ОСОБА_6 на 1 аркуші, виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) на ім`я ОСОБА_6 на 1 аркуші, заключення МСКТ правого колінного суглобу на ім`я ОСОБА_6 від 09.11.2022 на 1 аркуші, роздруковані знімки на 3 аркушах, цифровий носій інформації диск на якому наявний напис « ОСОБА_6 50 р. МСКТ Правого колінного суглобу Без контрастування Дата проведення дослідження 09.11.2022 р. №55232, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , після набуття вироком законної сили залишити останній.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1