ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 699/1305/22
провадження № 1-кп/691/216/24
УХВАЛА

Іменем України

20 грудня 2024 рокум. Городище

Городищенський районний суд Черкаської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області, клопотання прокурора щодо дії запобіжного заходу, у кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала подане до суду 19.12.2024 клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з підстав, що викладені в ньому, вказуючи, що до строку на який обраний запобіжний захід, включно до 27.12.2024 року, судовий розгляд кримінального провадження завершити не має можливості, у звязку з заявленим та задоволеним клопотанням прокурора щодо остаточного визначення з правовою кваліфікацією дій обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України. Ризики, які були підставою для обрання і продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, з огляду на стадію судового слідства, не зменшились. Підстав для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу немає. Обвинувачений ОСОБА_7 кримінально карані діяння вчинив, перебуваючи на іспитовому терміні, згідно вироку суду із застосуванням ст. 75 КК України (ризик переховування від органів суду), що впливає на вид та міру призначеного покарання в даному кримінальному провадження. Вину за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України визнає повністю. Беручи до уваги особливості життєдіяльності обвинуваченого, вагомість доказів на підтвердження обгрунтованості обвинувачення, обставини кримінального правопорушення (спосіб, місце, час вчинення, тяжкість наслідків т.і.), ступінь суспільної небезпечності, які несуть в собі злочинні діяння, направлені проти прийнятих в суспільстві норм боротьби з таємним викраденням майна, повторно, в умовах воєнного стану, єдиним запобіжним заходом, спроможним досягнути мети застосування запобіжного заходу в кримінальному провадженні, є тримання під вартою. Інші більш мякі запобіжні заходи, особисте зобовязання, особиста порука, домашній арешт, задля забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обовязків та запобігання встановленим ризикам, є неможливі, так як не забезпечать гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, який враховуючи рівень освіти та обставини життя свідчать про його неспроможність до обєктивного повноцінного самоконтролю в суспільстві. Рівнозначний за суворістю запобіжному заходу тримання під вартою є застава, оскільки закон передбачає обовязкове визначення її розміру, як альтернативного запобіжного заходу, просила не визначати, оскільки такий захід не відповідає меті його застосування в даному випадку і не забезпечить гарантування належної процесуальної поведінки обвинуваченого. У звязку з чим, просила обвинуваченому ОСОБА_7 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_5 , не заперечили, вказуючи, що обвинувачений свідомий і розуміє, що йому загрожує за вчиненні кримінально каранні діяння, вважають, що продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою, не порушить його права та є таким, що відповідає його особі, без застосування розміру застави.

Інші учасники кримінального процесу покладаються на думку суду.

Суд, заслухавши учасників кримінального провадження, вивчиши доводи клопотання, приходить до такого висновку.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Судом встановлено, що 23.10.2023 року ухвалою слідчого судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області відносно ОСОБА_7 у межах кримінального провадження № 0000222 задоволено клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, тримання під вартою на строк 60 днів, який неодноразово був продовжений.

28.10.2024 ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 27.12.2024.

Розгляд кримінального провадження до закінчення продовженої дії запобіжного заходу завершити не представляється за можливе, через заявлене клопотання прокурора, що унеможливлює на сьогодні подальший розгляд кримінального провадження.

Відповідно до статті 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобовязаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.

Згідно з приписами частини 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш мяких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або зявилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (ч. 3 ст. 199 КПК України).

Як вбачається з клопотання про продовження запобіжного заходу, позиція прокурора зводиться до того, що ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та не змінилися.

Отже, наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинний зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обовязково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, санкція тяжчого з яких передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до пятнадцяти років із конфіскацією майна.

Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування підозрюваному, обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 "Баришевський проти України", 12.03.2013 у справі "Волосюк проти України", 25.03.1999 "Пелісьє і Сассі проти Франції").

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Клоот проти Бельгії" зазначено, що ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що вона не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Сельчук проти Туреччини" визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень.

Враховуючи наявні відомості про обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше судимий, не працює, відсутність у нього соціально-стримуючих факторів, які б давали підстави вважати, що він не вчинить інші кримінальні правопорушення, не буде перешкоджати встановленню істини у справі під час судового провадження, його обізнаність про суворість покарання, передбаченого санкцією статті за якою він притягуються до відповідальності, суд не може виключити можливість, що у разі зміни запобіжного заходу на більш мякий, ризики передбачені ст. 177 КПК України перестануть існувати.

Судом встановлено, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 та до моменту вирішення клопотання прокурора про продовження обраного запобіжного заходу обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу не змінилися.

У звязку з тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд вважає можливим не визначати розмір застави при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості у співвідношенні з тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходять за межі розумного строку, який узгоджується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

За таких обставин, суд переконаний в необхідності задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на строк 60 днів без визначення розміру застави. Підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу у встановленому законом порядку суд не вбачає.

На підставі викладеногоо, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331, 367, 369, 372, 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на шістдесят діб, по 18.02.2025 року, з утриманням в Державній установі "Черкаський слідчий ізолятор".

Ухвала про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Черкаського апеляційного суду, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення копії ухвали.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій особі ДУ "Черкаський слідчий ізолятор".

Суддя ОСОБА_1