У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород клопотання начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000416 від 31.08.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

встановив:

Начальник відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковник поліції ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначає, що ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000416 від 31.08.2024, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Прокурор зазначає, що у 30 серпня 2024 року близько 21 години 40 хвилин, у нічний час доби, водій ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме, автомобілем марки «Mitsubishi», моделі «L200», д.н.з. НОМЕР_1 рухаючись автомобільною автодорогою М-25 сполученням «Соломоново Чоп Велика Добронь Яноші», та проїжджаючи відрізок дороги на 10+860 км, між населеними пунктами зі сторони міста Чоп у напрямку с. Червоне Ужгородського району, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, не зменшив швидкість свого руху, а навпаки продовжував свій руху, при цьому грубо порушуючи вимоги п.п. 1.3, п. 1.5, 1.7, 1.8, 1.9, 1.10, п. 2.3., п.12.1., 12.2, 12.3, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навички керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах та з моменту виникнення небезпеки для його руху яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, у результаті чого допустив наїзд керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час, йшов проїзною частиною, попереду у попутному з автомобілем напрямку і в момент первинного контактування, знаходився у вертикальному або близькому до такого положенні, повернутий задньою частиною до рухаючогося транспортного засобу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи, пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: важкої черепно-мозкової травми, з масивним крововиливом в м`які тканини мозку із проривом у шлуночкову систему мозку та повним розривом атланто-окціпітального з`єднання із пошкодженням довгастого мозку, переломом кісток основи черепа із забоєм та субархноїдальним крововиливом головного мозку; забоїв та розривів обох легень, перелому ребер, розриву печінки та селезінки, забою обох нирок, осаднення в ділянці правого кульшового суглобу, сідниць та на тспині в поперековій ділянці, множинних саден на тулубі та кінцівках, синця на правій кісті перелом 2-6 ребер по лівій середній пахвовій лінії з крововиливом в міжреберній м`язи; забій лівої легені; закритий косий перелом верхньої третини великогомілкової кістки лівої нижньої кінцівки, які є небезпечними для життя у момент їх отримання і за цієї ознакою у відповідності з п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року « Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», їх слід кваліфікувати, як тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.

Смерть ОСОБА_8 настала внаслідок важкої черепно-мозкової травми, з масивним крововиливом в м`які тканини мозку із проривом у шлуночкову систему мозку та повним розривом атланто-окціпітального з`єднання із пошкодженням довгастого мозку, що супроводжувалась переломом кісток основи черепа та забоєм головного мозку, що викликало тяжкий травматичний шок, і все це обумовило зупинку функції центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності та дихання, і явилось безпосередньою причиною його смерті.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5, 1.7, 1.8, 1.9, 1.10, 2.3., 12.1., 12.2, 12.3, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_4 скоїв у результаті порушення та невиконання вимог п. 1.10. з посиланням на термін «безпечна швидкість» та «небезпека для руху», «дорожня обстановка», «дорожні умови», 2.3., 12.1., 12.2, 12.3, «Правил дорожнього руху», які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням потерпілим ОСОБА_8 тяжке тілесне ушкодження що призвели до його смерті, а також п. 1.2, 1.3., п. 1.5., 1.7, 1.8, 1.9, п. 1.10. з посиланням на термін «автомобільна дорога», «автомобільні дороги державного значення», «пішохід», «водій», «Правил дорожнього руху», які сприяли порушенню вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року.

Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, а саме, смертю пішохода ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, а саме, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

20.12.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_4 , кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього; висновками судово-медичних експертиз; протоколами огляду, допитів учасників процесу, слідчого експерименту та висновками та автотехнічних, інженерно-технічних, інженерно-трасологічних експертиз.

Прокурор зазначає, що допитаний як підозрюваний ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, наведені вище обставини скоєння ним наїзду підтверджує та щиросердечно розкаються у скоєному та потерпілим відшкодовує завдані їм збитки.

В клопотанні прокурор зазначив, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину (ч. 2 ст. 286 КК України), за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 3 до 8 років. Враховуючи вищевказане та аналіз обставин кримінального правопорушення, усвідомлюючи неминучість покарання, при наявності закордонного паспорта, має можливість вільно покинути межі території України, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи без відповідного нагляду та контролю (відповідних обов`язків), може здійснювати тиск на осіб, які допитані в якості свідків, потерпілого у даному кримінальному провадженні. Отже, наявний ризик незаконного впливу на свідків, потерпілого та можливість останньої у такий спосіб уникнути відповідальності.

Таким чином, необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту ОСОБА_4 викликана метою забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначає, що є підстави вважати, що особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання вказаним ризикам порівняно із домашнім арештом, а не застосування такого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до не виконання завдань кримінального судочинства

На підставі наведеного, просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби у межах строку досудового розслідування та покласти на підозрюваного такі обов`язки: 1) Прибувати до слідчого СУ ГУНП в Закарпатській області, за першою вимогою; 2) Прибувати до прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури, за першою вимогою; 3) Прибувати до суду, за першою вимогою; 4) Не відлучатися із місця свого проживання, а саме АДРЕСА_3 : без дозволу слідчого, прокурора, або суду.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити таке з підстав обґрунтованості підозри та наявності ризиків для кримінального провадження, які неможливо попередити, застосувавши більш м`який запобіжний захід.

Захисник у судовому засіданні подав заперечення на клопотання про обрання запобіжного заходу. Просив застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід

Вказує, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, ризику переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Вказує, що ОСОБА_4 протягом 4,5 місяці, будучи обізнаним про дане кримінальне провадження, жодних спроб ухилитись від органу досудового розслідування не вчиняв, а навпаки з`являвся негайно на виклики слідчого.

Також, вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки, не надано доказів того, яким чином підозрюваний може вплинути на вже допитаних потерплілу та свідків; клопотання не містить доказів спроб ОСОБА_4 вплинути на учасників кримінального провадження.

Відповідно, зазначення у клопотання про застосування запобіжного заходу ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не підтверджені доказами, є припущенням органу досудового розслідування, що не може вважатись належною підставою обрання запобіжного заходу.

Щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, адвокат зазначає, що до клопотання не додано доказів про неспроможність інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам.

Щодо особи підозрюваного, адвокат вказує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, працює на посаді агронома в ТОВ «Агростар», за місцем роботи та проживання характеризується позитивно.

У 2017 ОСОБА_4 довічно встановлено ІІІ групу інвалідності. На утриманні останнього перебувать батько ОСОБА_9 , який є пенсіонером та мати, ОСОБА_10 , передпенсійного віку. Вказані обставини свідчать про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, що в свою чергу, виключає його інтерес у залишенні місця проживання та переховування від слідства та суду.

Крім того, майнова шкода, завдана кримінальним правопорушенням, ОСОБА_4 відшкодована потерпілим у повному обсязі.

Захисник зазначає, що характер роботи підозрюваного, який працює агрономом в ТОВ «Агростар», передбачає виконання обов`язків під час посівної у нічний час доби. Враховуючи це, а також ті обставини, що з лютого місяця розпочинається посівна, крім цього, враховуючи наведені вище підстави, просить суд не застосовувати запобіжний захід у вигляді домашньогог арешту у нічний час доби, а застосувати більш м`який запобіжний захід.

Підозрюваний підтримав позицію захисника.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши та оцінивши докази, якими обґрунтовуються клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000416 від 31.08.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

20.12.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_4 , кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними матеріалами досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього; висновками судово-медичних експертиз; протоколами огляду, допитів учасників процесу, слідчого експерименту та висновками та автотехнічних, інженерно-технічних, інженерно-трасологічних експертиз.

Відповідно до ст. 131 КПК України запобіжний захід є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

За змістом ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Частиною 2 ст. 182 КПК України передбачено, що домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За приписами ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 2 ст. 194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу судом встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який є тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Вирішуючи клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого останньому кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у вказаному кримінальному правопорушенні, щире каяття підозрюваного та повне відшкодування потерпілим майнових збитків, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків, наявність у підозрюваного осіб на утриманні, постійного місця проживання та роботи, відсутність судимостей.

Суд бере до уваги ті обставини, що підозрюваний не вчиняв дій, які б вказували на ухилення від слідства чи суду, чи спробам впливати на потерпілих, свідків у цьому кримінальному провадженні.

Належна процесуальна поведінка підозрюваного сама собою не спростовує і не нівелює ризики, про які йдеться у клопотанні про застосування запобіжного заходу.

КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового вироку. У цьому контексті мають враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, а також міжнародні контакти (рішення ЄСПЛ у справі «W. проти Швейцарії, W v. Shitzerland» від 26 січня 1993 року Серія А, № 254-А, п. 33).

Оцінюючи доводи сторони обвинувачення про необхідність обрання відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби, суд констатує, що стороною обвинувачення не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вирішуючи питання застосування запобіжного заходу бере до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання та роботи, є особою з інвалідністю та має міцні соціальні зв`язки, не ухилявся від участі у слідчий діях під час досудового розслідування, примирився з потерпілими та відшкодував заподіяну шкоду. Також суд враховує, що підозрюваний працює на посаді агронома в ТОВ «Агростар», і характер його роботи передбачає виконання обов`язків у нічний час доби, і з лютого місяця братиме участь у посівній.

Отже, оцінивши в сукупності всі наведені вище обставини, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Враховуючи неведене, суд вважає за можливе застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім та зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Відтак, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного процесуальні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 177, 178, 179, 181, 194, 331, 369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

У задоволенні клопотання начальника відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , відмовити.

Застосувати підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає, а саме селище Батьово Берегівського району, без дозволу слідчого, прокурора, або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи.

Строк дії ухвали - до 13 березня 2025 року включно.

Контроль за виконанням ухвали слідчого судді доручити начальнику ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу подано не було.

Слідчий суддя ОСОБА_1