Справа № 128/4592/24
Провадження №11-кп/801/254/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 26.11.2024, якою задоволено подання Державної установи «Стрижавська випрана колонія (№81)» відносно засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його,

в с т а н о в и в:

До Вінницького районного суду Вінницької області надійшло подання начальника Державної установи «Стрижавська випрана колонія (№81)» ОСОБА_8 про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_7 у відповідність до нового закону, який звільняє від покарання або пом`якшує його, яке мотивоване наступним.

Вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 23.02.2023 ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 310,ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 389 КК України, з врахуванням ч.1, ч. 4 ст. 70 та ч. 1 ст. 71 КК України, до трьох років десяти місяців позбавлення волі.

Враховуючи набуття чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», начальник установи просив суд привести вказаний вирок у відповідність до нового законодавства.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 26.11.2024 задоволено вказане подання та приведено у відповідність чинному законодавству вирок Красилівського районного суду Хмельницької області від 23.02.2023 ОСОБА_7 . Виключено з вироку обвинувачення по епізодам вчиненим 09.12.2020, 05.01.2021, 07.02.2021 у зв`язку з усуненням законом караності діяння. В частині призначеного покарання вирок не змінювався.

Не погодившись з ухваленим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить переглянути рішення та декриміналізувати ст. 285 ч. 2 КК України, оскільки 12.02.2020 він вчинив крадіжку на суму 1000 грн, однак суд вказав, що сума викраденого майна становить 5000 грн.

Заслухавши доповідача, виступ засудженого ОСОБА_7 на підтримку своїх вимог, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

За правилами ч.ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а доводи апеляційної скарги засудженого є неспроможними.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з ч.1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18.07.2024 №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Вказаним Законом №3886-IX внесені зміни у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, статті 185, 190, 191 КК фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

При цьому апеляційний суд враховує висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладений у постанові від 07.10.2024 у справі №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24, відповідно до якого Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Під час з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як вбачається з подання начальника Державної установи «Стрижавська ВК (№ 81)» ОСОБА_8 , засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виді трьох років десяти місяців позбавлення волі за вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 23.02.2023.

Згідно з вказаним вироком, ОСОБА_7 засуджено, зокрема, за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно (ч. 2 ст. 185 КК України): 09.12.2020 на суму 352,38 грн, 23.12.2020 на суму 5000,00 грн, 05.01.2021 на суму 620,12 грн, 07.02.2021 на суму 420,9 грн.

Станом на момент скоєння ОСОБА_7 в 2020 та 2021 рока кримінальних правопорушень, передбачених ст. 185 КК України, розмір викраденого для кваліфікації дій особи за кримінальним законом має перевищувати 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становило 2102 грн та 2270 грн відповідно.

Таким чином, вартість викраденого майна за трьома епізодами крадіжки на даний час не передбачає настання кримінальної відповідальності, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про усунення караності діяння за епізодами від 09.12.2020, 05.01.2021 та 07.02.2021, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

При цьому вимога засудженого ОСОБА_7 про декриміналізацію його дії за епізодом крадіжки 12.02.2020, за вчинення якої його засуджено вироком Старокостянтинівського районного суд від 23.02.2023, має бути заявлена в іншому провадженні, адже суд розглядав подання начальника колонії в частині засудження ОСОБА_7 вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 23.02.2023.

З огляду на викладене, доводи засудженого про неправомірність прийнятого рішення, на переконання апеляційного суду, є безпідставними.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування або зміну оскаржуваної ухвали, під час розгляду апеляційної скарги не вбачається, а відтак її слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 26.11.2024 про приведення у відповідність до діючого законодавства вироку Красилівського районного суду Хмельницької області від 23.02.2023 щодо засудженого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4