ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/766/25 Справа № 185/8679/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) в приміщені Дніпровського апеляційного суду (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження №0002393 від 30 серпня 2017 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 09 (дев`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк перебування під цілодобовим домашнім арештом з 15 вересня 2017 року до 30 жовтня 2017 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , обраний у вигляді тримання під вартою ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2024 року, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК),-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 , 29 серпня 2017 року приблизно о 03 годині ночі, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в районі гуртожитку Павлоградського гірничого коледжу, розташованому по вул. Центральній, 35 в м. Павлоград.

Знаходячись біля вказаної будівлі з внутрішньої сторони біля центрального входу в гуртожиток, на відстані близько 15-20 метрів від входу в гуртожиток, ОСОБА_8 проходив біля сміттєвих баків, де побачив ОСОБА_9 , який збирав в сміттєвих баках порожні скляні пляшки. Між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в ході якого між вказаними особами раптово виникли особисті неприязні стосунки.

В цей же день, тобто 29 серпня 2017 року близько 03.10 годин у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , не маючи умислу на вбивство, у вказаний час ОСОБА_8 , знаходячись в районі гуртожитку Павлоградського гірничого коледжу, розташованому по вул. Центральній, 35 в м. Павлоград, біля вказаної будівлі з внутрішньої сторони біля центрального входу в гуртожиток, на відстані близько 15-20 метрів від входу в гуртожиток, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи протиправність своїх дій, став наносити удари кулаками та ногами в область обличчя, голови, тулуба та інших частин тіла ОСОБА_9 , при цьому своїми умисними діями наніс останньому не менш 10 ударів.

29 серпня 2017 року о 05.05 годині з отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_9 був доставлений до КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» ДОР в непритомному стані та 30 серпня 2017 року о 07.01 годині в кардіореанімаційному відділені КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» ДОР від отриманих тілесних ушкоджень настала смерть ОСОБА_9 .

Своїми злочинними умисними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми голови та грудної клітини, крововиливів в м`які покрови голови, під м`які покрови голови, під м`які мозкові оболонки (забій головного мозку), переломів кісток носу та нижньої шелепи зліва, забійних ран та синців голови та обличчя, переломів 2-5 ребер справа, 3-8 ребер зліва по різним анатомічним лініям з розривами пристінкової плеври, забою легенів, синців та саден обох кистей, які утворились від дії тупих предметів, які діяли за ударним механізмом та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що призначене ОСОБА_8 покарання є занадто суворим, не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через його суворість.

Вказує що відповідно до висновку експерта № 516 від 19 вересня 2017 року, при експертизі трупу виявлені наступні тілесні ушкодження: сумісна тупа травма юлови та грудної клітини: крововиливи в м`які покрови голови, під м`які мозкові оболонки забій головного мозку) переломи кісток носу та нижньої щелепи зліва, забійні рани та синці юлови та обличчя, переломи 2-5 ребер справа, 3-8 ребер зліва по різним анатомічним лініям з розривами пристінкової плеври, забій легень: синці та садна обох кистей, які утворились від дії тупих предметів, які діяли за ударним механізмом та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень їк небезпечних для життя в момент заподіяння. Виявлені тілесні пошкодження могли утворитися при нанесені ударів тупими предметами, які мали обмежені травмуючи поверхні. Виявлені на тілі потерпілого тілесні пошкодження утворились в короткий проміжок часу і судити про послідовність нанесення ударів не представляється можливим. Наявність масивних крововиливів в місцях пошкоджень свідчить про те, що пошкодження мають прижиттєвий характер. Тілесні пошкодження в області голови та грудної клітини як окремо так і в сукупності могли бути причиною настання смерті.

Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_8 вказав, що ОСОБА_9 його штовхнув, після чого обвинувачений наніс останньому удар кулаком в область лівої сторони обличчя (щелепи) та другий удар кулаком, після якого потерпілий упав на спину та почав кричати. В той час поряд з місцем скоєння правопорушення знаходились свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які в подальшому під час допиту судом першої інстанції не зазначали ні про механізм нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому, ані підтвердили, що саме обвинувачений наносив удари потерпілому.

Сам ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання зазначив, що вину в інкримінованому правопорушенні визнає частково, проте в якій частині - суду встановити не вдалось, так як згідно встановленого порядку дослідження доказів його допит було призначено в кінці, а через оголошення його в подальшому у розшук, справа розглядалася за відсутності обвинуваченого «in absentia».

Таким чином, згідно досліджених доказів та встановлених обставин, можна зробити висновок, ОСОБА_8 визнавав свою вину частково саме в тому, що він наніс потерпілому 2 удари в область голови. Як у потерпілого з`явились тілесні ушкодження на тулубі та верхніх кінцівках, судом першої інстанції не встановлено та стороною обвинувачення не доведено, що ці тілесні ушкодження утворилися саме від дій ОСОБА_8 .

Захисник вважає, що вирок суду підлягає зміні, а саме виключенню заподіяння ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді тупої травми грудної клітини, переломів 2-5 ребер справа, 3-8 ребер зліва по різним анатомічним лініям з розривами пристінкової плеври, забою легенів, синців та саден обох кистей, які утворились від дії тупих предметів, які діяли за ударним механізмом та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння у зв`язку з невстановленням цих обставин в суді першої інстанції та відсутності належних та допустимих доказів, які б підтвердили ці дії обвинуваченого.

Також захисник вважає, що судом не було достатньою мірою прийняте до уваги і те, що ОСОБА_8 обвинувачується в одноепізодному кримінальному правопорушенні, вчиненому у межах конфлікту побутового характеру з потерпілим, є раніше не судимим, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що у сукупності дають підстави для висновку про те, що протиправна поведінка останнього не є стійкою, а його виправлення можливо при призначенні мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 121 КК.

Враховуючи викладене, захисник просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2024 змінити, виключивши з мотивувальної частини вироку нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень у вигляді переломів 2-5 ребер справа, 3-8 ребер зліва по різним анатомічним лініям з розривами пристінкової плеври, забою легенів, синців та саден обох кистей та призначити ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 121 КК у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі.

До початку апеляційного розгляду прокурор Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_16 в порядку ст.403 КПК подав заяву про відмову від раніше поданої ним апеляційної скарги і ця відмова прийнята апеляційним судом.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, який наполягав на її повному задоволенні, просив вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2024 змінити, виключити з мотивувальної частини вироку нанесення ОСОБА_8 потерпілому тілесних ушкоджень, зазначених у скарзі та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.121 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років; вислухавши думку прокурора заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила залишити її без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК при обставинах, встановлених вироком суду, правова кваліфікація його дій, вид та міра призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Істотних порушень закону, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.

Аналізуючи апеляційні доводи захисника про те, що судом першої інстанції не встановлено та стороною обвинувачення на доведено нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень у вигляді переломів 2-5 ребер справа, 3-8 ребер зліва по різним анатомічним лініям з розривами пристінкової плеври, забою легенів, синців та саден обох кистей, саме обвинуваченим ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає таке.

Так, допитана судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_8 її колишній приятель; 29.08.2017 приблизно о 03.00 годині вона та ОСОБА_17 гуляли біля АТБ, почули шум пляшок, підішли та побачили, що біля АТБ на вул. Центральній лежить людина в крові, з побитим обличчям. Поряд стояли ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_12 суду першої інстанції пояснив, що ОСОБА_8 його знайомий. 29.08.2017 він гуляв з хлопцями, біля гуртожитку технікуму побачив ОСОБА_8 , дівчат та чоловіка, що лежав. ОСОБА_8 повернув чоловіка на бік. Він викликав швидку допомогу. В той день він зустрічався з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_8 та іншими знайомими. Хтось сказав, що бомжу погано. Зі слів дівчат знає, що ОСОБА_8 бив цього чоловіка. Вони викликали швидку допомогу та пішли з ОСОБА_8 додому.

Свідок ОСОБА_13 суду зазначила, що в кінці серпня 2017 року після 00.00 годин вони зустрілися з ОСОБА_8 та іншими друзями. ОСОБА_8 відійшов від них, після чого вона почула звук, схожий на стук пляшок. Коли вони підійшли до ОСОБА_8 , то побачили, що біля нього лежав чоловік, який не рухався. ОСОБА_8 сказав, що між ними трапився конфлікт, що чоловік на нього напав, а ОСОБА_8 захищався. Вона попросила викликати швидку допомогу. На руках у ОСОБА_8 вона бачила кров.

Свідок ОСОБА_14 суду вказав, що в кінці серпня 2017 року, вночі, вони з компанією гуляли. ОСОБА_8 відійшов від них приблизно на 15 хвилин. Почувши звук падіння, вони підійшли до ОСОБА_8 та побачили, що біля нього лежить чоловік, на обличчі якого була кров.

Допитана судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_15 пояснила, що влітку 2017 року вони гуляли з ОСОБА_8 , який був не нетверезому стані. ОСОБА_8 відійшов, а коли повернувся, ОСОБА_14 сказав: Дивіться, що він з ним зробив. ОСОБА_14 мав на увазі ОСОБА_8 . Вона побачила чоловіка, який лежав. Бачила на цьому чоловікові гематоми та кров. ОСОБА_14 запитував у ОСОБА_8 , навіщо він це зробив.

Відповідно до висновку експерта № 516 від 19.09.2017, при експертизі трупа ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: сумісна тупа травма голови та грудної клітини: крововиливи в м`які покрови голови, під м`які мозкові оболонки (забій головного мозку) переломи кісток носу та нижньої щелепи зліва, забійні рани та синці голови та обличчя, переломи 2-5 ребер справа, 3-8 ребер зліва по різним анатомічним лініям з розривами пристінкової плеври, забій легень; синці та садна обох кистей, які утворились від дії тупих предметів, які діяли за ударним механізмом та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Виявлені тілесні пошкодження могли утворитися при нанесені ударів тупими предметами, які мали обмежені травмуючи поверхні.

Виявлені на тілі потерпілого тілесні пошкодження утворились в короткий проміжок часу і судити про послідовність нанесення ударів не представляється можливим.

Наявність масивних крововиливів в місцях пошкоджень свідчить про те, що пошкодження мають прижиттєвий характер.

Тілесні пошкодження в області голови та грудної клітини як окремо так і в сукупності могли бути причиною настання смерті. Таким чином між виявленими (отриманими) тілесними пошкодженнями і смертю потерпілого ОСОБА_9 мається причинно-наслідковий зв`язок.

Після отримання тілесних пошкоджень потерпілий міг залишатися живим на протязі декількох годин та смерть його згідно історії хвороби настала 30 серпня 2017 року в 07.01 год.

Виявлені тілесні пошкодження у потерпілого ОСОБА_9 утворились не менш чим від десяти травматичних дій, і сукупність їх в області голови та грудної клітини стали безпосередньою причиною смерті. Дані тілесні пошкодження не могли утворитися при однократному падінні потерпілого з положення стоячі на площину.

Морфологічні особливості (характер) тілесних пошкоджень та наявність крововиливів одного ступеня зрілості в м`яких тканинах свідчить про те, що вони були отримані в один час чи в короткий проміжок часу (т.1 а.п.184-188).

Згідно з висновком експерта № 198 від 01.09.2017, у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден: саден на тильній поверхні правої кисті біля основи третього пальця, на 3,4,5 пальцях у на перших міжфалангових суглобах (3), на передній поверхні правого променево-зап`ясного суглобу. Виявлені тілесні ушкодження утворилися по ударному механізму від дії тупого твердого предмету (предметів) чи при ударі об такий. Виявлені тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден на правій кисті могли бути наслідком нанесення ударів кулаками об тверду поверхню. Час утворення виявлених тілесних ушкоджень може відповідати терміну вказаному в постанові про призначення судової-медичної експертизи, тобто 29 серпня 2017 року (т.1 а.п. 199-200).

Під час проведення на досудовому розслідуванні 31.08.2017 слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 , останній пояснив, що після того, як потерпілий ОСОБА_9 штовхнув його, він наніс йому один удар кулаком руки в область лівої сторони обличчя (щелепи), та другий удар кулаком в область правої сторони обличчя (щелепи) потерпілого, після чого ОСОБА_18 упав на спину та почав кричати (т.1 а.п.190-196).

На переконання колегія суддів, наведені покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому версія сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не наносив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження в область тулуба та верхніх кінцівок, є неспроможною.

За поясненням свідків, крім обвинуваченого ОСОБА_8 поряд з потерпілим ОСОБА_9 нікого не було; ОСОБА_8 пояснив, що між ним та потерпілим стався конфлікт; свідок ОСОБА_14 вказав свідку ОСОБА_15 : подивись, що він з ним зробив, маючи на увазі обвинуваченого ОСОБА_8 ; свідок ОСОБА_13 повідомила, що бачила на руках у ОСОБА_8 кров.

Відповідно до висновку експерта № 516 від 19.09.2017, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитися при нанесені ударів тупими предметами, які мали обмежені травмуючи поверхні, були отримані в один час чи в короткий проміжок часу. Виявлені тілесні пошкодження у потерпілого ОСОБА_9 утворились не менш чим від десяти травматичних дій, і сукупність їх в області голови та грудної клітини стали безпосередньою причиною смерті. Дані тілесні пошкодження не могли утворитися при однократному падінні потерпілого з положення стоячі на площину. Тілесні пошкодження в області голови та грудної клітини, як окремо так і в сукупності, могли бути причиною настання смерті.

При проведенні судово-медичної експертизи обвинуваченого ОСОБА_8 , у нього були виявлені тілесні ушкодження у вигляд саден на тильній поверхні правої кисті біля основи третього пальця, на 3,4,5 пальцях у на перших міжфалангових суглобах (3), на передній поверхні правого променево-зап`ясного суглобу; які утворились по ударному механізму від дії тупого твердого предмету (предметів) чи при ударі від такий. Час їх утворення може відповідати терміну, вказаному у постанові про призначення судово-медичної експертизі, тобто 29.08.2017

Сукупність досліджених судом першої інстанції доказів відзначаються послідовністю і узгодженістю між собою, містять дані щодо часу, мотиву, характеру, способу застосування насильства до потерпілого ОСОБА_9 , наслідків таких дій та інших фактичних обставин кримінального правопорушення, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом та викладені в мотивувальній частині вироку.

Оцінивши зазначені у вироку докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у спричиненні потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень від яких настала його смерть та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК.

Підстави вважати, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 в область тулуба та верхніх кінцівок спричинені не обвинуваченим ОСОБА_8 , а іншою особою відсутні, а тому апеляційні доводи адвоката в цій частині є неспроможними.

Яких-небудь даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів розслідування або суду, під час апеляційного перегляд справи - не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено та проаналізовано надані сторонами кримінального провадження докази. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується й колегія суддів.

При цьому, суд дотримався вимог ст. 10 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК є доказами у кримінальному провадженні.

Аналізуючи вимоги апеляційної скарги захисника про призначення обвинуваченому занадто суворого покарання, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ст.ст.66, 67 КК, судом не встановлено.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставини скоєння кримінального правопорушення та відношення ОСОБА_8 до скоєного, суд першої інстанції дійшов правильних обґрунтованих висновків, що для виправлення винного та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції ч.2 ст. 121 КК 9 років.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційний скарзі, а саме те, що ОСОБА_19 раніше не судимий, позитивно характеризується за місце проживання та роботи, на обліку і лікарів нарколога та психіатра не перебуває були враховані судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами при призначенні обвинуваченому покарання.

Таким чином, всупереч твердженням захисника, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції належним чином враховані усі обставини по справі, а тому, на думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, судом апеляційної інстанції по справі не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2024 щодо ОСОБА_8 - є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20 залишити без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_20 за ч.2 ст.121 КК - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4