Справа №463/3229/24
Провадження №1-кп/463/187/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 р. м. Львів

Личаківський районний суд міста Львова у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові об`єднане кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 0000693 від 15.02.2024 та № 0001377 від 17.04.2024 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Підберізці Пустомитівського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Згідно обвинувальних актів, затверджених прокурором Галицької окружної прокуратури, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 07.11.2024 вказане кримінальне провадження прийнято до провадження та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 12.11.2024 року ОСОБА_3 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 січня 2025 року.

Ухвалою суду від 21.11.2024 року об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 про обвинувачення його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Личаківського районного суду міста Львова на 28 листопада 2024 року.

Захисник у судовому засіданні подав клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_3 в частині обвинувачення його у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України за епізодами від 07.02.2024 року, 10.02.2024 року та двома епізодами від 11.02.2024 року на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання захисника підтримав.

Прокурор у судовому засіданні проти клопотання захисника не заперечила.

Заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальні акти та матеріали додані до них, суд дійшов такого висновку.

Згідно з обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжок), повторно, в умовах воєнного стану:

-07.02.2024. - майна ТзОВ ТВК «Львівхолод» на суму 514,32 грн;

-10.02.2024. - майна ТзОВ "Львівхолод" на загальну суму 562,96 грн;

-11.02.2024. - майна ТзОВ ТВК «Львівхолод» на суму 611,24 грн;

-11.02.2024. - майна ТзОВ "Львівхолод" на суму 521,40 грн.

Так, єдиною підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого Кримінальним кодексом України (ч.1 ст.2 КК України).

За загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст.4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом ч.3 ст.3 КК України.

У силу положень ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Конституція України у ст.58 закріплює положення, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як унормовано ст.9 КУАП, адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За ст.185 КК України передбачено кримінальну відповідальність за крадіжку (таємне викрадення чужого майна) з відповідними кваліфікуючими ознаками.

До внесення змін до законодавства за правилами ст.51 КУАП викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09 серпня 2024 року, внесено зміни до ст.51 КУАП (дрібне викрадення чужого майна) з викладенням у новій редакції.

Зокрема, за ч.1 ст.51 КУАП передбачено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; за ч.2 ст.51 КУАП установлено відповідальність, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України з урахуванням дії ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір вартості викраденого майна, з якого в 2024 році настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становить понад 3028 грн (понад 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян).

Конституційний Суд України у Рішенні № 6-рп/2000 від 19 квітня 2000 року у справі № 1-3/2000 виснував, що зміни, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, а кримінально-правова норма залишається незмінною, а відтак кримінальний закон у такому разі не можна вважати новим - зміненим законом. При цьому, рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені (ст. 151-2 Конституції України).

З огляду на викладене зміни ст.51 КУАП не можна вважати новим - зміненим законом України про кримінальну відповідальність, відповідно не підлягають застосуванню положення ч.1 ст. 58 Конституції України та ст.5 КК, які визначають зворотну дію закону в часі. Саме такої позиції притримується суддя Верховного Суду ОСОБА_7 в окремій думці, висловленій у справі № 278/1566/21.

Водночас у порядку ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ч.6 ст.368 КПК України.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 сформувала правову позицію про те, що Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким унесені зміни до ст.51 КУАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУАП; зміни, внесені таким Законом мають зворотну дію в часі.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

У силу приписів ст.479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно з обвинувальними актами обвинуваченому інкримінується крадіжка:

-07.02.2024. - майна ТзОВ ТВК «Львівхолод» на суму 514,32 грн;

-10.02.2024. - майна ТзОВ "Львівхолод" на загальну суму 562,96 грн;

-11.02.2024. - майна ТзОВ ТВК «Львівхолод» на суму 611,24 грн;

-11.02.2024. - майна ТзОВ "Львівхолод" на суму 521,40 грн.

Розмір викраденого за різними епізодами, що є одиничними злочинами, не перевищував розмір, з якого настає кримінальна відповідальність.

Беручи викладене у своїй сукупності, а також безумовну релевантну щодо обставин кримінального провадження практику Верховного Суду, думку обвинуваченого, який не заперечив закрити провадження в цій частині, що підтримав його захисник; позицію прокурора у підтримку такого, суд закриває провадження у справі у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Питання долі речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.369-372 КПК України,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_3 адвоката Величка задовольнити.

Кримінальні провадження 0000693 від 15.02.2024 та № 0001377 від 17.04.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України, які об`єднано в одне провадження закрити в частині обвинувачення за ч.4 ст. 185 КК України (за епізодами від 07.02.2024 року, 10.02.2024 року та 11.02.2024 року) на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Продовжити розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України та ч.1 ст. 357 КК України.

Речові докази: DVD диски із записами з камер відеоспотереження від 11.02.2024 року, DVD диск із записами з камер відеоспотереження від 07.02.2024 року та DVD диск із записами з камер відеоспотереження від 10.02.2024 року, які долучені до матерів кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 29.01.2025 року о 10 год. 30 хв.

Суддя ОСОБА_1