Провадження № 1-кс/592/8549/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми скаргу потерпілого ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

13.12.2024 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми зі скаргою на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 , в якій він зазначив про те, що він - ОСОБА_3 є потерпілим в кримінальному провадженні № 0000366 від 16.03.2021 року за ч. 1 ст. 122 КК України. Кримінальне провадження № 0000366 закривали п`ять разів. В перший раз кримінальне провадження № 0000366 від 16.03.2021 року закривали 29.01.2022 року. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.02.2022 року у справі № 592/1389/22 було скасовано постанову слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 29.01.2022 року про закриття кримінального провадження № 0000366 від 16.03.2021 року. В даній ухвалі слідчого судді від 09.02.2022 року зазначено, що слідчий суддя дійшов висновку про те, що під час досудового розслідування не в повній мірі були перевірені доводи заявника, вказані ним у скарзі, а також те, що всупереч ч. 2 ст. 93 КПК України слідчим не в повному обсязі зібрано, перевірено та оцінено докази з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. В другий раз кримінальне провадження № 0000366 від 16.03.2021 року закривали 06.03.2022 року. З 09.02.2022 року до 06.03.2022 року включно слідчий не проводив жодних слідчих дій, не збирав, не перевіряв та не оцінював докази. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.06.2022 року у справі № 592/3181/22 було скасовано постанову слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 06.03.2022 року про закриття кримінального провадження № 0000366 від 16.03.2021 року. В даній ухвалі слідчого судді від 03.06.2022 року зазначено наступне: "Після скасування слідчим суддею 09.02.2022 року попередньої постанови про закриття кримінального провадження № 0000366 від 29.01.2022 року, в період часу з 09.02.2022 року до 06.03.2022 року дізнавач не проводив жодних слідчих дій. " . В третій раз кримінальне провадження № 0000366 від 16.03.2021 року закривали 14.04.2023 року. З 03.06.2022 року до 14.04.2023 року включно слідчий не проводив жодних слідчих дій, не збирав, не перевіряв та не оцінював докази. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.04.2023 року у справі № 592/5226/23 було скасовано постанову слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 14.04.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000366 від 16.03.2021 року. Даною ухвалою від 28.04.2023 року слідчий суддя постановив направити матеріали кримінального провадження № 0000366 до СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області для продовження досудового розслідування. В ухвалі слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.04.2023 року у справі № 592/5226/23 слідчий суддя зазначає наступне: "після визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, подання ним клопотань про проведення слідчих дій та постанов про задоволення клопотань потерпілого, постановлення ухвал слідчими суддями Ковпаківського районного суду м. Суми від 03.06.2022 року, 09.02.2022 року, якими було скасовано постанови слідчих про закриття кримінального провадження, не розгляд слідчим суддею скарги на бездіяльність слідчого у справі № 592/4034/22 - не вбачається проведення будь-яких слідчих дій у кримінальному провадженні. " . В ухвалі слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.04.2023 року у справі № 592/5226/23 слідчий суддя зазначає також наступне: "За наведених обставин постанова від 14.04.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000366, яке було внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2021 року суперечить його завданням щодо забезпечення повного та неупередженого досудового розслідування, обмежує права, свободи та законні інтереси учасників кримінального провадження, тому підлягає скасуванню, є передчасною, а матеріали кримінального провадження повинні бути повернуті для організації досудового розслідування, при проведенні якого необхідно повно та об`єктивно перевірити обставини кримінального правопорушення, надати обґрунтовану юридичну оцінку встановленим обставинам в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення. " . В четвертий раз кримінальне провадження № 0000366 від 16.03.2021 року закривали 19.09.2023 року. З 28.04.2023 року до 19.09.2023 року включно слідчий не проводив жодних слідчих дій, не збирав, не перевіряв та не оцінював докази. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2023 року у справі № 592/15028/23 було скасовано постанову слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 19.09.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000366 від 16.03.2021 року. В ухвалі слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2023 року у справі № 592/15028/23, якою було скасовану вищезазначену постанову від 19.09.2023 року про закриття кримінального провадження, зазначено про те, що для прийняття обґрунтованого рішення по матеріалам кримінального провадження необхідно провести додаткову перевірку шляхом проведення відповідних слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, розширити коло свідків, виконати вимоги ухвали слідчого судді від 28.04.2023 року у справі № 592/5226/23, виконати вимоги ухвали слідчого судді від 25.05.2023 року у справі № 592/4034/22, зробити аналіз зібраних в ході слідства доказів. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2023 року у справі № 592/15028/23 було повернуто матеріали кримінального провадження № 0000366 для проведення додаткової перевірки. В п`ятий раз кримінальне провадження № 0000366 від 16.03.2021 року закривали 29.02.2024 року. З 20.10.2023 року до 29.02.2024 року включно слідчий не провів жодної слідчої дії у кримінальному провадженні № 0000366. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2024 року у справі № 592/3914/24 було скасовано постанову слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 29.02.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000366 від 16.03.2021 року. В ухвалі слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2024 року у справі № 592/3914/24 зазначено наступне: "після визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, подання ним клопотань про проведення слідчих дій та постанов про задоволення клопотань потерпілого, постановлення ухвал слідчими суддями Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.02.2022 року, 03.06.2022 року, 28.04.2023 року, 20.10.2023 року, якими було скасовано постанови слідчих про закриття кримінального провадження - не вбачається проведення буд-яких слідчих дій у кримінальному провадженні. " . Постановою від 08.10.2022 року слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області задовольнив його клопотання від 04.10.2022 року про проведення слідчих дій, в якому він просить здійснити одночасний допит його та ОСОБА_5 та провести слідчий експеримент з ОСОБА_5 та щоб він брав участь в даному слідчому експерименті, оскільки він буде ставити питання ОСОБА_5 . Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй. Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України, якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії. Слід зазначити про те, що постанова про відмову в задоволенні його вищезазначеного клопотання від 04.10.2022 року не виносилася. Слідчий не здійснив ні одночасний допит його та ОСОБА_5 , ні провів слідчий експеримент з ОСОБА_5 . Оскільки його вищезазначене клопотання від 04.10.2022 року про проведення вищезазначених слідчих дій задоволено, то слідчий зобов`язаний здійснити одночасний допит його та ОСОБА_5 та провести слідчий експеримент з ОСОБА_5 та щоб він брав участь в даному слідчому експерименті, оскільки він буде ставити питання ОСОБА_5 . Слід також зазначити про те, що відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2023 року у справі № 592/15028/23 однією з підстав скасування постанови від 19.09.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000366 є те, що не було здійснено одночасного допиту його та ОСОБА_5 та не було проведено слідчого експерименту з ОСОБА_5 за його участі. Відповідно до ухвали слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.10.2023 року у справі № 592/15028/23 має бути здійснено одночасний допит його та ОСОБА_5 та має бути проведено слідчий експеримент з ОСОБА_5 за його участі. Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно ч. 1 ст. 7 КПК України до загальних засад кримінального провадження відносяться верховенство права та законність. Ч. 2 ст. 9 КПК України встановлено, що слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Згідно ч. 1 ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Відповідно до ч. 11 ст. 615 КПК України показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Відповідно до ч. 3 ст. 223 КПК України перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть у ній участь, роз`яснюються їх права і обов`язки, передбачені цим Кодексом, а також відповідальність, встановлена законом. Згідно ч. 3 ст. 224 КПК України у разі допиту свідка він попереджається про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань. Відповідно до ч. 1 ст. 385 КК України відмова свідка від давання показань під час провадження досудового розслідування - карається штрафом від п`ятдесяти до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців. Відповідно до ч. 2 ст. 385 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа за відмову давати показання під час провадження досудового розслідування або в суді щодо себе, а також членів її сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Відповідно до ст. 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Відповідно до ст. 63 Конституції України та ч. 2 ст. 385 КК України ОСОБА_5 не несе кримінальну відповідальність тільки у разі відмови ОСОБА_5 давати показання щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Якщо ОСОБА_5 відмовиться давати показання щодо нього та ОСОБА_6 , то в такому випадку ОСОБА_5 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності відповідно до ч. 1 ст. 385 КК України. Відповідно до ст. ст. 223, 224, 615 КПК України відмова ОСОБА_5 давати показання на одночасному допиті може бути встановлена тільки під час одночасного допиту з записом такого допиту на відеокамеру. Перед даним допитом, відповідно до ст. 223, 224 КПК України, слідчий зобов`язаний попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань. Те саме стосується слідчого експерименту. Відмова ОСОБА_5 давати показання під час слідчого експерименту може бути встановлена тільки під час слідчого експерименту з записом такого слідчого експерименту на відеокамеру. Перед даним слідчим експериментом, відповідно до ст. 223, 224 КПК України слідчий зобов`язаний попередити ОСОБА_5 про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань. Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 139 КПК України, якщо свідок, який був у встановленому цим Кодексом порядку викликаний (зокрема, наявне підтвердження отримання ним повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом) , не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свого неприбуття, на нього накладається грошове стягнення у розмірі від 0,25 до 0,5 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб - у випадку неприбуття на виклик слідчого, прокурора. Згідно ч. 2 ст. 139 КПК України у випадку, встановленому ч. 1 цієї статті, до свідка може бути застосовано привід. Згідно ч. 2 ст. 140 КПК України рішення про здійснення приводу приймається під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора. Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій; обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Згідно ч. 2 ст. 240 КПК України за необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. Відповідно до ч. 5 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування. ОСОБА_5 на мізинці зробив йому два переломи. Йому зробили складну операцію. Він пролежав в стаціонарі 15 днів. На лікарняному пробув 75 днів. ОСОБА_5 покалічив його, у нього не працює мізинець і палець поряд зовсім. У прохолодну погоду ліву долоню викручує, вона ниє і болить, він ховає руку у теплу кишеню або обмотує теплою ганчіркою. Також уночі ліва долоня болить, не даючи нормально спати. Мізинець лівої руки заважає йому постійно. Він їм чіпляється в побуті і на роботі. Крім того, він витратив на лікування великі кошти. Звертався до ортопедів, до приватних лікарів. Лікарняний отримав мізерний, тобто втратив кошти, які він міг би заробити, якщо він був би здоровим. Лікар ортопед вищої категорії пояснив йому для того, щоб повернути мізинцю працездатність потрібна мікрооперація, операція дуже складна і коштовна і процент успіху від операції 10 % від 100 % . В ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розд. І цієї Конвенції. Відповідно до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Ст. 3 Конвенції втілює одну з найбільш фундаментальних цінностей демократичних спільнот. Дійсно заборона катування, нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження чи покарання є надбанням цивілізації, тісно зв`язаної з повагою до людської гідності (рішення ЄСПЛ від 28.09.2015 року у справі "Буід проти Бельгії" , заява № 23380/09, п. 81) . На відміну від більшості інших матеріальних норм Конвенції, ст. 3 не передбачає жодних винятків, а згідно п. 2 ст. 15 від неї не допускається відступ навіть у випадку надзвичайної ситуації, що загрожує життю нації. Навіть за найскладніших обставин, таких як боротьба проти тероризму та організованої злочинності, Конвенція в абсолютній формі забороняє катування та нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання, незалежно від поведінки відповідної особи (рішення ЄСПЛ від 28.09.2015 року у справі "Буід проти Бельгії" , заява № 23380/09, п. 81) . Твердження про жорстоке поводження, всупереч ст. 3, повинні бути підтверджені відповідними доказами. Для оцінки цих доказів Суд застосовує стандарт доведення "поза розумним сумнівом" , але додає, що така доведеність може випливати із сукупності досить чітких, вагомих і узгоджених між собою висновків чи подібних неспростовних презумпцій факту (рішення ЄСПЛ від 28.09.2015 року у справі "Буід проти Бельгії" , заява № 23380/09, п. 82) . Суд також підкреслив у рішенні "Ель-Масрі" (п. 155) , що хоча він визнавав, що повинен бути обережним і не перебирати на себе роль суду першої інстанції, що встановлює факти, якщо тільки це не є неминучим з огляду на обставини конкретної справи, він має здійснювати "особливо ретельний нагляд" , коли робляться твердження про порушення ст. 3 Конвенції, навіть якщо вже були проведені певні процедури та розслідування на національному рівні. Іншими словами, за такого контексту Суд готовий бути більш критичним по відношенню до висновків національних судів. Досліджуючи їх, Суд може взяти до уваги якість національного провадження та будь-які можливі недоліки в процесі прийняття рішень (рішення ЄСПЛ від 28.09.2015 року у справі "Буід проти Бельгії" , заява № 23380/09, п. 85) . Для того, щоби погане поводження потрапило до сфери дії ст. 3, воно повинно досягнути мінімального ступеню жорстокості. Оцінка цього мінімуму залежить від усіх обставин справи, таких як тривалість поводження, його фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (рішення ЄСПЛ від 28.09.2015 року у справі "Буід проти Бельгії" , заява № 23380/09, п. 86) . Погане поводження, яке досягає такого мінімального ступеню жорстокості, як правило, включає фактичні тілесні ушкодження або ж інтенсивне фізичне чи психічне страждання. Але навіть за відсутності цих ознак, у разі коли поводження принижує або ображає людину, виявляючи неповагу до людської гідності або принижуючи її, або коли воно викликає почуття страху, занепокоєння або неповноцінності, що здатне зламати психічний та фізичний спротив людини, воно може вважатися таким, що принижує гідність і теж підпадати під заборону, встановлену у ст. 3. Також слід підкреслити, що достатнім є той факт, що потерпілий принижений у своїх власних очах, навіть якщо не в очах інших (рішення ЄСПЛ від 28.09.2015 року у справі "Буід проти Бельгії" , заява № 23380/09, п. 87) . Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення 19.12.2020 року. Ст. 3 Конвенції вимагає, щоб органи державної влади проводили ефективне офіційне розслідування стверджуваного жорстокого поводження, здійсненого приватними особами; це розслідування, в принципі, має бути здатним призвести до встановлення походження тілесних ушкоджень, а також до встановлення і покарання винних осіб. Таке розслідування має проводитися незалежно, оперативно та з розумною швидкістю. Потерпілий повинен мати можливість ефективно брати участь у розслідуванні (рішення ЄСПЛ від 12.11.2020 року у справі "Загубня та Табачкова проти України" , заява № 60977/14, п. 47) . Розслідування повинно бути ретельним, тобто органи влади мають завжди робити серйозну спробу з`ясувати те, що сталося, і не повинні покладатися на поспішні чи необґрунтовані висновки для припинення свого розслідування (рішення ЄСПЛ від 28.09.2015 року у справі "Буід проти Бельгії" , заява № 23380/09, п. 123) . Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Відповідно до ч. 3 ст. 382 КК України умисне невиконання службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Відповідно до примітки 2, яка зазначена в ст. 368 КК України, службовими особами, які займають відповідальне становище, у ст. ст. 368, 368-5, 369 та 382 цього Кодексу є особи, зазначені у п. 1 примітки до ст. 364 цього Кодексу, посади яких згідно із ст. 6 Закону України "Про державну службу" належать до категорії "Б" , судді, прокурори, слідчі і дізнавачі, а також інші, крім зазначених у п. 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.06.2023 року у справі № 592/7583/23 було задоволено його заяву про відвід слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 від участі у кримінальному провадженні № 0000366. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.06.2023 року у справі № 592/7583/23 слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 був відведений від участі у кримінальному провадженні № 0000366 у зв`язку з обставинами, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_7 . Відповідно до даної ухвали постанова слідчого ОСОБА_7 від 14.04.2023 року, яка була скасована вищезазначеною ухвалою слідчого судді від 28.04.2023 року, викликає обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого ОСОБА_7 . Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.01.2024 року у справі № 592/785/24 було задоволено його заяву про відвід слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 від участі у кримінальному провадженні № 0000366. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.01.2024 року у справі № 592/785/24 слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 був відведений від участі у кримінальному провадженні № 0000366 у зв`язку з обставинами, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_8 . Слід зазначити про те, що ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.04.2024 року у справі № 592/5934/24 було задоволено його заяву про відвід слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 від участі у кримінальному провадженні № 0000366. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.04.2024 року у справі № 592/5934/24 слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 була відведена від участі у кримінальному провадженні № 0000366 у зв`язку з обставинами, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості слідчого СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 . Дана ухвала мотивована тим, що з дій слідчого вбачається послідовне не виконання обов`язку здійснювати досудове розслідування кримінального провадження шляхом бездіяльності щодо проведення слідчих дій та шляхом прийняття незаконних рішень, які обмежують та порушують права потерпілого. З 29.09.2021 року до 15.11.2024 року включно не було проведено жодної слідчої дії по кримінальному провадженню № 0000366 від 16.03.2021 року. Тобто більше трьох років та одного місяця не проводили слідчі дії по кримінальному провадженню № 0000366. Таким чином, слідчі СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області не виконали вищезазначені ухвали слідчих суддів, якими були скасовані постанови слідчих про закриття кримінального провадження, не виконали свої обов`язки щодо здійснення одночасного допиту його та ОСОБА_5 та проведення слідчого експерименту з ОСОБА_5 за його участі. Слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_10 , який був призначений 09.05.2024 року слідчим в даному кримінальному провадженні, послідовно не виконує свої обов`язки щодо здійснення одночасного допиту його та ОСОБА_5 та проведення слідчого експеримент з ОСОБА_5 за його участі. Таким чином, слідчі СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області умисно не виконували та не виконують вищезазначені ухвали слідчих суддів, якими були скасовані постанови про закриття кримінального провадження, умисно не здійснювали та не здійснюють одночасний допит його та ОСОБА_5 та умисно не проводили та не проводять слідчий експеримент з ОСОБА_5 за його участі. Дану незаконну бездіяльність слідчі СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області вчиняли та вчиняють з метою незаконно залишити ОСОБА_5 на свободі. Вищезазначеними обставинами обґрунтоване його клопотання від 29.11.2024 року, з яким він звернувся 29.11.2024 року до прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 . В даному клопотанні від 29.11.2024 року він просив прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 особисто у найкоротший термін провести слідчий експеримент з ОСОБА_5 за його участю. 02.12.2024 року він отримав постанову прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 від 02.12.2024 року про відмову у задоволенні його вищезазначеного клопотання від 29.11.2024 року та відповідь від 02.12.2024 року від прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 на його вищезазначене клопотання від 29.11.2024 року. Слід зазначити про те, що ні вищезазначена відповідь від 02.12.2024 року, ні вищезазначена постанова від 02.12.2024 року не містять жодного пояснення, чому прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 не надала йому відповідь на його вищезазначене клопотання від 29.11.2024 року. У вищезазначеній постанові від 02.12.2024 року прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 пояснює відмову у задоволенні його вищезазначеного клопотання від 29.11.2024 року тим, що наявність у прокурора повноваження особисто проводити слідчі дії не означає, що у разі, коли слідчий не виконує відповідні слідчі дії, прокурор зобов`язаний виконувати їх замість слідчого. У вищезазначеній постанові від 02.12.2024 року прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 також пояснює відмову у задоволенні його вищезазначеного клопотання від 29.11.2024 року тим, що самостійне здобуття доказів прокурорами не є їхнім службовим обов`язком, оскільки, на думку прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 , жодною нормою закону прокурор не зобов`язаний розкривати злочини. Дана постанова від 02.12.2024 року є незаконною та необґрунтованою з наступних причин. Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України сторони кримінального провадження - з боку обвинувачення: слідчий, дізнавач, керівник органу досудового розслідування, керівник органу дізнання, прокурор. Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до ч. 2. ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Отже, вищезазначена думка прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 про те, що самостійне здобуття доказів прокурорами не є їхнім службовим обов`язком, оскільки, на думку прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 , жодною нормою закону прокурор не зобов`язаний розкривати злочини, суперечить ст. ст. 3, 91, 92, 93 КПК України. Згідно ч. 3 ст. 93 КПК України потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 93 КПК України ініціювання потерпілим проведення слідчих дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому ст. 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді. Отже, відповідно до ст. 93 КПК України потерпілий має право звернутися з клопотанням про проведення слідчих дій як до слідчого, так і до прокурора. Ст. 93 КПК України не містить жодного положення про те, в яких випадках потерпілий має право звернутися з клопотанням про проведення слідчий дій до прокурора, а в яких випадках потерпілий має право звернутися з клопотанням про проведення слідчих дій до слідчого. Отже, ст. 93 КПК України не вимагає від потерпілого обґрунтування, чому потерпілий звертається з клопотанням про проведення слідчий дій саме до прокурора та не вимагає від потерпілого обґрунтування, чому потерпілий звертається з клопотанням про проведення слідчий дій саме до слідчого. Отже, у разі звернення потерпілого до прокурора з клопотанням про проведення слідчих дій, ст. 93 КПК України вимагає від потерпілого обґрунтувати в клопотанні тільки необхідність проведення слідчих дій, а не необхідність проведення слідчих дій саме прокурором. Отже, після того, як до прокурора надійшло клопотання про проведення слідчих дій, прокурор зобов`язаний вирішити питання щодо наявності підстав проведення слідчих дій, а не щодо наявності підстав проведення слідчих дій саме прокурором, оскільки, в силу ст. 93 КПК України, не може виникати питання щодо наявності підстав проведення слідчих дій саме прокурором. Отже, якщо в клопотанні, з яким потерпілий звернувся до прокурора, обґрунтовано необхідність проведення слідчих дій, то прокурор зобов`язаний задовольнити таке клопотання та особисто провести слідчі дії. Отже, наявність у прокурора клопотання, в якому обґрунтовано необхідність проведення слідчих дій, а не необхідність проведення саме прокурором слідчих дій, з яким потерпілий звернувся до прокурора, відповідно до ст. 93 КПК України, є необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Згідно ч. 2 ст. 223 КПК України підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети. Таким чином, вищезазначена постанова прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 від 02.12.2024 року про відмову у задоволенні його вищезазначеного клопотання від 29.11.2024 року є незаконною та необґрунтованою. Слід також зазначити, що КПК України не містить жодного положення про те, що прокурор не зобов`язаний виконувати слідчі дії, якщо слідчий не виконує слідчі дії. Поняття "прокурор в необхідних випадках особисто проводить слідчі дії" , яке міститься ст. 36 КПК України, не містить жодного винятку. Отже, відповідно до ст. 36 КПК України в будь-якому необхідному випадку прокурор зобов`язаний проводити слідчі дії, в тому числі у разі непроведення слідчим слідчих дій. Отже, не на підставі закону, а на підставі власних вигадок прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 відмовила йому у задоволенні його вищезазначеного клопотання від 29.11.2024 року. Необхідно зазначити про те, що прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 надала вказівки від 10.05.2024 року слідчому СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 . Відповідно до даних вказівок слідчий зобов`язаний здійснити одночасний допит його та ОСОБА_5 , провести слідчий експеримент з ОСОБА_5 та провести слідчий експеримент з ОСОБА_13 . Відповідно до даних вказівок слідчий зобов`язаний повідомити про виконання даних вказівок Окружну прокуратуру міста Суми до 03.06.2024 року. Він додає дані вказівки до даної скарги. Слід також додати, що прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 надала вказівки від 06.06.2024 року слідчому СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 . Відповідно до даних вказівок слідчий зобов`язаний здійснити одночасний допит його та ОСОБА_5 , провести слідчий експеримент з ОСОБА_5 та провести слідчий експеримент з ОСОБА_13 . Відповідно до даних вказівок слідчий зобов`язаний повідомити про виконання даних вказівок Окружну прокуратуру міста Суми до 20.06.2024 року. Він додає дані вказівки до даної скарги. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 09.08.2024 року у справі № 592/8221/24 було задоволено його скаргу на бездіяльність заступника керівника Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_14 та було зобов`язано заступника керівника Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_14 встановити розумний строк для здійснення слідчим СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000366 від 16.03.2021 року за ч. 1 ст. 122 КК України, для здійснення одночасного допиту ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та для проведення слідчим СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області слідчого експерименту з ОСОБА_5 та за участі ОСОБА_3 . Дану ухвалу він додає до даної скарги. На виконання вищезазначеної ухвали від 09.08.2024 року вказівками прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_14 від 15.08.2024 року було встановлено розумний строк до 15.10.2024 року для забезпечення здійснення одночасного допиту його та ОСОБА_5 та для проведення слідчим СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області слідчого експерименту з ОСОБА_5 за його участі. Він додає дані вказівки до даної скарги. Слід також зазначити, що з 29.09.2021 року до сьогоднішнього дня включно не було проведено жодної слідчої дії по кримінальному провадженню № 0000366 від 16.03.2021 року. Тобто більше трьох років та одного місяця не проводили слідчі дії по кримінальному провадженню № 0000366. Слід зазначити про те, що надання прокурором вказівок слідчому про проведення слідчих дій не є обставиною, після якої слідчий проведе слідчі дії, оскільки вищезазначені факти, а саме: те, що слідчі п`ять разів незаконно закривали кримінальне провадження № 0000366, те, що три слідчі були відведені від участі в кримінальному провадженні № 0000366 у зв`язку з обставинами, які викликають сумніви в неупередженості слідчих, те, що з 29.09.2021 року до сьогоднішнього дня включно не було проведено жодної слідчої дії по кримінальному провадженню № 0000366, те, що слідчі не виконали та не виконують вищезазначені ухвали слідчих суддів від 09.02.2024 року, від 03.06.2022 року, від 28.04.2024 року, від 20.10.2024 року та від 13.03.2024 року, свідчать про те, що слідчі СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області умисно не виконували, не виконують та не будуть виконувати вищезазначені ухвали слідчих суддів, якими були скасовані постанови про закриття кримінального провадження, умисно не здійснювали, не здійснюють та не будуть здійснювати одночасний допит його та ОСОБА_5 та додатковий одночасний допит його та ОСОБА_13 та умисно не проводили, не проводять та не будуть проводити слідчий експеримент з ОСОБА_5 за його участю та слідчий експеримент з ОСОБА_13 за його участю і дану незаконну бездіяльність слідчі СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області вчиняли, вчиняють та будуть вчиняти з метою незаконно залишити ОСОБА_5 на свободі. З огляду на вищезазначені обставини, не можна вважати, що після надання прокурором вказівок слідчому про проведення слідчих дій, слідчий буде проводити слідчі дії. Навіть незважаючи на п`ять вищезазначених ухвал слідчих суддів, якими були скасовані постанови про закриття кримінального провадження, і якими було зобов`язано слідчих проводити слідчі дії, у тому числі одночасний допит його та ОСОБА_5 та слідчий експеримент з ОСОБА_5 за його участю, слідчі не провели жодної слідчої дії з 29.09.2021 року до сьогоднішнього дня включно. Таким чином, слідчі не виконали вищезазначені п`ять ухвал слідчих суддів від 09.02.2022 року, 03.06.2022 року, 28.04.2023 року, 20.10.2023 року та 13.03.2024 року шляхом непроведення слідчих дій та закриття кримінального провадження. З огляду на вищезазначені факти, надання прокурором вказівок слідчому про проведення слідчих дій не є тією обставиною, після якої слідчий проведе слідчі дії. Таким чином, необґрунтованим буде витрачання часу на сподівання того, що слідчий проведе слідчий експеримент з ОСОБА_5 за його участю. Крім того, з огляду на вищевикладене, необхідний випадок проведення всіх необхідних слідчих дій прокурором настав дуже давно, і прокурор був зобов`язаний провести всі необхідні слідчі дії задовго до подання ним 29.11.2024 року вищезазначеного клопотання від 29.11.2024 року. Отже, прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 зобов`язана у найкоротший термін провести слідчий експеримент з ОСОБА_5 за його участю. В даному кримінальному провадженні строк давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності закінчується 19.12.2025 року. Отже, оскільки сьогодні 12.12.2024 року, то до закінчення строку давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності залишилося 1 рік та 8 днів. Ст. 3 Конвенції вимагає, щоб органи державної влади проводили ефективне офіційне розслідування стверджуваного жорстокого поводження, здійсненого приватними особами; це розслідування, в принципі, має бути здатним призвести до встановлення походження тілесних ушкоджень, а також до встановлення і покарання винних осіб. Таке розслідування має проводитися незалежно, оперативно та з розумною швидкістю. Потерпілий повинен мати можливість ефективно брати участь у розслідуванні (рішення ЄСПЛ від 12.11.2020 року у справі "Загубня та Табачкова проти України" , заява № 60977/14, п. 47) . Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини. Таким чином, в даному кримінальному провадженні має значення кожен день. З огляду на вищезазначені обставини, зобов`язання слідчим суддею прокурора особисто провести слідчі дії в даному кримінальному провадженні є єдиним способом, який призведе до проведення слідчих дій в даному кримінальному провадженні та захисту його прав в даному кримінальному провадженні. Ч. 2 ст. 9 КПК України встановлено, що прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Отже, саме прокурор зобов`язаний обґрунтувати своє рішення, а не слідчий суддя замість прокурора. Згідно ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) дії в порядку, визначеному цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Ч. 1 ст. 94 КПК України встановлено, що прокурор за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Згідно ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: 4) доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; 7) скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих; 8) ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування. Відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК України прокурор здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. Ст. 36 КПК України не містить жодного положення про те, що прокурор за власним бажанням здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням або має право здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. Отже, ст. 36 КПК України чітко вказує, які повноваження має прокурор, а не які права має прокурор, і чітко вказує, що прокурор здійснює свої повноваження в обов`язковому порядку, а не за власним бажанням. Отже, відповідно до ст. 36 КПК України здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням є обов`язком прокурора, а не правом прокурора, і таке здійснення не може відбуватися за власним бажанням прокурора. Також ст. 36 КПК України містить положення про те, як саме прокурор здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих; ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування. Отже, відповідно до ст. 36 КПК України в необхідних випадках прокурор зобов`язаний особисто проводити слідчі дії. Наказ Генерального прокурора від 30.09.2021 року № 309 "Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні" також не містить жодного положення про те, що прокурор за власним бажанням здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням та має право здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням. Наказ Генерального прокурора від 30.09.2021 року № 309 "Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні" містить положення, відповідно до яких прокурор зобов`язаний здійснювати всі свої повноваження, передбачені КПК України. Відповідно до п. 11 наказу Генерального прокурора від 30.09.2021 року № 309 "Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні" прокурор, який здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, зобов`язаний перевіряти упродовж 20 днів з моменту отримання копії постанови слідчого (дізнавача) про закриття кримінального провадження законність і обґрунтованість такого рішення, у тому числі повноту проведення досудового розслідування, скасовувати незаконні або необґрунтовані рішення слідчих, дізнавачів, ініціювати перед керівником органу досудового розслідування (дізнання) питання про відсторонення слідчого (детектива, дізнавача) від проведення досудового розслідування (дізнання) та призначення іншого слідчого (детектива, дізнавача) за наявності підстав, передбачених КПК України, для його відводу (самовідводу) або неефективного досудового розслідування (дізнання) , здійснювати інші повноваження, передбачені КПК України. Отже, відповідно до п. 11 наказу Генерального прокурора від 30.09.2021 року № 309 "Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні" в необхідних випадках прокурор зобов`язаний особисто проводити слідчі дії. Помилковим тлумаченням ст. 36 КПК України, є тлумачення, відповідно до якого повноваження прокурора, які зазначені в ст. 36 КПК України, є правами прокурора, а не обов`язками прокурора, і прокурор здійснює свої повноваження, які зазначені в ст. 36 КПК України, за власним бажанням, а не в обов`язковому порядку. Іншими словами, вищезазначене помилкове тлумачення ст. 36 КПК України означає, що прокурор в кримінальному провадженні не зобов`язаний скасовувати незаконну та необґрунтовану постанову слідчого про закриття кримінального провадження, ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування, в необхідних випадках особисто проводити слідчі дії, та здійснювати інші повноваження, які зазначені в ст. 36 КПК України. Іншими словами, вищезазначене помилкове тлумачення ст. 36 КПК України означає, що прокурор скасовує незаконну або необґрунтовану постанову слідчого про закриття кримінального провадження, ініціює перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування, в необхідних випадках особисто проводить слідчі дії, та здійснює свої інші повноваження, які зазначені в ст. 36 КПК України, тільки в тому випадку, якщо у прокурора є бажання скасувати незаконну та необґрунтовану постанову слідчого про закриття кримінального провадження, ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування, в необхідних випадках особисто проводити слідчі дії, та здійснювати свої інші повноваження, які зазначені в ст. 36 КПК України. Отже, вищезазначене помилкове тлумачення ст. 36 КПК України означає, що: якщо у прокурора немає бажання скасовувати незаконну або необґрунтовану постанову слідчого про закриття кримінального провадження, то прокурор не скасовує незаконну або необґрунтовану постанову слідчого про закриття кримінального провадження; якщо у прокурора немає бажання ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, або у випадку неефективного досудового розслідування, то прокурор не ініціює перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, або у випадку неефективного досудового розслідування; якщо у прокурора немає бажання особисто в необхідних випадках проводити слідчі дії, то прокурор не проводить особисто слідчі дії в необхідних випадках; якщо у прокурора немає бажання здійснювати свої інші повноваження, які зазначені в ст. 36 КПК України, то прокурор не здійснює свої інші повноваження, які зазначені в ст. 36 КПК України. Отже, вищезазначене помилкове тлумачення ст. 36 КПК України означає, що, якщо у прокурора немає бажання скасовувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження, то прокурор має право не читати постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Іншими словами, вищезазначене помилкове тлумачення ст. 36 КПК України означає, що здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням є правом прокурора, а не обов`язком прокурора. Іншими словами, вищезазначене помилкове тлумачення ст. 36 КПК України означає, що прокурор має право приходити на роботу та нічого не робити на роботі, та означає, що прокурор має право взагалі не приходити на роботу та отримувати заробітну плату за те, що прокурор нічого не робить на роботі або за те, що прокурор взагалі не приходить на роботу, оскільки повноваження прокурора, які зазначені в ст. 36 КПК України, є правами прокурора, а не обов`язками прокурора. Іншими словами, вищезазначене помилкове тлумачення ст. 36 КПК України означає, що рішення, дії та бездіяльність прокурора не оскаржуються в суді, оскільки повноваження прокурора, які зазначені в ст. 36 КПК України, є правами прокурора. Якщо керуватися вищезазначеним помилковим тлумаченням ст. 36 КПК України, то слідчий суддя також не має повноваження зобов`язати прокурора вчинити на вибір прокурора одну з двох дій, оскільки прокурор після такої ухвали слідчого судді буде зобов`язаний все-таки вчинити одну з таких дій, які є його повноваженнями, які є його правами. Вищезазначене помилкове тлумачення ст. 36 КПК України, відповідно до якого повноваження прокурора, які зазначені в ст. 36 КПК України, є правами прокурора, а не обов`язками прокурора, і прокурор здійснює повноваження прокурора, які зазначені в ст. 36 КПК України, за власним бажанням, а не в обов`язковому порядку, суперечить не тільки ст. 36 КПК України, але й ст. ст. 2, 9, 91, 92, 94, 303 КПК України, ст. 129-1 Конституції України, п. 11 наказу Генерального прокурора від 30.09.2021 року № 309 "Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні" та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Відповідно до ч. 2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на прокурора. Ч. 1 ст. 94 КПК України встановлено, що прокурор за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Ч. 2 ст. 9 КПК України встановлено, що прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Відповідно до ст. 129 Конституції України до основних завдань судочинства відноситься обов`язковість судового рішення. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України ухвала суду, що набрала законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню на всій території України. Оскільки, відповідно до ст. ст. 129, 129-1 Конституції України та ст. 21 КПК України, судове рішення є обов`язковим до виконання, то судове рішення має бути ухвалене у разі задоволення скарги так, щоб судове рішення зобов`язувало ту чи іншу особу вчинити ті чи інші дії або скасувало те чи інше рішення особи. Тільки за таких обставин у разі задоволення скарги судове рішення вважається обов`язковим до виконання. Ухвала слідчого судді про зобов`язання прокурора особисто провести слідчі дії - це судове рішення, яке зобов`язує прямо прокурора особисто провести слідчі дії. Якщо ухвала слідчого судді не зобов`язує прямо прокурора особисто провести слідчі дії, то така ухвала слідчого судді не є судовим рішенням, яке зобов`язує прокурора особисто провести слідчі дії. Отже, ухвала слідчого судді про зобов`язання прокурора особисто провести слідчі дії має бути судовим рішенням в розумінні ст. ст. 129, 129-1 Конституції України та ст. 21 КПК України. Якщо ухвала слідчого судді зобов`язує прокурора вчинити на вибір прокурора одну з двох дій - або особисто провести слідчі дії або надати вказівки слідчому про проведення слідчих дій, то така ухвала слідчого судді не є ухвалою про зобов`язання прокурора особисто провести слідчі дії, а є ухвалою про зобов`язання прокурора вчинити на вибір прокурора одну з двох дій - або особисто провести слідчі дії або надати вказівки слідчому про проведення слідчих дій. Оскільки в його вищезазначеному клопотанні від 29.11.2024 року він не просив прокурора вчинити на вибір прокурора одну з двох дій - або особисто провести слідчі дії або надати вказівки слідчому про проведення слідчих дій, і оскільки в даній скарзі він не прошу зобов`язати прокурора вчинити на вибір прокурора одну з двох дій - або особисто провести слідчі дії або надати вказівки слідчому про проведення слідчих дій, то за результатами розгляду даної скарги слідчий суддя не має права зобов`язати прокурора вчинити на вибір прокурора одну з двох дій - або особисто провести слідчі дії або надати вказівки слідчому про проведення слідчих дій. Слід також зазначити, що судове рішення, яким було задоволено скаргу, є обов`язковим до виконання при умові, якщо таке судове рішення мотивує особу виконати таке судове рішення. Іншими словами, таке судове рішення має бути судовим рішенням в розумінні ст. 382 КК України. Тобто таке судове рішення у разі умисного невиконання такого судового рішення особою, яку таким судовим рішенням було зобов`язано виконати таке судове рішення, має призвести до притягнення до кримінальної відповідальності такої особи. Саме кримінальна відповідальність за умисне невиконання особою судового рішення мотивує особу виконати судове рішення і дійсно робить судове рішення обов`язковим до виконання. Отже, якщо таке судове рішення не є судовим рішенням в розумінні ст. 382 КК України, то таке рішення не здатне призвести до виконання такого судового рішення, а тому таке судове рішення не захищає права особи та не може вважатися обов`язковим до виконання, що суперечить ст. 382 КК України, ст. ст. 129, 129-1 Конституції України та ст. 21 КПК України. Відповідно до ст. 36 КПК України у прокурора є повноваження особисто в необхідних випадках проводити слідчі дії та повноваження надавати вказівки слідчому про проведенням слідчих дій. Отже, відповідно до ст. 36 КПК України, повноваження прокурора особисто в необхідних випадках проводити слідчі дії та повноваження прокурора надавати вказівки слідчому про проведення слідчих дій не є тотожними. Проведення слідчих дій означає, що та чи інша особа особисто проводить ті інші слідчі дії. Якщо ж вважати, що надання вказівок прокурором слідчому про проведення слідчих дій є проведенням слідчих дій, то в такому випадку прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 вже тричі здійснила одночасний допит його та ОСОБА_5 , тричі провела слідчий експеримент з ОСОБА_5 і тричі провела слідчий експеримент з ОСОБА_13 , оскільки прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_11 тричі надала слідчому вказівки про здійснення одночасного допиту, тричі надала вказівки про проведення слідчого експерименту з ОСОБА_5 та тричі надала вказівки про проведення слідчого експерименту з ОСОБА_13 . Оскільки одночасний допит його та ОСОБА_5 досі не здійснили, і оскільки слідчий експеримент з ОСОБА_5 досі не провели, і оскільки слідчий експеримент з ОСОБА_13 , і оскільки додатковий одночасний допит його та ОСОБА_13 досі не провели, то надання вказівок прокурором слідчому про проведенням слідчих дій не може вважатися проведенням слідчих дій. Таким чином, надання вказівок прокурором слідчому про проведенням слідчих дій є наданням вказівок прокурором слідчому про проведенням слідчих дій, а не проведенням слідчих дій. Отже, помилковим тлумаченням КПК України є тлумачення, відповідно до якого надання прокурором слідчому вказівок про проведення слідчих дій є проведенням слідчих дій. З огляду на вищезазначені обставини, чітко зрозуміло, що прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 довгий час вчиняла та продовжує вчиняти бездіяльність, яка полягає у непроведенні слідчого експерименту з ОСОБА_5 за його участю. З огляду на вищезазначені обставини, чітко зрозуміло, що прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 буде продовжувати весь час вчиняти бездіяльність, яка полягає, у непроведенні прокурором Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 слідчого експерименту з ОСОБА_5 за його участю, якщо слідчий суддя не зобов`яже прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 особисто провести слідчий експеримент з ОСОБА_5 за його участю. З огляду на вищезазначені обставини, чітко зрозуміло, що після зобов`язання слідчим суддею прокурора здійснити на вибір прокурора одну з двох дій - а бо особисто провести слідчі дії або надати вказівки слідчому про проведення слідчих дій, прокурор обере надання вказівок слідчому про проведення слідчих дій, а не особисте проведення слідчих дій. Іншими словами, з огляду на вищезазначені обставини, ухвала слідчого про зобов`язання прокурора здійснити на вибір прокурора одну з двох дій - або особисто провести слідчі дії або надати вказівки слідчому про проведення слідчих дій, означає, що слідчий суддя надає дозвіл прокурору продовжувати бездіяльність, яка полягає у непроведенні слідчих дій. Отже, після надання прокурором вказівок слідчому про проведенням слідчих дій і умисного невиконання таких вказівок слідчим, ніхто не понесе кримінальну відповідальність за те, що не були проведені слідчі дії. Отже, в розумінні ст. 382 КК України, ст. ст. 129, 129-1 Конституції України та ст. 21 КПК України, така ухвала не здатна призвести саме до проведення слідчих дій. Іншими словами, така ухвала надає не тільки дозвіл прокурору продовжувати вчиняти бездіяльність, яка полягає у непроведенні особисто прокурором слідчих дій, але й звільняє прокурора та слідчого від кримінальної відповідальності за умисне непроведення слідчих дій. Отже, помилковою думкою є думка, відповідно до якої для захисту його прав в даному кримінальному провадженні достатньо ухвали слідчого судді про зобов`язання прокурора здійснити на вибір прокурора одну з двох дій - або особисто провести слідчі дії або надати вказівки слідчому про проведення слідчих дій. Іншими словами, така думка означає, що для захисту його прав достатньо дозволу слідчого судді прокурору продовжувати бездіяльність, яка полягає у непроведенні особисто прокурором слідчих дій. Якщо скарга потерпілого на рішення прокурора про відмову у задоволенні клопотання потерпілого про проведення в необхідному випадку слідчих дій особисто прокурором, то зрозуміло, що за результатами розгляду такої скарги слідчий суддя не має права ухвалювати рішення про зобов`язання прокурора вчинити які-небудь інші дії, наприклад, надати слідчому вказівки про проведення слідчих дій. Якщо ж слідчий суддя ухвалить за результатами розгляду такої скарги потерпілого зобов`язати прокурора вчинити які-небудь інші дії, про які потерпілий не просив у своїй скарзі, то такою ухвалою слідчий суддя зобов`язує прокурора припинити бездіяльність прокурора, на яку ніхто не скаржився й яка є бездіяльністю прокурора на думку слідчого судді. Іншими словами, така ухвала слідчого судді означає, що не потерпілий оскаржував в суді дії, рішення та бездіяльність прокурора, а слідчий суддя оскаржував в суді дії, рішення та бездіяльність прокурора. Слід зазначити, що відповідно до КПК України слідчий суддя не наділений правом оскаржувати в суді рішення, дії та бездіяльність прокурора, слідчого та дізнавача. Відповідно ст. 303 КПК України слідчий суддя не відноситься до осіб, які мають право подавати до суду скарги на рішення, дії та бездіяльність прокурора. Відповідно до ст. 303 КПК України умовою зобов`язання слідчим суддею прокурора вчинити ті чи інші дії є наявність скарги на ті чи інші дії, рішення чи бездіяльність прокурора, яка була подана особою, яка має право подавати скарги на ті чи інші дії, рішення чи бездіяльність прокурора. Отже, без наявності скарги на ті чи інші дії, рішення чи бездіяльність прокурора, яка була подана особою, яка має право подавати скарги на ті чи інші дії, рішення чи бездіяльність прокурора, слідчий суддя не має права зобов`язати прокурора вчинити ті чи інші дії. Таким чином, слідчий суддя не має права виходити за межі вимог скарги потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Згідно ч. 1 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики тільки Європейського суду з прав людини. Кримінальний процесуальний кодекс України не містить жодного положення про те, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Верховного Суду. Відповідно до ч. 3 ст. 9 КПК України закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу. Отже, відповідно до КПК України слідчий суддя не має права застосовувати висновки, які викладені в постанові або постановах Верховного Суду. Крім того, висновки, які викладені в постановах Верховного Суду, не є законами України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод. Отже, висновки, які викладені в постановах Верховного Суду, жодним чином не можуть визначати, які права має людина і громадянин. Відповідно до ст. 6 Конституції України державна влада здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, а органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Верховний Суд відноситься до судової влади, а не до законодавчої. Верховний Суд не може брати на себе функції законодавчої влади. Відповідно до ст. 75 Конституції України єдиним органом законодавчої влади в Україні є парламент - Верховна Рада України. Відповідно до ст. 85 Конституції України до повноважень Верховної Ради України належить прийняття законів. Ст. 8 Конституції України містить наступне: "В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. " . Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Згідно ст. 64 Конституції України право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб не може бути обмежене. Офіційне тлумачення ч. 1 ст. 55 Конституції України та ст. 64 Конституції України викладено в Рішенні Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року. В Рішенні Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року зазначено наступне: "Ч. 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист. " . Також в Рішенні Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року зазначено: "Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв чи скарг, які відповідають встановленим законом вимогам, є порушенням права на судовий захист, яке відповідно до ст. 64 Конституції України не може бути обмежене. " . Офіційне тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України викладено в Рішенні Конституційного Суду України № 6-зп від 25.11.1997 року. В Рішенні Конституційного Суду України № 6-зп від 25.11.1997 року зазначено: "Ні ст. 55 Конституції України, ні гл. 31-А ЦПК України не визначають, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлюють принцип, відповідно до якого в суді можуть оскаржуватися будь-які рішення, дії та бездіяльність. Тим самим створено механізм реалізації конституційного права особи на судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Звідси випливає, що Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом своїх прав чи свобод. " . Також в Рішенні Конституційного Суду України № 6-зп від 25.11.1997 року зазначено: "Ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді. " . В Рішенні Конституційного Суду України № 19-рп/2011 від 14.12.2011 року зазначено: "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України) (254к/96-ВР) . Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією (254к/96- ВР) і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. " . Згідно ч. 1 ст. 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції. Верховний Суд не має повноваження здійснювати офіційне тлумачення Конституції України. Згідно ч. 2 ст. 147 Конституції України діяльність Конституційного Суду України ґрунтується на принципах верховенства права, незалежності, колегіальності, гласності, обґрунтованості та обов`язковості ухвалених ним рішень і висновків. Відповідно до ст. 151-2 Конституції України Рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. Тобто відповідно до ст. 151-2 Конституції України суд не має право ухвалювати рішення, яке суперечить рішенням та висновкам Конституційного Суду України. Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження слідчий суддя зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 4 ст. 9 КПК України, у разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Абсурдною думкою є думка, відповідно до якої рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення особисто прокурором в необхідному випадку слідчих дій оскаржується в суді, але слідчий суддя не має повноваження зобов`язати прокурора особисто провести слідчі дії в необхідному випадку та не має повноваження вирішувати, чи є необхідний випадок для проведення особисто прокурором слідчих дій. Така думка є нелогічною та таку думку неможливо зрозуміти з огляду на те, що перша частина такої думки проте те, що рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення особисто прокурором в необхідному випадку слідчих дії оскаржується в суді, повністю суперечить другій частині такої думки про те, що слідчий суддя не має повноваження зобов`язати прокурора особисто провести слідчі дії в необхідному випадку та не має повноваження вирішувати, чи є необхідний випадок для проведення особисто прокурором слідчих дій. Таку думку можливо сформулювати іншими словами наступним чином: рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення особисто прокурором в необхідному випадку слідчих дій оскаржується в суді, але рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення особисто прокурором в необхідному випадку слідчих дій не оскаржується в суді. Абсурдною думкою є також думка про те, що слідчий суддя не має повноваження вирішувати, чи є необхідний випадок для проведення особисто прокурором слідчих дій, але слідчий суддя має повноваження в ухвалі зазначити, які випадки є необхідними для проведення особисто прокурором слідчих дій, а які випадки не є необхідними для проведення особисто прокурором слідчих дій. Така думка є нелогічною та таку думку неможливо зрозуміти з огляду на те, що перша частина такої думки проте те, що слідчий суддя не має повноваження вирішувати, чи є необхідний випадок для проведення особисто прокурором слідчих дій, повністю суперечить другій частині такої думки про те, що слідчий суддя має повноваження в ухвалі зазначити, які випадки є необхідними для проведення особисто прокурором слідчих дій, а які випадки не є необхідними для проведення особисто прокурором слідчих дій. Таку думку можливо сформулювати іншими словами наступним чином: слідчий суддя не має повноваження вирішувати, чи є необхідний випадок для проведення особисто прокурором слідчих дій, але слідчий суддя має повноваження вирішувати, чи є необхідний випадок для проведення особисто прокурором слідчих дій. Якщо слідчий суддя вважає, що слідчий суддя не має повноваження вирішувати, чи є необхідний випадок для проведення особисто прокурором слідчих дій, то чітко зрозуміло, що слідчий суддя не має повноваження відкривати провадження за скаргою на рішення прокурора про відмову у проведенні слідчих дій та не має повноваження в ухвалі вказувати, які випадки є необхідними для проведення особисто прокурором слідчих дій, а які випадки не є необхідними для проведення особисто прокурором слідчих дій. Для того, щоб встановити, чи є необхідний випадок проведення особисто прокурором слідчих дій, недостатньо зазначити, що той чи інший випадок є необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій. Для того, щоб встановити, чи є необхідний випадок проведення особисто прокурором слідчих дій, необхідно обґрунтувати, що той чи інший випадок є необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій. В обґрунтуванні необхідного випадку проведення особисто прокурором слідчих дій мають міститися обставини, які вказують на те, що є необхідність проведення слідчих дій особисто прокурором. Отже, обставини, які вказують на те, що є необхідність проведення слідчих дій особисто прокурором, є необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій. Оскільки з 29.09.2021 року до сьогоднішнього дня включно слідчі умисно не провели жодної слідчої дії в даному кримінальному провадженні і оскільки слідчі умисно продовжують не проводити слідчі дії в даному кримінальному провадженні і оскільки слідчі умисно не виконали та продовжують не виконувати п`ять вищезазначених ухвал слідчих суддів, якими було скасовано постанови слідчих про закриття кримінального провадження і було зобов`язано слідчих проводити слідчі дії, і оскільки слідчі умисно не виконали та продовжують не виконувати вказівки прокурора, якими було зобов`язано слідчого проводити слідчі дії, то неможливо вважати, що немає необхідності проведення слідчих дій особисто прокурором. Помилковою є думка про те, що якщо прокурор проводить слідчі дії, то прокурор бере на себе роль слідчого і проводить слідчі дії замість слідчого, або, іншими словами, прокурор виконує обов`язок слідчого. З такою думкою неможливо погодитися з огляду на ст. 36 КПК України. Відповідно до ст. 36 КПК України в необхідних випадках прокурор зобов`язаний особисто проводити слідчі дії. Отже, відповідно до ст. 36 КПК України проведення в необхідних випадках особисто прокурором слідчих дій є обов`язком прокурора. Отже, відповідно до ст. 36 КПК України, якщо прокурор в необхідних випадках особисто проводить слідчі дії, то прокурор не бере на себе роль слідчого, оскільки проведення в необхідних випадках особисто прокурором слідчих дій є обов`язком прокурора. Отже, відповідно до ст. 36 КПК України, якщо прокурор в необхідних випадках особисто проводить слідчі дії, то прокурор не проводить слідчі дії замість слідчого, оскільки проведення в необхідних випадках особисто прокурором слідчих дій є обов`язком прокурора. Отже, відповідно до ст. 36 КПК України, якщо прокурор в необхідних випадках особисто проводить слідчі дії, то прокурор не виконує обов`язок слідчого, оскільки проведення в необхідних випадках особисто прокурором слідчих дій є обов`язком прокурора. Отже, виконання прокурором свого обов`язку прокурора не є виконанням обов`язку слідчого. Отже, виконання прокурором свого обов`язку прокурора не є взяттям прокурора на себе ролі слідчого. Отже, якщо прокурор виконує свої обов`язки, то прокурор не виконує чужу роль. Отже, вважати, що прокурор виконує обов`язок слідчого або бере на себе роль слідчого, можна тільки тоді, коли прокурор виконує ті чи інші дії, на які у прокурора немає повноважень, а є повноваження у слідчого. Помилковою думкою є думка про те, що необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій є особлива складність слідчих дій для відповідного кримінального провадження. Дана думка є помилковою та необґрунтованою з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 40 КПК України слідчий зобов`язаний проводити слідчі дії. Ст. 40 КПК України не містить жодного положення про те, що слідчий не проводить слідчі дії, які мають особливу складність для відповідного кримінального провадження. Ст. 40 КПК України не містить жодного положення про те, які слідчі дії слідчий проводить, а які слідчі дії слідчий не проводить. Отже, відповідно до ст. 40 КПК України, слідчий зобов`язаний проводити всі слідчі дії. Отже, особлива складність слідчих дій для відповідного кримінального провадження не є необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій, оскільки відповідно до ст. 40 КПК України слідчий проведе слідчі дії, які мають особливу складність для відповідного кримінального провадження. Помилковою думкою є думка про те, що необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій є значущість слідчих дій для відповідного кримінального провадження. Помилковою думкою є також думка про те, що необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій є особлива значущість слідчих дій для відповідного кримінального провадження. Дані думки є помилковими та необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України слідчі дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України кожна слідча дія, спрямована на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, то не можна вважати, що одна слідча дія має значущість для відповідного кримінального провадження, а інша слідча дія не має значущості для відповідного кримінального провадження. Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК України, кожна слідча дія, спрямована на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, то не можна вважати, що одна слідча дія має особливу значущість для відповідного кримінального провадження, а інша слідча дія не має для відповідного кримінального провадження. Таким чином, кожна слідча дія має значущість для відповідного кримінального провадження та не можна вважати, що одна слідча дія має більшу значущість для відповідного кримінального провадження, ніж інша слідча дія для відповідного кримінального провадження. Таким чином, якщо ж керуватися помилковою думкою про те, що певні слідчі дії мають значущість для відповідного кримінального провадження, а інші слідчі дії не мають значущості для відповідного кримінального провадження, то слідчі дії, які мають значущість для відповідного кримінального провадження, не є необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій, оскільки, відповідно до ст. 40 КПК України, слідчий проведе слідчі дії, які мають значущість для відповідного кримінального провадження. Таким чином, якщо ж керуватися помилковою думкою про те, що певні слідчі дії мають особливу значущість для відповідного кримінального провадження, а інші слідчі дії не мають особливої значущості для відповідного кримінального провадження, то слідчі дії, які мають особливу значущість для відповідного кримінального провадження, не є необхідним випадком проведення особисто прокурором слідчих дій, оскільки, відповідно до ст. 40 КПК України, слідчий проведе слідчі дії, які мають особливу значущість для відповідного кримінального провадження. Згідно ч. 1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. Помилковою думкою є думка про те, що за результатами розгляду скарги на рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій слідчий суддя має повноваження скасувати рішення прокурора про відмову у проведенні слідчих дій. Помилковою думкою є також думка про те, що за результатами розгляду скарги на рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій слідчий суддя не має повноваження зобов`язати прокурора провести слідчі дії. Дані думки є помилковими та необґрунтованими з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. В Рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2003 від 30.01.2003 року зазначено наступне: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. " . Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Щодо права на доступ до суду в рішенні ЄСПЛ від 05.04.2018 року у справі "Зубац проти Хорватії" , заява № 40160/12, п. 78, зазначено, що обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, який залишається для особи, у такий спосіб або в такій мірі, щоб сама суть права була порушена. Якщо клопотання потерпілого про проведення особисто прокурором слідчих дій є обґрунтованим, то потерпілий має право на проведення особисто прокурором слідчих дій, а значить прокурор зобов`язаний задовольнити таке право потерпілого шляхом особистого проведення слідчих дій. Оскільки в рішенні прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій прокурор відмовляє у проведенні слідчих дій, і оскільки потерпілий в клопотанні про проведення слідчих дій, в задоволенні якого прокурором було відмовлено, просить прокурора особисто провести слідчі дії, то чітко зрозуміло, що за результатами розгляду скарги потерпілого на таке рішення прокурора слідчий суддя має тільки повноваження зобов`язати прокурора провести слідчі дії у разі незаконного рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. Скасування слідчим суддею рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій не зобов`язує прокурора провести слідчі дії, не захищає права потерпілого, не захищає інтереси потерпілого, не може забезпечити повне розслідування, не відповідає завданням кримінального провадження і такою ухвалою слідчий суддя не здійснює судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Скасування слідчим суддею рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій не дає жодного позитивного ефекту для кримінального провадження. Іншими словами, скасування слідчим суддею рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій є те саме, що нескасування слідчим суддею рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. Таким чином, за результатами розгляду скарги на рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій слідчий суддя має тільки повноваження зобов`язати прокурора провести слідчі дії у разі незаконного рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. Будь-яка думка про те, що слідчий суддя не має повноваження зобов`язати прокурора особисто провести слідчі дії та не має повноваження вирішувати, чи є необхідний випадок проведення особисто прокурором слідчих дій, є абсурдною, оскільки відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій. Таким чином, право потерпілого на оскарження в суді бездіяльності прокурора, яка полягає у незадоволенні клопотання потерпілого про проведення особисто прокурором слідчих дій, та право потерпілого на оскарження в суді рішення прокурора про відмову у задоволенні клопотання потерпілого про проведення особисто прокурором слідчих дій, підтверджуються не тільки ст. 303 КПК України, але й ст. ст. 55, 64 Конституції України, Рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року та Рішенням Конституційного Суду України № 6-зп від 25.11.1997 року. Крім того, відповідно до постанови Сумського апеляційного суду від 04.09.2024 року у справі № 591/6401/24, він має право оскаржити в суді рішення прокурора про відмову в задоволенні його клопотання про проведення особисто прокурором слідчих дій і слідчий суддя має повноваження зобов`язати прокурора провести особисто слідчі дії. В даній ухвалі Сумського апеляційного суду зазначено наступне: "На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання, що викладені у скарзі ОСОБА_3 обставини дають йому право на оскарження під час досудового провадження в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК рішення прокурора про відмову в задоволенні його клопотання про проведення особисто прокурором слідчих (розшукових) дій, так як він це убачає. " . Відповідно до ч. 4 ст. 382 КК України умисне невиконання службовою особою рішення Конституційного Суду України та умисне недодержання нею висновку Конституційного Суду України - карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Таким чином, можна тільки мріяти про те, що бездіяльність прокурора, яка полягає у незадоволенні клопотання потерпілого про проведення особисто прокурором слідчих дій, не оскаржується в суді. Таким чином, можна тільки мріяти про те, що рішення прокурора про відмову у задоволенні клопотання потерпілого про проведення особисто прокурором слідчих дій не оскаржується в суді. Таким чином, можна тільки мріяти про те, що слідчий суддя не має повноваження зобов`язати в прокурора провести особисто слідчі дії. Мріяти можна, але тільки не у судовому рішенні. Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно ч. 2 ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 370 КПК України вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Відповідно до ч. 1 ст. 106 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) умисне або внаслідок недбалості: а) незаконна відмова в доступі до правосуддя (у тому числі незаконна відмова в розгляді по суті позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги тощо) або інше істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, що унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; б) незазначення в судовому рішенні мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору; г) порушення засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 2) безпідставне затягування або невжиття суддею заходів щодо розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку, встановленого законом, зволікання з виготовленням вмотивованого судового рішення, несвоєчасне надання суддею копії судового рішення для її внесення до Єдиного державного реєстру судових рішень; 4) умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків. Відповідно до п. 7 ч. 9 ст. 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, є грубе порушення суддею закону, що підриває суспільну довіру до суду. Слід зазначити про те, що ст. 115 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" містить наступне: "1. Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади. 2. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом) . " . З січня 2023 року почав працювати новий склад Вищої ради правосуддя. Відповідно до ч. 2 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування розглядаються не пізніше сімдесяти двох годин з моменту надходження відповідної скарги. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню. Згідно ч. 6 ст. 304 КПК України ухвала про відмову у відкритті провадження може бути оскаржена в апеляційному порядку. Таким чином, якщо слідчий суддя відкриє провадження за скаргою на бездіяльність прокурора, що не підлягає оскарженню, а потім відмовить у задоволенні такої скарги у зв`язку з тим, що скарга подана на бездіяльність прокурора, що не підлягає оскарженню, то в такому випадку слідчий суддя незаконно відмовляє скаржнику в доступі до правосуддя, а саме в доступі до суду апеляційної інстанції, оскільки в суді апеляційної інстанції може бути оскаржена саме ухвала слідчого судді про відмову у відкритті провадження, а не ухвала по суті. Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2024 року у справі № 592/8221/24 було повернуто його скаргу на бездіяльність заступника керівника Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_15 . Дана ухвала мотивована тим, що скарги на рішення, дії або бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а Окружна прокуратура міста Суми, на думку слідчого судді, є органом досудового розслідування, який не відноситься до територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми, а тому, на думку слідчого судді, необхідно повернути його вищезазначену скаргу від 22.05.2024 року. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 22.07.2024 року у справі № 592/8221/24 було скасовано вищезазначену ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.05.2024 року у справі № 592/8221/24. Дана ухвала Сумського апеляційного суду мотивована тим, що судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. Відповідно до вищезазначеної ухвали Сумського апеляційного суду його вищезазначена скарга на бездіяльність заступника керівника Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_15 має бути розглянута слідчим суддею саме Ковпаківського районного суду м. Суми, оскільки досудове розслідування кримінального провадження № 0000366 здійснюється Сумським РУП ГУНП в Сумській області, який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми. Помилковим тлумаченням поняття "процесуальні дії" є тлумачення, відповідно до якого слідчі дії не є процесуальними діями. Гл. 2 розд. І КПК України має назву "Засади кримінального провадження" . В даній главі містяться ст. 7 та ст. 28. Ст. 7 КПК України має назву "Загальні засади кримінального провадження" . Ст. 28 КПК України має назву "Розумність строків" . Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Те, що в КПК України не зазначено прямими словами, що слідчі дії є процесуальними діями, не означає, що слідчі дії, не є процесуальними діями. Якщо ж вважати, що слідчі дії не є процесуальними діями, оскільки в КПК України не зазначено прямими словами, що слідчі дії є процесуальними діями, то не можна вважати, що які-небудь інші дії є процесуальними діями, оскільки в КПК України не зазначено прямими словами, що ті чи інші дії є процесуальними діями. Отже, думка про те, що слідчі дії не є процесуальними діями, означає, що кожна дія не є процесуальною дією. Тобто, думка про те, що слідчі дії не є процесуальними діями, означає, що не існує процесуальних дій. В ст. 28 КПК України не зазначено, які дії вважаються процесуальними, а які дії не вважаються процесуальними. Отже, не можна вважати, що одні дії є процесуальними, а інші дії не є процесуальними. Отже, не можна вважати, що слідчі дії не є процесуальними діями. Отже, відповідно до ст. 28 КПК України, процесуальними діями є всі дії органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду, в тому числі слідчі дії. Крім того, якщо ж керуватися помилковою думкою про те, що слідчі дії не є процесуальними діями, то в такому випадку слідчі дії не повинні бути виконані в розумні строки, оскільки, відповідно ст. 28 КПК України, процесуальні дії повинні бути виконані в розумні строки. Іншими словами, така думка означає, що слідчі дії не виконуються в розумні строки, а всі інші дії виконуються в розумні строки. Іншими словами, така думка означає, що слідчий і прокурор мають право проводити слідчі дії, коли їм захочеться, навіть після закінчення строку давності притягнення особи до кримінальної відповідальності. Оскільки відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься розумність строків, то розумність строків застосовується до всіх дій в кримінальному провадженні, в тому числі слідчих дій. Таким чином, в ст. 28 КПК України під словами "процесуальні дії" мається на увазі всі дії органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Якщо ж керуватися помилковою думкою про те, що слідчі дії не є процесуальними діями, то не можна вважати, що рішення про слідчі дії є процесуальними рішеннями, оскільки такі рішення стосуються слідчих дій. Думка про те, що рішення про слідчі дії не є процесуальними рішеннями, суперечить ст. 110 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Таким чином, чітко зрозуміло, що думка про те, що слідчі дії не є процесуальними діями, є явно необґрунтованою. Відповідно ч. 1 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 114 КПК України для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя, суд має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. В ч. 1 ст. 114 КПК України під словами "слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки" не мається на увазі, що слідчий суддя встановлює процесуальний строк, якщо у слідчого судді є бажання встановити процесуальний строк, та не встановлює процесуальний строк, якщо у слідчого судді немає бажання встановити процесуальний строк, оскільки таке тлумачення слів не відповідає завданням кримінального провадження. Отже, в ч. 1 ст. 114 КПК України під словами "слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки" мається на увазі, що слідчий суддя має повноваження встановлювати процесуальний строк, тобто для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку слідчий суддя зобов`язаний встановити процесуальний строк у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом, з урахуванням обставин, встановлених під час відповідного кримінального провадження. Ч. 1 ст. 114 КПК України не містить жодного положення про те, що слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки тільки для тих рішень або дій, які мають граничний строк, передбачений цим Кодексом. В ч. 1 ст. 114 КПК України слова "суддя має право встановлювати процесуальні строки у межах граничного строку, передбаченого цим Кодексом" не означають, що слідчий суддя має право встановлювати процесуальні строки тільки для тих рішень або дій, які мають граничний строк, передбачений цим Кодексом, а означають, що суддя має право встановлювати процесуальні строки для всіх дій та рішень, а якщо ті чи інші дії або ті чи інші рішення мають граничний строк, передбачений цим Кодексом, то суддя не має права встановлювати процесуальний строк, який виходить за межі граничного строку, передбаченого цим Кодексом, тих чи інших дій або тих чи інших рішень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк. Згідно ч. 1 ст. 220 КПК України клопотання потерпілого про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, прокурор зобов`язаний розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити іх за наявності відповідних підстав. Тобто, відповідно до ч. 1 ст. 220 КПК України, в строк не більше трьох днів з моменту подання клопотання потерпілого прокурор не тільки зобов`язаний розглянути клопотання потерпілого, але й задовольнити за наявності відповідних підстав клопотання потерпілого в строк не більше трьох днів з моменту подання клопотання потерпілого. Відповідно до ч. 2 ст. 220 КПК України про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй. Отже, бездіяльність прокурора, яка полягає у незадоволенні клопотання потерпілого в строк не більше трьох днів з моменту подання клопотання потерпілого, оскаржується відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України. Прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 не задовольнила його вищезазначене клопотання від 29.11.2024 року у строк, який зазначений в ч. 1 ст. 220 КПК України, та жодним чином не пояснила, чому прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 не задовольнила його вищезазначене клопотання від 29.11.2024 року у строк, який зазначений в ч. 1 ст. 220 КПК України. Таким чином, прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 вчинила бездіяльність, яка полягає у незадоволенні його вищезазначеного клопотання від 29.11.2024 року у строк, який зазначений в ч. 1 ст. 220 КПК України. Доказом того, що прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 є прокурором у кримінальному провадженні № 0000366, є витяг від 06.09.2024 року з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Даний витяг він додає до даної скарги. Відповідно до ч. 5 ст. 115 КПК України при обчисленні строків днями не береться до уваги той день, від якого починається строк. У разі прийняття слідчим суддею антиконституційного, незаконного рішення за результатами розгляду даної скарги він буду скаржитися до Вищої ради правосуддя та до Європейського суду з прав людини на підставі ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 21, 36, 84, 86, 91, 92, 93, 94, 220, 223, 224, 240, 303, 615 КПК України; ст. 49 КК України; ст. ст. 55, 64, 92, 129-1, 151-2 Конституції України; ст. ст. 3 та 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; Рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року, Рішенням Конституційного Суду України № 6-зп від 25.11.1997 року; п. 11 наказу Генерального прокурора від 30.09.2021 року № 309 "Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні" , він просив зобов`язати прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 задовольнити його вищезазначене клопотання від 29.11.2024 року (вхідний № 45043/24 від 13.12.2024 року) (а. п. 1-19) .

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.12.2024 року у справі № 592/20655/24, провадження № 1-кс/592/8549/24 було відкрито судове провадження у справі за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 . Судове засідання за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.12.2024 року на 14 годину 00 хвилин. У судове засідання було викликано потерпілого, прокурора. Копію даної ухвали було постановлено невідкладно направити сторонам. Ухвала оскарженню не підлягає. Ухвала набрала законної сили 13.12.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123763713) (а. п. 48) .

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 надав пояснення, аналогічні викладеним в скарзі. Він просив задовольнити скаргу у повному обсязі.

В судове засідання прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 не прибула. Про місце, дату та час судового засіданні була повідомлена належним чином. Її неприбуття не є перешкодою для розгляду скарги по суті, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 3 ст. 306 КПК України (а. п. 49) .

Вислухавши скаргу потерпілого ОСОБА_3 , його пояснення, дослідивши документи та копії документів, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, прихожу до наступного висновку.

Згідно ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 із змінами, внесеними згідно із Законами № 314-VII від 23.05.2013 року, № 2548-VIII від 18.09.2018 року, № 720-IX від 17.06.2020 року) . Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Даною статтею не передбачено обмежень стосовно кола питань, які можуть бути порушені у відповідному клопотанні та підлягають вирішенню. Відтак можна зробити висновок про те, що слідчий, прокурор під час розгляду таких клопотань мають прийняти рішення, яке належить до їх компетенції, відповідно до ст. ст. 36-41 КПК України. У разі, якщо розв`язання порушених у клопотанні питань виходить за межі компетенції слідчого (прокурора) у клопотанні відмовляється, а відповідна інформація передається у визначеному законом порядку для прийняття рішення компетентному органу. Право на звернення з клопотанням до слідчого, прокурора про виконання будь-яких процесуальних дій мають особи, зазначені в ч. 1 ст. 220 КПК України. Інші особи мають право звертатися з клопотанням (скаргою) до слідчого, прокурора тільки у прямо передбачених законом випадках (наприклад, ч. 5 ст. 284 КПК України) . Від звернення з клопотанням слід відрізняти повідомлення про вчинення кримінального правопорушення заявником (ст. 60 КПК України) , звернення з цивільним позовом (ст. 128 КПК України) тощо. Тому у разі, якщо до слідчого, прокурора із клопотанням звертається особа, якій КПК України не надано такого права, у задоволенні цього клопотання має бути відмовлено. Право на подання клопотання в порядку ст. 220 КПК України виникає у особи з моменту набуття нею відповідного процесуального статусу: подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України) , затримання чи отримання повідомлення про підозру (ч. 1 ст. 42 КПК України) тощо. При цьому слід мати на увазі, що оскільки чинний КПК України не передбачає інституту допуску захисника до участі у справі, відповідне клопотання захисника має бути розглянуте за умови долучення до нього оригіналів (належним чином завірених копій) документів, передбачених ст. 50 КПК України (якщо захисник до цього не брав участі у процесуальних діях) . Зважаючи на відсутність у КПК України прямого вичерпного визначення процесуальної дії, під останньою, у контексті ст. 220 КПК України слід розуміти будь-яку дію, яка вчинена, вчиняється або має бути вчинена слідчим, прокурором під час досудового провадження, судового провадження тощо. Тому можливо зробити висновок про те, що клопотання осіб, зазначених в ч. 1 ст. 220 КПК України, може стосуватися виконання будь-яких процесуальних дій, які: 1) вже виконані (вчинені) ; 2) виконуються (вчинюються) ; 3) мають бути виконані (вчинені) відповідно до вимог КПК України. Також слід зауважити на тому, що, оскільки КПК України не передбачено інше, відповідні клопотання можуть бути заявлені не тільки під час досудового розслідування, але й під час досудового провадження, тобто коли ще відсутнє кримінальне провадження, наприклад, клопотання потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України) щодо вчинення прокурором дій, передбачених ч. 1 ст. 214 КПК України, у разі відмови (бездіяльності) слідчого щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, судового розгляду тощо. Згідно ч. 5 ст. 115, ч. 1 ст. 220 КПК України, слідчий, прокурор мають прийняти рішення за результатами розгляду клопотання протягом трьох днів, починаючи з наступного дня, після його подання. Під моментом подання клопотання слід розуміти момент його фактичного подання до канцелярії органу досудового розслідування чи прокуратури, особисто слідчому чи прокурору, а у випадках його надіслання поштою - момент його вхідної реєстрації у відповідному органі (досудового розслідування, прокуратури) . За наслідками розгляду клопотання, відповідно до ст. 220 КПК України, слідчий (прокурор) приймають рішення про повне чи часткове задоволення клопотання, повну чи часткову відмову в його задоволенні. Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України, будь-яке рішення слідчого (прокурора) приймається у формі постанови. У випадку повної чи часткової відмови у задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова (ч. 2 ст. 220 КПК України) . Тому можливо зробити висновок про те, що складання постанови у випадку задоволення клопотання необхідне для забезпечення можливості її оскарження іншими заінтересованими особами (наприклад, потерпілим у випадку задоволення клопотання підозрюваного про закриття кримінального провадження) . Також з метою забезпечення права на оскарження відповідного рішення про результати розгляду клопотання слідчий, прокурор мають повідомити особу, яка його подала. Слід зауважити на тому, що КПК України не передбачено подання скарг учасниками кримінального провадження до органів прокуратури, окрім випадків, прямо встановлених законом (наприклад, ч. 5 ст. 284 КПК України) . Разом з тим, з урахуванням передбачених ч. 2 ст. 36 КПК України прав прокурора самостійно починати досудове розслідування, особисто проводити слідчі, розшукові, та інші процесуальні дії, скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих тощо, можна зробити висновок про те, що особи, зазначені в ч. 1 ст. 220 КПК України, у відповідних клопотаннях можуть ставити питання про скасування незаконних (необґрунтованих) постанов слідчого про закриття кримінального провадження з передбачених законом підстав тощо, тобто фактично оскаржувати дії слідчого. Такі клопотання підлягають обов`язковому вирішенню в порядку ч. 2 ст. 220 КПК України. Треба мати на увазі, що ч. 1 ст. 220 КПК України містить подвійний обов`язок слідчого, прокурора: 1) розглянути відповідне клопотання в строк не більше трьох днів з моменту подання та 2) задовольнити його в цей же строк за наявності відповідних підстав. Тому, оскільки законодавець прямо зобов`язує слідчого, прокурора за наявності відповідних підстав задовольнити відповідне клопотання та зробити це у триденний строк, відтак можливо зробити висновок про те, що безпідставне незадоволення клопотання слідчим, прокурором може бути предметом оскарження слідчому судді під час досудового розслідування відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року (із змінами) , судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1402-19#Text) .

Отже, оскільки Закон України "Про судоустрій та статус суддів" № 1402-VIII від 02.06.2016 року (із змінами) є складовою частиною кримінального процесуального законодавства України, відтак висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, безумовно та імперативно враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно правовому висновку, викладеному в п. п. 19, 20 постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2023 року у справі № 405/680/22, провадження № 51-1544км22, враховуючи різну правову природу "рішень" і "дій" , ч. 2 ст. 307 КПК України визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (ч. 3 ст. 22 КПК України) . Таким чином, Суд робить висновок про те, що ст. 307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування. Постанова набрала законної сили 14.02.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109075174, https://reyestr.court.gov.ua/Review/109075175) .

Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги наступне.

В діях потерпілого ОСОБА_3 явно, очевидно, не завуальовано вбачається зловживання процесуальними права, яке полягає, по-перше, в поданні численних скарг як до слідчих суддів Зарічного районного суду м. Суми, так і до слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми, без врахування вимог територіальної юрисдикції, що врегульовано чинним кримінальним процесуальним законом, по-друге, в поданні численних скарг як до слідчих суддів Зарічного районного суду м. Суми, так і до слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми на рішення прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення особисто прокурором слідчих дій, за наявності ухвал слідчих суддів як Зарічного районного суду м. Суми, так і ухвал слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми, які набрали законної сили, або нехтуючи існуванням таких ухвал, або свідомо ігноруючи ними, або не погоджуючись з прийнятими слідчими суддями як Зарічного районного суду м. Суми, так і Ковпаківського районного суду м. Суми, рішеннями (ухвалами) .

Така його позиція була відображена також і в ухвалі Конституційного Суду України у справі № 3-29/2023(58/23) про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 про відповідність Конституції України (конституційність) статті 303 Кримінального процесуального кодексу України № 29-1(ІІ)/2023 від 14.03.2023 року (https://ccu.gov.ua/novyna/konstytuciyni-skargy-shcho-nadiyshly-do-konstytuciynogo-sudu-ukrayiny-ta-yih-opracyuvannya-48) .

Крім того, на проблему зловживання процесуальним правами, свого часу, звернула увагу і суддя Верховного Суду ОСОБА_16 , зазначивши про необхідність реагування на проблему кверулянства (сутяжництва) , про випадки зловживання професійними учасниками процесу - як стороною захисту, так і обвинувачення - правом на звернення до суду (https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/1211840/) .

До того ж, згідно ст. 45 Закону України "Про Вищу раду правосуддя" № 1798-VIII від 21.12.2006 року (із змінами) , у відкритті дисциплінарної справи має бути відмовлено, якщо: 1) факти неналежної поведінки судді, що повідомляються у дисциплінарній скарзі, вже були предметом перевірки та розгляду і щодо них відмовлено у відкритті дисциплінарної справи або ухвалено рішення у дисциплінарній справі; 2) закінчився встановлений законом строк для застосування до судді дисциплінарного стягнення; (п. 2 ч. 1 ст. 45 в редакції Закону № 3378-IX від 06.09.2023 року; 3) очевидною метою подання скарги є спонукання судді до ухвалення певного судового рішення; 4) суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням. Рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи ухвалюється Дисциплінарною палатою та оскарженню не підлягає (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1798-19#Text) .

Крім того, вважаю за необхідне взяти до уваги наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Конституції України вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 року положення ч. 2 ст. 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді. Виходячи з того, що вплив на суддів тягне юридичну відповідальність, суди у всіх випадках втручання в їх діяльність і прояву неповаги до суду або судді повинні виносити окремі ухвали чи постанови, а якщо в таких діях вбачаються ознаки відповідного злочину - реагувати згідно з вимогами кримінально-процесуального законодавства України. Суди повинні належним чином реагувати на порушення учасниками процесу та іншими присутніми в залі судового засідання особами встановленого законом і судом порядку розгляду справ та за наявності підстав вирішувати питання про притягнення винних у вчиненні таких порушень до відповідальності (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0008700-07#Text) .

У відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 року втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0008700-07#Text) .

Згідно абз. 1 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.1996 року при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-96#Text) .

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" № 9 від 01.11.1996 року, відповідно до ст. 59 Конституції кожен має право на захист від обвинувачення та на правову допомогу. Тому, розглядаючи кримінальну справу, суд у передбачених законом випадках має забезпечити обвинуваченому право на захист. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-96#Text) .

Ч. 1 ст. 376 КК України передбачена кримінальна відповідальність за втручання в діяльність судових органів, тобто за втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення - яке карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що в діях потерпілого ОСОБА_3 вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України, а саме: втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків та добитися винесення неправосудного рішення, оскільки в його дослівному висловлюванні "У разі прийняття слідчим суддею антиконституційного, незаконного рішення за результатами розгляду даної скарги він буде скаржитися до Вищої ради правосуддя та до Європейського суду з прав людини на підставі ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" безумовно міститься погроза слідчому судді Ковпаківського районного суду м. Суми, яку, у відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" № 8 від 13.06.2007 року, слід розцінювати як втручання у діяльність судових органів, тобто вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0008700-07#Text) .

Крім того, слід зазначити про те, що правовий нігілізм - це деформаційний стан правосвідомості особи, групи, суспільства, який характеризується усвідомленим ігноруванням вимог закону, цінності права, зневажливим ставленням до правових принципів і традицій, однак виключає злочинний намір (https://uk.wikipedia.org/wiki/Правовий_нігілізм) .

Також вважаю за можливе звернути увагу на перелік топонімів у Сумській міській територіальній громаді, назви яких змінюються (перейменовуються) у рамках дерусифікації (відповідно до рішень Сумської міської ради від 30.11.2022 року № 3223-МР (додаток) , від 22.12.2022 року № 3372-МР; від 25.01.2023 року № 3470-МР, від 23.02.2023 року № 3543-МР, від 31.05.2023 року № 3724-МР, від 31.05.2023 року № 3741-МР, розпорядження Сумської обласної військової адміністрації від 26.07.2024 № 379-ОД) . У переліку наведена попередня назва топоніму, його нове найменування, а також стислий опис на честь якої особистості чи події (поняття) його отримано. Перелік сформовано відповідно до рішень міської ради, які ухвалювалися з 30.11.2022 року, а також розпорядження обласної військової адміністрації. Попередня назва - вулиця Першотравнева. Нова назва топоніма - вулиця Маґістратська. Опис щодо нової назви топоніма: історична відсилка до тяглості місцевого самоврядування та магдебурського права в Сумах. Маґістрат - у XIII-XIX ст. ст. узагальнена назва органів станового міщанського самоврядування і суду в деяких європейських державах (https://smr.gov.ua/uk/dovidka/dekomunizatsiya/26677-perelik-toponimiv-u-sumskij-miskij-teritorialnij-gromadi-nazvi-yakikh-zminyuyutsya-perejmenovuyutsya.html?fbclid=IwAR2xEgez3g6vZoaH8YMAIyrSYHL_XqZOnfmTzDqHbNexlh8hdaxHV41DT-g) .

Крім того, у зв`язку зі зміною АТ "Укрпошта" механізму отримання та відправки письмової кореспонденції, Ковпаківському районному суду м. Суми 07.10.2024 року було присвоєно персоналізований поштовий індекс - 40405. Тому кореспонденцію, адресовану Ковпаківському районному суду м. Суми, прохання надсилати за адресою: вул. Маґістратська, 12, м. Суми, 40405 (https://kv.su.court.gov.ua/sud1806/pres-centr/news/1679653/) .

Таким чином, оскільки прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 не розглянула клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 29.11.2024 року в строк не більше трьох днів з моменту подання і не задовольнила її за наявності відповідних підстав, всупереч положенням ч. 1 ст. 220 КПК України, оскільки прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 не повідомила потерпілого ОСОБА_3 , як особу, яка заявила клопотання, про результати його розгляду, всупереч положенням ч. 2 ст. 220 КПК України, відтак прихожу до висновку про те, що скаргу потерпілого ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 слід задовольнити частково, слід зобов`язати прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 29.11.2024 року, а в задоволенні решти вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 375, 376, 532, 533 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу потерпілого ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 29.11.2024 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора оскарженню не підлягає.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1