КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/1530/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2032/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_10 , погоджене прокурором Подільської окружної прокурати м. Києва ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні №0000259 від 28.01.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування, - до 28.03.2025 року включно.

Визначено строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 - з 19 год. 10 хв. 28.01.2025 року.

Не визначено розмір застави як альтернативи тримання під вартою на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 просила поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ухвалити нову ухвалу, обравши більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час по місцю проживання ОСОБА_7 : АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт посилається на те, що ухвала суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без альтернативи внесення застави є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

Зазначає про те, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення (ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Вказує на те, що взяття під варту є виключним і найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Захисник вважає, що є всі підстави для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, національні суди повинні з`ясувати, чи є тримання особи під вартою до судового розгляду справи єдиним запобіжним заходом, який би забезпечив належну процесуальну поведінку особи та виконання нею процесуальних обов`язків, а також чи є можливість обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого (альтернативного) запобіжного заходу.

Захисник посилається на те, що запобіжний захід може застосовуватися лише з метою запобігання спробам вчинення дій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК. Отже, сторона обвинувачення може ініціювати обрання запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому.

Вказує на те, що спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни.

Спроба знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може підтверджуватися або фото, відео матеріалами, або показами свідків, або іншими конкретними доказами на підтвердження вказаних обставин.

У випадку, коли такі речі, документи перебувають у розпорядженні, володінні сторони обвинувачення, вона не може посилатися на можливість їх знищення обвинуваченим, оскільки саме слідчий, прокурор несе персональну відповідальність за збереження таких предметів.

Посилається на те, що наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не грунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки по суті є припущенням.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК).

На думку апелянта, комплексний аналіз приписів ч. 1 та 2-го речення ч. 2 ст. 177 КПК свідчить, що слідчий суддя повинен надавати оцінку законності та обгрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК. Одного лише припущення слідчого чи прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу (особливо, якщо йдеться про тримання під вартою).

Окрім припущень, суду мають бути подані конкретні докази реального існування спроби/спроб (ч. 2 ст. 177 КПК). Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для нього підстав, передбачених КПК.

Тому, якщо слідчий/прокурор не доведе суду, що існують підстави для застосування запобіжного заходу, не доведе наявність обгрунтованої підозри чи наявність спроб, перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, таке клопотання вважається незаконним і не підлягає задоволенню.

Вказує, що у клопотанні про обрання запобіжного заходу зазначено, що підозрюваний не має на території України стійких соціальних зв`язків. Однак, даний факт не відповідає дійсності, так як ОСОБА_7 проживає та зареєстрований разом зі своєю матір`ю, яка є інвалідом, в квартирі, яка належить їм обом на праві власності.

ОСОБА_7 є єдиним сином і здійснює догляд за матірю та утримує її, раніше не судимий. Окрім іншого, малолітню потерпілу ОСОБА_7 утримував з однорічного віку. Потерпіла з дитинства називала і називає ОСОБА_7 папою. Підозрюваний любив і любить потерпілу як рідну дитину.

Скаржник вважає, що підозра ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, є необгрунтованою.

Жодний з доказів,наданих стороною обвинувачення, не свідчить про скоєння ОСОБА_12 кримінального правопорушення.

При цьому, єдиним доказом, який був під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_13 , є протокол допиту законного представника малолітньої потерпілої, який потім спростований самою ж законним представником малолітньої потерпілої ОСОБА_14 в судовому засіданні, яка пояснила суду, що повірила своїй доньці і за порадою подруги побігла в поліцію. Протокол допиту вона підписала не читаючи. На другий день після подачі заяви в поліцію, донька повідомила їй про те, що оговорила вітчима, так як була сердита на нього, тому що відбирав у неї телефон. Про це донька підтвердила і в присутності соціальної служби. Законний представник малолітньої потерпілої на другий день ходила в поліцію, щоб повідомити цей факт і забрати подану нею заяву, але їй відмовили. В судовому засіданні ОСОБА_15 не говорила, що побачила доньку та ОСОБА_7 в непристойному вигляді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання слідчого про застосування запобіжного заходувідбувся 30.01.2025року.

Апеляційну скаргу подано до суду апеляційної інстанції 06.02.2025 року.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що повний текст оскаржуваної ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30.01.2025 року захисником підозрюваного отримано лише 05лютого 2025 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи захисника про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП у місті Києві перебуває кримінальне провадження, внесене 28.01.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000259 від 28.01.2025року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.01.2025 року близько 23 год. 25 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , розуміючи, що його малолітня падчерка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходиться під психологічним та фізичним примусом, не здатна викрити його протиправні діяння, у нього виник злочинний умисел, спрямований на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, які не пов`язані із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_17 , яка на той момент не досягла чотирнадцятирічного віку, незалежно від її добровільної згоди.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , 28.01.2025 року приблизно о 00 год. 05 хв., умисно, протиправно, переслідуючи на меті вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої потерпілої, перебуваючи в одній із кімнат квартири за вказаною адресою, ліг поряд з малолітньою ОСОБА_16 та пальцями рук торкався частин тіла потерпілої, в тому числі в області статевих органів дитини.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у вищевказаний час та місці, ОСОБА_7 , знаходячись на ліжку біля ОСОБА_16 , оголив свій чоловічий статевий орган та, взявши руку потерпілої, почав тягнути до своєї пахової зони, на що малолітня ОСОБА_16 заперечила. Однак, проти волі потерпілої, ОСОБА_7 насильно взяв руку малолітньої ОСОБА_16 та почав торкатися нею свого статевого органу. Через свій малолітній вік та необізнаність щодо сексуальних стосунків, малолітня ОСОБА_16 не чинила належного опору та в повній мірі не розуміла протиправність дій, які вчиняються відносно неї.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, а саме у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

29.01.2025 року слідчим СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_10 , за погодженням з прокуроромПодільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_11 , ОСОБА_13 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153КК України, а саме у вчиненні насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи (сексуальне насильство), щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

30.01.2025 року слідчий СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві лейтенант поліції ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором Подільської окружної прокурати м. Києва ОСОБА_11 , звернувся до слідчого судді Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обгрунтовуючи клопотання, слідчий зазначив, що підстави підозрювати саме ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, підтверджуються зібраними матеріалами досудового слідства, серед яких:

- заява про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_18 ;

- медична довідка із КНП «Перинатальний центр м. Києва» від 28.01.2025 із зазначенням діагнозу потерпілої;

- протокол обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 28.01.2025;

- протокол огляду місця події, за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 20, каб. НОМЕР_1, мобільного телефону малолітньої потерпілої від 29.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_19 від 28.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 28.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 28.01.2025;

- протокол затримання ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України, від 28.01.2025;

- протокол допиту ОСОБА_7 від 29.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_22 від 29.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_23 від 29.01.2025;

- протоколом допиту малолітньої потерпілоїОСОБА_16 від 29.01.2025;

- протоколом допиту законного представника потерпілоїОСОБА_24 від 28.01.2025.

Враховуючи зазначені обставини, метою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідий зазначив, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може вчинити спробу переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків вказаного кримінального правопорушення; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених п. п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, відсутність міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів, ризик впливу на свідків по провадженню, а також те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину під час дії воєнного стану в країні, що свідчить про його деформований стан правосвідомості, є підставами для застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інший запобіжний захід, зокрема домашній арешт, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому що вказаний запобіжний захід не зможе запобігти ризикам вчинення інших злочинів, переховування від органу досудового розслідування та впливу на свідків. Окрім цього, за адресою фактичного місця проживання та реєстрації підозрюваного, наразі проживають малолітня потерпіла ОСОБА_16 разом з мамою, законним представником потерпілої ОСОБА_18 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

З урахуванням наведених підстав, в обґрунтування необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, орган досудового розслідування вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти зазначеним ризикам.

Слідий зазначав про те, що відповідно ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо вчиненого злочину, у зв`язку з чим досудове слідство просить не застосовувати щодо підозрюваного заставу.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Подільського УП ГУНП в м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_10 , погоджене прокурором Подільської окружної прокурати м. Києва ОСОБА_11 , у кримінальному провадженні №0000259 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування, - до 28.03.2025 року включно.

Визначено строк тримання під вартою обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 - з 19 год. 10 хв. 28.01.2025 року.

Не визначено розмір застави як альтернативи тримання під вартою на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Так слідчим суддею встановлено та з матеріалів провадження вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, підтверджується наступними доказами:

- заява про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_18 ;

- медична довідка із КНП «Перинатальний центр м. Києва» від 28.01.2025 із зазначенням діагнозу потерпілої;

- протокол обшуку за адресою: АДРЕСА_1 від 28.01.2025;

- протокол огляду місця події, за адресою: м. Київ, вул. Хорива, 20, каб. НОМЕР_1, мобільного телефону малолітньої потерпілої від 29.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_19 від 28.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_20 від 28.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_21 від 28.01.2025;

- протокол затримання ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України, від 28.01.2025;

- протокол допиту ОСОБА_7 від 29.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_22 від 29.01.2025;

- протокол допиту свідка ОСОБА_23 від 29.01.2025;

- протоколом допиту малолітньої потерпілоїОСОБА_16 від 29.01.2025;

- протоколом допиту законного представника потерпілоїОСОБА_24 від 28.01.2025.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий у клопотанні, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), суддя виходив із того, що усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинення вказаного кримінального правопорушення, що пов?язане з позбавленням волі, враховуючи, що підозрюваний не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, тобто не має стійких соціальних зв`язків, ОСОБА_7 може покинути місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні), вбачається з того, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого правопорушення, тому він може незаконно впливати на свідків у зазначеному провадженні та схиляти їх надати неправдиві показання шляхом погрози, підкупу, тощо, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судового розгляду.

Слідчим суддею зазначено про те, що у разі обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_7 буде проживати в одній квартирі із потерпілою ОСОБА_16 , яка не досягла 14 років, і в силу свого малоліття не здатна належним чином протистояти можливому впливу старшого й більш «авторитетного» члена родини. Про можливість забезпечити виключення можливості спілкування підозрюваного та потерпілої та впливу на останню (зокрема, шляхом роздільного проживання), у судовому засіданні стороною захисту не зазначалось.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення), свідчить той факт, що враховуючи мету, мотив, спосіб та обстановку вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що інкримінується йому органом досудового розслідування, останній може продовжити свою протиправну діяльність та вчиняти злочини насильницького характеру.

Таким чином, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, стан його здоров`я, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, станом на час розгляду клопотання колегія суддів не вбачає.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 153 КК України, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 , ніж тримання під вартою, колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали не встановлено.

На переконання колегії суддів, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є пропорційним тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, співрозмірним із тяжкістю інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у повній мірі зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя врахував положення частини 4 статті 183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 , оскільки суддя при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

При цьому, відповідно до змісту ухвали слідчого судді, під час досудового слідства не встановлено даних про те, що підозрюваний ОСОБА_7 не може утримуватися в слідчому ізоляторі або має хронічні захворювання відповідно до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого спільним наказом Міністерства охорони здоров?я України, Міністерства юстиції України від 15.08.2014 № 1348/5/572, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2014 за № 990/25767.

Доводи захисника про недоведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 153 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 зазначеного кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому злочину, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилання захисника в суді апеляційної інстанції на те, що підозрюваний ОСОБА_7 проживає та зареєстрований разом зі своєю матір`ю, яка є інвалідом, здійснює за нею догляд та утримує її, раніше не судимий, потерпілу ОСОБА_7 утримував з однорічного віку, не спростовують висновків слідчого судді про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність в оскаржуваній ухвалі слідчого судді мотивів незастосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави не заслуговують на увагу, оскільки згідно вимог кримінального процесуального закону слідчий суддя у даному випадку мав право не застосовувати до підозрюваного заставу, як альтернативу запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, який обґрунтовано визначено судом, зважаючи на доведеність обґрунтованості підозри, доведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та зважаючи на доведеність слідчим у клопотанні та прокурором у суді недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 30 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4