Справа № 199/2965/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2025 року слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі слідчого ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , її представника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню за №0000133 від 11.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

07 березня 2025 року до суду надійшло клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню за №0000133 від 11.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 09.07.1996 року виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження № 4/1014-96, належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності зареєстровано КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу № 28211 за реєстровим №72.

Після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ), за оформленням спадщини до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 , звернулась донька померлої - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки про склад спадкоємців виданої приватним нотаріусом ОСОБА_9 від 11.07.2023 №140/02-14, ОСОБА_8 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_6 .

Однак, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що від 24.01.2025 квартира АДРЕСА_1 на праві власності належить ОСОБА_4 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), на підставі договору купівлі-продажу №46 від 24.01.2025 року, укладений між ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 .

Крім того, встановлено, що приватним нотаріусом ОСОБА_11 посвідчено договір купівлі продажу №1670 від 27.11.2024 року, укладений між ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з яким останній набуває у власність квартиру АДРЕСА_1 .

В результаті вчинення вищевказаних нотаріальних дій, приватним нотаріусом ОСОБА_11 були винесені відповідні рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно від 27.11.2024, індексний номер 76313814 та від 24.01.2025 індексний номер 76788552.

Відповідно до листа КП ДМБТІ ДМР № 15116 від 18.12.2024 наданого на запит приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , квартира АДРЕСА_1 , станом па 31.12.2012, належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

В ході досудового розслідування кримінального провадження залучено до провадження потерпілого - ОСОБА_8 , яка в ході допиту показала, що її мати останні два роки життя проживала разом з нею, а в квартирі АДРЕСА_1 ніхто не жив. Документи на квартиру зберігались у вказаній квартирі в спальній кімнаті.

З моменту смерті ОСОБА_6 та до літа 2024 року, потерпіла разом зі своїм чоловіком періодично приїжджали до квартири матері щоб знайти документи на квартиру, але їх там не було. Останній раз чоловік потерпілої - ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , приїжджав до квартири влітку НОМЕР_2 , але не зміг потрапити всередину, оскільки замки були змінені невідомими особами.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , показала, що 15.01.2025, на сайті «ОLХ» побачила оголошення з приводу продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Ціна квартири в оголошенні складала 15000 доларів США. Автор оголошення був підписаний « ОСОБА_15 ». ОСОБА_4 зацікавившись оголошенням, зателефонувала на вказаний номер телефону « НОМЕР_3 », на який відповіла жінка. В ході розмови вони домовились зустрітись 18-19 січня за адресою розташування квартири.

В день домовленої зустрічі, знаходячись на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком зустрів «представник власника квартири» на ім`я ОСОБА_16 . Який пояснив, що він з другом на ім`я ОСОБА_17 в листопаді 2024 року придбали вказану квартиру з метою подальшої здачі її в оренду, однак вирішили продати у зв`язку з тим що ОСОБА_17 планує виїжджати за кордон. В подальшому, ОСОБА_4 домовилась зі ОСОБА_16 про покупку квартири за 12000 доларів США.

22.01.2025 ОСОБА_4 зустрілась зі ОСОБА_16 та власником квартири ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та підписали попередній договір про купівлю-продажу квартири.

24.01.2025 ОСОБА_4 разом зі ОСОБА_16 та ОСОБА_10 зустрілись у запропонованого останніми приватного нотаріуса ОСОБА_11 для підписання договору купівлі-продажу квартири. За вказану квартиру ОСОБА_4 передала ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 9300 доларів США, з урахуванням заборгованостей за комунальні послуги.

Враховуючи, вищевикладене є підстави вважати, що невстановлені особи із використанням підроблених документів шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .

05.03.2025 квартира АДРЕСА_1 , визнана відповідно до ст. 98 КПК України речовим доказом, так як була об`єктом кримінально протиправних дій та набута кримінально протиправним шляхом.

Враховуючи вищевикладене, слідчий вважає, що є необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою належного забезпечення збереження речового доказу по кримінальному провадженню.

У судовому засіданні ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним у клопотанні.

Представник володільця майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши пояснення слідчого, представника ОСОБА_4 ОСОБА_5 , вивчивши подане клопотання та додатки до нього, якими обґрунтовується необхідність накладення арешту на майно, суд вважає необхідним задовольнити подане клопотання, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000133, до відділу поліції № 1 ДРУП № 2 ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява ОСОБА_8 про те, що невстановлена особа зловживаючи довірою, заволоділа належним її майном, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

05.03.2025 квартира АДРЕСА_1 , визнана відповідно до ст. 98 КПК України речовим доказом, так як була об`єктом кримінально протиправних дій та набута кримінально протиправним шляхом.

Відповідно до п. 7) ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Як визначено ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вищезазначена квартира є предметом кримінального правопорушення, а отже відповідає критеріям, встановленим у ст. 98 КПК України. З метою збереження речових доказів на це майно слід накласти арешт. Враховуючи розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, необхідно накласти арешт на вказану квартиру, заборонивши розпоряджатись і користуватись вказаним майном.

Керуючись ст.ст. 107, 110, 131, 132, 170-173, 237 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню за №0000133 від 11.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, - задовольнити.

Накласти арешт з позбавленням права розпорядження та користування на квартиру АДРЕСА_1 ( реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 ).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1