ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/759/25 Головуючий 1 інстанції: Харабадзе К.Ш.
Провадження №: 11-сс/818/258/25 Головуючий апеляційної інстанції: Курило О.М.
Категорія: застосування запобіжного заходу
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді Курила О.М., суддів Люшні А.І. та Гєрцика Р.В., при секретареві Болотові О.О., без участі прокурора, з участю захисника підозрюваного ОСОБА_1 адвоката Остапенко С.Ю., без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого підозрюваного ОСОБА_1 , належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_1 адвоката Остапенко С.Ю. на ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.01.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшої слідчої СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області Бороденко Т.М., застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на строк до 31 березня 2025 року, з визначенням суми застави у розмірі шістдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, з покладенням відповідних обов`язків.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного адвокат Остапенко С.Ю. подала апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування ухвали і постановлення нової, якою вона просить обрати стосовно ОСОБА_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що в ухвалі слідчого судді не було зазначено якими саме доказами обумовлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і не вказано чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Наголошує на тому, що стороною обвинувачення не було надано жодних належних та допустимих доказів, які давали б підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наголошує на тому, що слідчим суддею не взято до уваги те, що підозрюваний співпрацює з органами досудового розслідування, не намагається уникнути відповідальності, а тим більше не перешкоджає проведенню досудового розслідування.

Просить звернути увагу на те, що ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за однією адресою, не має ні наміру, ні бажання переховуватися від слідства і суду, має низку захворювань та потребує проведення медичного обстеження.

У зв`язку з цим захисник вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою і просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні за допомогою відеоконференції брала участь захисник підозрюваного адвокат Остапенко С.Ю., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Підозрюваний та прокурор про дату та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином. Від підозрюваного та прокурора жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, не надходило. На особистій участі вони також не наполягали.

Враховуючи вимоги ч.4 ст.405, ч.2 ст.422 КПК України, а також те, що захисник не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги без участі підозрюваного та прокурора, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності вказаних осіб.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000160 від 30.01.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 , маючи не зняту та погашену в законному порядку судимість на шлях виправлення не став та знову скоїв корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 30.01.2025 приблизно о 01:30 ОСОБА_1 проходив повз торгівельний павільйон «Кебаб», розташований поблизу буд.41-А на мікрорайоні 4 в м.Лозова Харківської області. Перебуваючи біля вказаного торгівельного павільйону, який належить ОСОБА_2 , у ОСОБА_1 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, ОСОБА_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан на всій території України та в подальшому продовжено його дію, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив вікно вищевказаного торгівельного павільйону, через яке проник до його приміщення, звідки таємно викрав платіжний грошовий термінал марки «PAX», моделі «А930RTX», серійний номер « НОМЕР_1 -0AW-RE6-04EU S/N», мобільний телефон марки «ERGO», моделі «E281», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , сім пляшок безалкогольного напою «Mirinda», кожна ємкістю 0,5 літра, сабвуфер марки «GOLDEN FIELD», моделі «LA-120C», чорного кольору та грошові кошти у сумі 3670 гривень, які належать ОСОБА_2 .

З місця скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_1 зник, обернувши викрадене на свою користь, спричинивши потерпілому ОСОБА_2 майнову шкоду на вищевказану суму.

30.01.2025 о 17 год. 10 хв. ОСОБА_1 було затримано на підставі ст.208 КПК України.

31.01.2025 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Враховуючи це, 31.01.2025 старша слідча СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_1 , зпосиланням на тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється останній та наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема того, що він може переховуватись від слідства та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_1 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідча послалася на зібрані під час досудового розслідування матеріали, як окремо, так і всі у сукупності, а саме: протоколи огляду місця події від 30.01.2025 та вилучені під час нього речові докази; протокол допиту свідка ОСОБА_4 ; протокол допиту свідка ОСОБА_5 ; протокол допиту свідка ОСОБА_6 ; протокол затримання в порядку ст.208 КПК України, а також інші матеріали кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання слідчої та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри, повідомленої ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, якими слідча обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п.5 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, який є уродженцем м.Лозова Харківської області, громадянином України, із середньою спеціальною освітою, неодружений, дітей на утриманні не має, офіційно непрацевлаштований, заощаджень не має, раніше судимий, зокрема за вчинення корисливих злочинів, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Враховуючи, що ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_1 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу підозрюваного на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Разом з цим колегія суддів погоджується з існуванням ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки враховуючи те, що ОСОБА_1 раніше судимий, у тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнений 24.10.2024, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, підозрюється у вчиненні корисливого злочину, є ризик того, що останній, ймовірно, буде продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення. Така поведінка останнього вказує на системність вчинення кримінальних правопорушень та те, що знаходячись на волі, підозрюваний не бажає ставати на шлях виправлення, тому є достатні підстави вважати, що він не зупиниться перед вчиненням інших кримінальних правопорушень.

Крім того, слідчим суддею вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_1 більш м`якого запобіжного заходу, але, враховуючи вищевикладене, було зроблено вмотивований висновок про те, що обґрунтованість підозри у вчиненні злочину на даному етапі розслідування не дозволяє застосувати до підозрюваного інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою. Відповідно до вимог ч.3 ст.183, п.2 ч.5 ст.182 КПК України слідчий суддя вважав необхідним визначити розмір застави, яка дорівнює шістдесяти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 181680 грн (60 х 3028 грн = 181680 грн).

З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст.177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, поєднаній з проникненням у інше приміщення, вчиненій в умовах воєнного стану, яке спрямоване проти власності, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно недоведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчої, спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення слідчим суддею обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст.370 КПК України.

Твердження захисника підозрюваного про те, що ОСОБА_1 зареєстрований та мешкає за однією адресою, не має ні наміру, ні бажання переховуватися від слідства і суду, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку може лише такий винятковий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Більше того, вказані обставини були враховані слідчим суддею при постановленні ухвали, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Доводи, які полягають у тому, що у ОСОБА_1 є захворювання, на думку колегії суддів, не є обов`язковою підставою для зміни останньому запобіжного заходу, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що підозрюваний позбавлений можливості отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятора. Не надано також апелянтом і доказів неможливості перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора у зв`язку із хронічними захворюваннями.

Крім того, колегія суддів констатує, що під час перебування підозрюваного в умовах слідчого ізолятора будь-яких письмових заяв від ОСОБА_1 про порушення його права шляхом ненадання йому медичної допомоги матеріали справи не містять.

Що стосується посилання захисника на те, що ОСОБА_1 співпрацює з органами досудового розслідування, не намагається уникнути відповідальності, а тим більше не перешкоджає проведенню досудового розслідування, колегія суддів зазначає, що встановлення винуватості чи невинуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається та продовжується.

Тобто, на переконання колегії суддів, з огляду на обставини кримінального правопорушення, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою із заставою у розмірі шістдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб здатний забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки слідчого судді щодо необхідності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 та не вбачається підстав для зміни раніше обраного останньому запобіжного заходу на більш м`який, а саме домашній арешт.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно ОСОБА_1 з можливістю внесення застави в розмірі шістдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок, та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами поданої апеляційної скарги.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, слідчий суддя постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_1 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст.370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.01.2025 року про задоволення клопотання органу досудового розслідування та про застосування до підозрюваного за ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 31.03.2025 року, із визначенням застави, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

О.М. Курило А.І. Люшня Р.В. Гєрцик