УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2025 Справа №607/5766/25 Провадження №1-кс/607/1750/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , її захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання cтаршого слідчого в ОВС СВ ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , яке погоджено начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення розміру застави, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчук Полтавської області, українки, громадянки України, зареєстрованої та мешканки АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, не працюючої, у відповідності до ст. 89 КК України не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.03.2025 cтарший слідчий в ОВС СВ ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 за погодженням із начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення розміру застави щодо підозрюваної ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0001200 від 15.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що СВ ІНФОРМАЦІЯ_4 під процесуальним керівництвом Тернопільської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001200 від 15.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2022 о 05 год. 00 хв. за наказом президента Російської Федерації ОСОБА_7 , збройні сили Російської Федерації незаконно вторглись на територію Україну, здійснили широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад, застосовуючи всі види стрілецької, артилерійської, ракетної, іншої зброї, в тому числі засоби ведення війни, заборонені міжнародним правом, спричиняючи ураження і руйнування об`єктів військової і цивільної, в тому числі критичної, інфраструктури, ураження і вбивства особового складу підрозділів Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів, мирного населення, масово порушуючи при цьому закони та звичаї війни, передбачені міжнародними договорами, і масово вчиняючи на території України злочини проти основ національної безпеки України, проти життя та здоров`я особи, проти волі, честі та гідності особи, проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, проти виборчих, трудових та інших особистих прав і свобод людини і громадянина, проти власності, проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє до цього часу.

У свою чергу ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_8 у березні 2025 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), використовуючи месенджер «Telegram», з аккаунтом « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (електронне посилання - ІНФОРМАЦІЯ_3 ), який прив`язано до її мобільного номеру телефону НОМЕР_1 , розпочала листування з невстановленим на теперішній час представником спецслужб рф так званим « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (електронне посилання - ІНФОРМАЦІЯ_2 ). У подальшому, в березні 2025 в ході листування невстановлений на теперішній час представник спецслужб рф так званий «ІНФОРМАЦІЯ_5» направив ОСОБА_4 текстові повідомлення, в яких зазначив види завдань необхідних для виконання, а саме: отримання саморобних вибухових пристроїв та вчинення вибухів, підривів автомобілів військовослужбовців Збройних Сил України, а також виконання інших поточних завдань. На вказані пропозиції ОСОБА_4 та ОСОБА_8 добровільно погодилися та надали згоду на отримання, транспортування та застосування саморобних вибухових пристроїв у зазначені «ІНФОРМАЦІЯ_5» місця, вчинення вибуху, підриву автомобілів військовослужбовців ЗСУ, а також виконання інших поточних завдань.

17.03.2025 ОСОБА_4 разом із ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел на виконання отриманого від невстановленого на теперішній час представника спецслужб рф так званого «ІНФОРМАЦІЯ_5» завдання, з метою вчинення вибухів, які мали б створити небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяти значну майнову шкоду, та мали б призвести до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки та залякування населення, прибули до м. Тернополя. Надалі, 17.03.2025 о 12 год. 59 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , з метою реалізації вказаного злочинного умислу, заздалегідь спланувавши спосіб здійснення ними злочину, на виконання отриманого від невстановленого на теперішній час представника спецслужб рф «ІНФОРМАЦІЯ_5» завдання, прибули у м. Тернопіль до так званого «схрону», поблизу автозаправки «Motto» по вул. Будного, 21, з метою відшукання двох саморобних вибухових пристроїв, які раніше було залишено з елементами приховування за невстановлених на даний час в ході досудового розслідування обставинах та час, але не пізніше 17.03.2025. Після цього, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_8 , діючи всупереч «Положенню про дозвільну систему», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 з наступними змінами, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 з наступними змінами, тобто без передбаченого законом дозволу, незаконно отримавши вказані два саморобні вибухові пристрої, доставили їх у камеру схову «АТБ маркета», за адресою: м. Тернопіль, вул. Митрополита Шептицького, 5б. Ввечері 17.03.2025 ОСОБА_4 та ОСОБА_8 без передбаченого законом дозволу перенесли вказані саморобні вибухові пристрої за місцем свого тимчасового проживання - орендованого житла у будинку АДРЕСА_2 , для активації - приведення саморобних вибухових пристроїв у готовність до вчинення дистанційного підриву. Того ж вечора ОСОБА_8 , діючи за попередньою домовленістю з ОСОБА_4 , приховав вказані два саморобні вибухові пристрої у лісосмузі, поблизу будинку №2 у провулку Цегельний в м. Тернопіль, за географічними координатами НОМЕР_2.

Слідчий у клопотанні зазначає, що 18.03.2025 о 12 год. 10 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у готуванні до скоєння терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який мав би створити небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяти значну майнову шкоду, та мав би призвести до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, та у придбанні, зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, скоєного за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

З урахуванням викладеного та даних про особу підозрювану ОСОБА_4 , на думку слідчого, є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконного впливу на іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальних правопорушень, у яких підозрюється, а також виконання покладених на підозрювану ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, тому їй необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім того, з урахуванням наведених ризиків, а також того, що ОСОБА_4 підозрюється, зокрема, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 258 КК України, під час дії воєнного стану, слідчий з посиланням на положення абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, зазначає про наявність підстав не визначати розмір застави підозрюваній ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні.

Прокурор відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримав, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відносно ОСОБА_4 обґрунтованими.

Підозрювана ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення про застосування відносно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на свою непричетність до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень у даному кримінальному провадженні.

Захисник підозрюваної ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні також заперечив щодо задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість такого та недоведеність зазначених слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя доходить таких висновків.

Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. При цьому слідчий суддя повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, зокрема, слідчий суддя зобов`язаний оцінити, в тому числі вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, розмір майнової шкоди, а також дані, що характеризують особу підозрюваного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у вигляді тримання під вартою.

Так, Указом Президента України від 24.02.2024 року №64/2022, затвердженого законом України від 24.02.2022 № 2101-IX, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента № 26/2025 від 14.01.2025 з 05 години 30 хвилин 08.02.2025 строком на 90 діб, у зв`язку з чим на даний час на території України діє правовий режим воєнного стану.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001200 від 15.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

18.03.2025 о 12 год. 10 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

19.03.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у готуванні до скоєння терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який мав би створити небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяти значну майнову шкоду, та мав би призвести до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, та у придбанні, зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, скоєного за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 ч. 2. ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України. Зокрема такими доказами є: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001200 від 15.05.2024; протоколи за результатами проведення НС(Р)Д - спостереження за особою від 19.03.2025; протокол за результатами проведення НС(Р)Д - аудіо-, відео контроль особи від 19.03.2025; протокол обшуку від 18.03.2025; протокол огляду місця події від 18.03.2025; лист-відповідь начальника Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 від 19.03.2025; протокол допиту підозрюваної ОСОБА_4 від 19.03.2025; протоколи допиту свідків ОСОБА_13 від 18.03.2025, ОСОБА_14 від 20.03.2025, ОСОБА_15 від 18.03.2025 та ОСОБА_16 від 19.03.2025; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19.03.2025 з доданими до них фототаблицями та довідками; протоколи огляду від 19.03.2025, інші долучені до клопотання матеріали кримінального провадження.

Зазначені відомості у сукупності з інформацією, викладеною у дослідженому слідчим суддею повідомленні про підозру, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідні кримінальні правопорушення могли бути вчинені, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваною ОСОБА_4 таких кримінальних правопорушень.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, підозрюваною та її захисником не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на її непричетність до злочинів, у вчиненні яких їй повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258 КК України, тобто у готуванні до скоєння терористичного акту, тобто вчинення вибуху, який мав би створити небезпеку для життя і здоров`я людини, заподіяти значну майнову шкоду, та мав би призвести до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, та ч. 2. ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, тобто у придбанні, зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, скоєного за попередньою змовою групою осіб.

Оцінюючи наявність ризиків, на існування яких посилається сторона обвинувачення обґрунтовуючи подане щодо ОСОБА_4 клопотання, слідчий суддя виходить із такого.

Як зазначено у клопотанні слідчого, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_4 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України); знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України); незаконно впливати на іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України); вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існують ризики того, що підозрювана ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень; незаконно впливати на іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ризиком того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, як і знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень є те, що вона обґрунтовано підозрюється, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої. Відтак, усвідомлюючи тяжкість інкримінованих злочинів та розмір покарання, яке їй загрожує, підозрювана може умисно переховуватись від органів досудового розслідування та суду на території України та поза її межами, а також знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, з метою уникнення передбаченої законом відповідальності.

При встановленні наявності ризику незаконного впливу на іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є підозрюваними у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). За таких обставин, ризик незаконного впливу на інших підозрюваних існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що ОСОБА_4 , будучи особою працездатного віку, ніде не працює, а відтак постійного законного джерела доходу (прибутку) не має, що в цілому свідчить про те, що остання, переслідуючи корисливий мотив, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Поряд з цим, слідчий суддя вважає недоведеною стороною обвинувачення можливості продовження ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, у яких вона підозрюється, оскільки інкриміновані їй кримінальні правопорушення кваліфіковано стороною обвинувачення як закінчені злочини.

За наведеного, під час розгляду клопотання сторона обвинувачення довела існування ризиків переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, незаконного впливу на іншого підозрюваного у цьому кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України є підставою для застосування запобіжного заходу.

Отже, з урахуванням наведеного, слідчий суддя доходить висновку про те, що підстави і обставини, які зазначені в клопотанні слідчого, є достатньо обґрунтованими, вони вказують на те, що слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права підозрюваної ОСОБА_4 на свободу. За встановлених обставин слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, і що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, що зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 178 КПК України та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, зокрема: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваній у разі визнання її винуватою у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вона підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваної; відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваної в місці її постійного проживання; відсутність у підозрюваної постійного місця роботи; репутацію підозрюваної; відсутність судимостей у підозрюваної; ризик продовження та повторення протиправної поведінки.

Крім того, будь-яких доказів того, що стан здоров`я підозрюваної ОСОБА_4 виключає її утримання під вартою, слідчому судді не надано.

Слідчий суддя враховує, що застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваної, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

У зв`язку з цим, слідчий суддя враховує мотив та спосіб вчинення ОСОБА_4 інкримінованих їй кримінальних правопорушень проти громадської безпеки, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості.

Таким чином, в судовому засіданні прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти встановленим під час розгляду ризикам, оскільки у кримінальному провадженні зібрані докази, які у своїй сукупності вказують на обґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_4 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, наявні обґрунтовані ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України. Слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На підставі викладеного, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого, погоджене прокурором, необхідно задовольнити і застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Крім того, у зв`язку з наявністю обставини, передбаченої абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення підозрюваній ОСОБА_4 застави у даному кримінальному провадженні, враховуючи конкретні обставини вчинення інкримінованих їй злочинів в сукупності з обсягом встановлених у цьому випадку ризиків, що передбачені ст. 177 КПК України.

За таких обставин, клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 205, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання cтаршого слідчого в ОВС СВ ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 , яке погоджено начальником відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів без визначення розміру застави - задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 258, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 12 год. 10 хв. 16.05.2025, без визначення розміру застави, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваною в той же строк, але з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1