Справа № 191/111/25
Провадження № 1-в/191/4/25
У Х В А Л А

іменем України

21 січня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває клопотання ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Від представника Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» та засудженого надійшли заяви про розгляд клопотання без їхньої участі.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що вважає клопотання таким, що підлягає частковому задоволенню.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали, направлені Державною установою «Синельниківська виправна колонія (№94)», приходить до наступного.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання в Синельниківській виправній колонії №94 за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.08.2024 року за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднане невідбуте покарання, призначене за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2020 року остаточно призначено покарання за сукупністю вироків у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч.5 ст. 72 КК України, залік з 24.07.2024 року по день набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16.01.2025 року вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.08.2024 року залишений без змін.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.08.2024 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України ОСОБА_4 вчинив 18.07.2024 року із заподіянням потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 3950 грн., що становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 01.01.2024 року - 3028грн, тому кримінальна караність діянь ОСОБА_4 ч.4 ст. 185 КК України не усунена.

Також судом встановлено, що вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.05.2020 ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання призначеного вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2016 року остаточно призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахувати з дня застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою з 13.02.2020 року.

Суд зауважує, що кримінальна караність діянь, передбачених ч.2 ст. 186 КК України, не усунена, оскільки для кваліфікації даного складу злочину не встановлено нижньої межи шкоди, яка може бути завдана власнику майна та Закон № 3886-ІХ не поширюється на скоєння грабежу.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2016 року ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.05.2011 року (яким він був засуджений за ч.3 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі) у виді 1 місяця позбавлення волі і остаточно визначено покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2016 року кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України ОСОБА_4 вчинив 26.11.2015 року, сума майна, яким намагався заволодіти ОСОБА_4 , становила 468 грн.; кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України 02.02.2016 року із заподіянням потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди в сумі 1521,75грн.; кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України 22.03.2016 року із заподіянням потерпілому ОСОБА_8 , матеріальної шкоди в сумі 330грн.; кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 186 КК України 23.03.2016 року із заподіянням потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди в сумі 357,42грн.

За змістом положень Податкового Кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України (26.11.2015 року) та ч.2 ст. 185 КК України (22.03.2016 року), розмір викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190 КК України становив 1218грн. та 1378грн. відповідно.

Положеннями частини 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми основного Закону України також знайшли своє відображення в частині 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що , якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими відповідно до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливим для обвинувачення.

Враховуючи зазначене, суд вважає, за необхідне звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України (епізод 26.11.2015 року) та ч.2 ст. 185 КК України (епізод 22.03.2016 року), як такими, що не підпадають під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Водночас враховуючи що за кримінальним правопорушенням за ч.3 ст. 185 КК України сума майна, яким заволодів ОСОБА_4 становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 1378 грн, тому кримінальна караність діянь ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України не усунена, як не усунена і караність діяння, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Таким чином ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2016 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.05.2011 року (яким він був засуджений за ч.3 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі) у виді 1 місяця позбавлення волі і остаточно визначено покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі.

Водночас, приведення у відповідність до вимог Закону № 3886-IX вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2016 року не впливає на на вид та срок покарання, призначеного вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.08.2024 року, за яким станом на сьогодні засуджений відбуває покарання.

На підставі викладеного, керуючись Законом України № 3886-IX від 18.07.2024, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення від покарання на підставі Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» задовольнити частково.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання призначеного вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2016 року за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, у зв`язку із усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 21.07.2016 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано покарання, не відбуте за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11.05.2011 року (яким він був засуджений за ч.3 ст. 186, ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі) у виді 1 місяця позбавлення волі і остаточно визначено покарання у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1