Справа № 738/532/25
№ провадження 1-в/738/103/2025
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2025 року м. Мена

Менський районний суд Чернiгiвської областi в складi:

судді - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в режимі відеоконференції подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом, засудженому ОСОБА_2 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3

учасників судового розгляду:

прокурора ОСОБА_4

представника установи виконання покарань ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_2

В С Т А H О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою.

Державна установа «Менська виправна колонія (№91)» звернулася до суду з поданням про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, а саме пробаційним наглядом, засудженому ОСОБА_2 , яке обґрунтоване тим, що він відбув 1/2 частину призначеного судом строку покарання, за час відбування покарання в місцях позбавлення волі характеризується позитивно, стягнень не має, працевлаштований, має заохочення, його поведінка та ставлення до праці свідчать про те, що він став на шлях виправлення, а тому заслуговує на заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі, пробаційним наглядом.

Виклад позиції учасників судового розгляду.

Представник Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» в судовому засіданні підтримав подання, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти задоволення подання, посилаючись на те, що засуджений відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, завдана його злочинними діями шкода не відшкодована, працює в установі виконання покарань лише з серпня 2024 року, має одне заохочення, що свідчить про те, що засуджений лише розпочинає шлях виправлення, а встановлені обставини не доводять той факт, що він вже став на шлях виправлення.

Засуджений в судовому засіданні просив подання установи виконання покарань задовольнити, пояснив, що у зв`язку з незадовільним станом здоров`я неодноразово звертався за медичною допомогою до установи виконання покарань, у зв`язку з чим був позбавлений можливості працювати, зазначив, що потерпілий за вироком суду будь-яких майнових претензій до нього не має, виконавчі листи про стягнення з нього шкоди у виконавчій службі на виконанні не перебувають.

Встановлені судом обставини.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 289, із застосуванням ст.69, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 04 листопада 2022 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року залишено без змін.

Згідно з розпорядженням про виронання вироку, що набрав законної сили, вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року набрав законної сили 04 листопада 2022 року.

Строк відбування покарання обчислюється з 15 серпня 2023 року.

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 21 жовтня 2024 року, залишеною без змін ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 грудня 2024 року, вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року. На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, засудженого ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України. ОСОБА_2 вважається таким, що засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 25 лютого 2021 року за ч. 2 ст. 289 КК із застосуванням статті 69 КК України по покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без конфіскації майна.

Отже, на час розгляду клопотання засуджений ОСОБА_2 відбув більше 1/2 частини призначеного судом покарання.

Станом на 01 квітня 2025 року невiдбутий строк покарання засудженого ОСОБА_2 становить 01 рік 04 місяці 14 днів позбавлення волі.

З характеристики засудженого та матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_2 перебуває в місцях позбавлення волі з 15 серпня 2023 року.

За час перебування в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» порушень встановленого режиму тримання не допускав, заохочень та стягнень не мав, до суспільно корисної праці не залучався.

З 20 листопада 2023 року відбуває покарання в ДУ «Менська ВК (№91)», де дотримується норм, що визначають порядок та умови відбування покарання, розпорядок дня виконує, стягнень не має, на профілактичних обліках не перебуває, залучається до робіт з благоустрою установи, за активну участь у проведенні робіт 15 серпня 2024 року отримав заохочення, з 26 серпня 2024 року виконує обов`язки старшого днювального відділення СПС №8, до обов`язків ставиться старанно, поставлені перед ним завдання виконує вчасно та якісно. Засуджений бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку виконує згідно з планом. Відвідує заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі, реагує на них позитивно, бере участь у заходах соціально-виховного характеру.

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_2 отримав 87 бали, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення (довів своє виправлення) та може бути представлений до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або умовно-дострокового звільнення.

Рішенням комісії Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» (протокол №5 від 8 березня 2025 року) більшістю голосів вирішено застосувати до засудженого ОСОБА_2 пільгу, передбачену ст.82 КК України, оскільки останній став на шлях виправлення.

В матеріалах справи наявна медична довідка №135/ЧГ-25 від 24 лютого 2025 року, видана завідувачем медичної частини №91 ОСОБА_6 , з якої вбачається, що ОСОБА_2 за час перебування в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» неодноразово звертався за медичною допомогою до чергового фельдшера, знаходився на амбулаторному лікуванні в медичній частині №91, перебуває на диспансерному обліку.

Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту частини другої статті 50 КК України слідує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, або покарання у виді довічного позбавлення волі невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким є важливою складовою прогресивної системи відбування покарання, яка дає змогу, дотримуючись мети покарання, водночас покращувати правове становище засудженого і зменшувати обсяг та характер карально-виховного впливу на нього. У такий спосіб закон стимулює добросовісне відбування покарання засудженим, визначаючи, що саме від його поведінки значною мірою залежить можливість покращення його правового становища.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, або довічного позбавлення волі (ч. 1 ст. 82); 2) він став на шлях виправлення (ч. 3 ст. 82); 3) він фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Згідно з ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Дослідивши матеріали особової справи та матеріали подання, встановлено, що ОСОБА_2 за час відбування покарання до дисциплінарної відповідальності не притягувався, з 26 серпня 2024 року виконує обов`язки старшого днювального відділення СПС №8, бере активну участь у роботах з благоустрою установи, має одне заохочення, бере участь у реалізації програми диференційованого впливу на засуджених «Фізкультура та спорт», яку виконує за планом, заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в дільниці відвідує, реагує на них позитивно.

Водночас, даючи оцінку доводам установи виконання покарань про застосування до засудженого ОСОБА_2 пробаційного нагляду в порядку заміни покарання, суд зазначає таке.

Законом України № 3342-IX від 23 серпня 2023 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» внесено зміни до Кримінального кодексу України, в ст. 51 «Види покарань», а саме частину першу доповнено пунктом 7-1 такого змісту:

7-1) пробаційний нагляд.

Також цим Законом доповнено Кримінальний кодекс України статтею 59? «Пробаційний нагляд», за змістом якої пробаційний нагляд полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років. (ч.4 ст. 59? КК України).

У відповідності до абзацу третього частини першої статті 6 Закону України «Про пробацію» завданням пробації є здійснення нагляду за засудженими до покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, громадських робіт, виправних робіт, особами, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено покаранням у виді громадських робіт або виправних робіт, особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, звільненими від відбування покарання вагітними жінками і жінками, які мають дітей віком до трьох років, а також, із урахуванням внесених змін та доповнень - здійснювати нагляд за особами, засудженими до покарання у виді пробаційного нагляду та за особами, яким покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк замінено покаранням у виді пробаційного нагляду.

На засудженого до пробаційного нагляду суд покладає обов`язки відповідно до частини другої статті 59? КК України.

Статтею 51 КК України визначено систему кримінальних покарань, яка включає в себе види покарань та їх порівняльну суворість, яка визначається від першого виду найбільш м`якого покарання до останнього - найсуворішого. Пунктом 7-1 ч.1 вказаної статті визначено вид покарання - «пробаційний нагляд», а пунктом 11 цієї ж статті є вид покарання - «позбавлення волі на певний строк» з чого слідує, що пробаційний нагляд є більш м`яким видом покарання, ніж позбавлення волі.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" під час розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати, зокрема, ставлення засудженого до вчиненого злочину.

Оскільки виправлення засудженого є процесом змін, які під час відбування покарання відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, то врахування його посткримінальної поведінки в сукупності з іншими обставинами є необхідним елементом як у ході призначення засудженому покарання при ухваленні вироку, так і під час вирішення питання про можливість звільнення його від відбування покарання чи заміни невідбутої частини покарання на більш м`який його вид.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Згідно з вироком Ковпаківського районного суду Сумської області від 25 лютого 2021 року з ОСОБА_2 присуджено стягнути 1200 грн майнової шкоди та 50000 грн моральної шкоди, всього 51200 грн.

Засуджений в судовому засіданні наголосив на тому, що потерпілий не має до нього претензій, виконавчі листи про стягнення з нього шкоди до державної виконавчої служби не надходили, відкриті виконавчі провадження відсутні, однак доказів на підтвердження своїх пояснень суду не надав.

Засуджений ОСОБА_2 відбуває покарання в ДУ «Менська виправна колонія (№91)» з 20 листопада 2023 року. По прибуттю до установи виконання покарань засуджений ініціативи щодо його працевлаштування не проявляв, з відповідними заявами до адміністрації установи виконання покарання не звертався, розпочав працювати лише з 26 серпня 2024 року, тобто фактично після прийняття рішення комісії установи виконання покарань про відмову у застосуванні до нього ст.100, 101 КВК України.

Наявна в матеріалах справи медична довідка №135/ЧГ-25 від 24 лютого 2025 року, свідчить лише про те, що засуджений ОСОБА_2 неодноразово звертався за медичною допомогою, проте в ній відсутні відомості, що він за станом здоров`я має протипоказання до праці.

Отже, твердження засудженого ОСОБА_2 про те, що він за станом здоров`я не має можливості працювати не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Також, в матеріалах особової справи містяться відомості про те, що на попередній комісії установи протоколом №19 від 16 серпня 2024 року ОСОБА_2 було відмовлено в застосуванні пільг, передбачених статтями 100 та 101 КВК України. Членами комісії рішення було прийнято одноголосно.

Засуджений ОСОБА_2 бере участь у роботах з благоустрою установи виконання покарань, у серпні 2024 року отримав одне заохочення, що свідчить про те, що він лише розпочинає шлях виправлення, а не доводить того, що він став на шлях виправлення.

З приводу висновку щодо ступеня виправлення засудженого, то, на думку суду, такий висновок є лише підставою для представлення його до умовно-дострокового звільнення або заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким, а не безумовною підставою для задоволення такого подання.

Законодавцем визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом суду, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання і така заміна може бути застосована за певних умов.

Суд наголошує, що доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в цьому провадженні для досягнення мети заходу примусу за вчинення ОСОБА_2 тяжкого злочину. Відбутий ОСОБА_2 строк покарання, хоч і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.82 КК України, а саме заміна невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом, щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, а також те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, ту обставину, що пробаційний нагляд, є найбільш м`яким покаранням, визначеним Кримінальним кодексом України у порівнянні з покаранням у виді позбавлення та обмеження волі, виконання якого відбувається за межами установи виконання покарань, беручи до уваги тяжкість вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, невідбуту частину покарання, яка на час розгляду справи становить 01 рік 04 місяці 14 днів позбавлення волі, ту обставину, що шкода за вироком суду засудженим не відшкодована, за час відбуття 1/2 частини призначеного судом покарання засуджений працює незначний проміжок часу та має лише одне заохочення, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні подання установи виконання покарань, оскільки заміна засудженому ОСОБА_2 найбільш тяжкого виду покарання позбавлення волі на пробаційний нагляд, за вчинення ним вищевказаного кримінального правопорушення не відповідатиме меті покарання, передбаченій статтею 50 КК виправленню засуджених, запобіганню вчинення ними та іншими особами нових злочинів, а отже є передчасною.

Керуючись ст. 82 КК України, ст. 537, 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання Державної установи «Менська виправна колонія (№91)» про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким, пробаційним наглядом, засудженому ОСОБА_2 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений 02 квітня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1