Справа № 346/49/25
Провадження № 1-в/346/50/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції подання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Верхній Струтин Рожнятівського району Івано-Франківської області, жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, із середньою освітою, неодноразово судимого, востаннє 22.12.2015 року Долинським районним судом Івано-Франківської області за ч.2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, засудженому 30.07.2021 року Красноарміським міськрайонним судом Донецької області за ч.2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 25.11.2021 року вироком Донецького апеляційного суду вищевказаний вирок скасовано в частині призначеного покарання та вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років,-

початок строку: 28.04.2021 р.

кінець строку: 28.04.2026 р.

в с т а н о в и в :

в поданні зазначено, що під час тримання в ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)» та ДУ «Личаківська виправна колонія ( №30)» засуджений ОСОБА_5 не допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, стягнення не застосовувались, заохочення не оголошувались. З 18.08.2023 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за час якого не допускав порушень встановленого порядку відбування покарання, стягнення не застосовувались, оголошено 1 заохочення. Залучається до робіт по благоустрою місць позбавлення волі, до роботи відноситься добросовісно. Він характеризується як спокійний, врівноважений, з представниками адміністрації ввічливий, із засудженими не конфліктний. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». Засуджений відбув 1/2 строку призначеного покарання, став на шлях виправлення. Тому наявні підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

В судовому засіданні представник адміністрації колонії подання підтримав та вказав, що ОСОБА_5 після прибуття у вказану установу звернувся із заявою про залучення його до робіт з благоустрою місць позбавлення волі, при можливості він був працевлаштований, роботи виконував добросовісно. Просить замінити йму невідбуту частину покарання на більш м`яке, у виді обмеження волі, під час відбування якого він доведе свою належну поведінку.

Засуджений в судовому засіданні просить подання задовольнити та замінити йому невідбуту частину покарання на більш м`яке, а саме у виді обмеження волі, послугами захисника скористатись не бажає.

Прокурор в судовому засіданні вважає, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення, враховуючи дані, що містяться в його особовій справі, оскільки для можливості застосування вказаної заміни слід враховувати весь період відбування покарання, а не лише той, який передує її настанню. Зокрема, ОСОБА_5 в період з 2021 по 2024 роки не працював, участі в роботах по благоустрою місць позбавлення волі не брав, а лише в 2024 році, впродовж двох останніх місяців, що передували зверненню з даним поданням, почав працювати. Тому відсутні підстави для задоволення подання.

Вивчивши матеріали, які наявні в особовій справі засудженого, заслухавши пояснення вказаних учасників, суд дійшов таких висновків.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до положень ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Згідно з ч.3 цієї статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, а згідно з п.2 ч. 4 вказаної статті заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі.

Умовами застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є: 1) засуджений відбуває покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі; 2) він став на шлях виправлення; 3) він фактично відбув встановлену ч. 4 ст. 82 частину призначеного судом покарання.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

В судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_5 з 18.08.2023 року відбуває покарання в Державній установі «Коломийська виправна колонія (№41)» згідно з вироком Красноарміського міськрайонного суду Донецької області від 30.07.2021 року, зміненого вироком Донецького апеляційного суду від 25.11.2021 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. На час розгляду вказаного подання відбув більше 1/2 призначеного судом строку покарання (арк. особ. справи № 21-22, 24-26).

В той же час, однією із обов`язкових умов для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є доведеність засудженим, що він став на шлях виправлення.

Крім того, при вирішенні даного питання судом враховані положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення. В п.17 цієї постанови вказано, що під час судового розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Відповідно до ч.1 ст.102 КВК України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків тощо.

Частиною 3 ст.107 КВК України передбачено, що засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Згідно з характеристикою, затвердженою 06.12.2024 року начальником ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 28.04.2021 року; під час тримання в ДУ «Бахмутська установа виконання покарання ( №6)» та ДУ «Личаківська виправна колонія ( №30)» засуджений не допускав порушення вимог режиму утримання, дисциплінарні стягнення не наклалались, заохочення не оголошувались. З 18.08.2023 року відбуває покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за час якого не допускав порушення встановленого порядку відбування покарання, дисциплінарні стягнення не накладались. Залучається до робіт по благоустрою місць позбавлення волі, роботи виконує добре, застосовано одне заохочення. Приймає участь в програмі диференційованого виховного впливу на засуджених «Підготовка до звільнення». За характером спокійний, тихий, з представниками адміністрації тактовний, із засудженими не конфліктний. Бере активну участь у програмах/заходах, має бажання змінити своє життя (а.с. 2-4, арк. особ. справи № 136-138).

Відповідно до даних довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_5 від 06.12.2024 року останньому оголошено 02.07.2024 року одне заохочення - подяку за весь період відбування покарання (за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки); стягнення не накладались (а.с. 5, арк. особ. справи № 139).

Згідно з даними довідки №266 про працевикористання засудженого ОСОБА_5 за період з серпня 2023 року по серпень 2024 року у відповідній графі відсутні будь-які дані, що стосуються його працевлаштування; з вересня по жовтень 2024 року він працював та отримував заробітну плату (а.с. 12, арк. особ. справи № 140), однак, зі змісту характеристики, залучався до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, що не може свідчити про належне доведення того, що він став на шлях виправлення.

Суд звертає увагу, що відповідно до даних витягу з протоколу №2 від 28.02.2022 року засідання профілактичної комісії ДУ «Личаківська виправна колонія (№30)», засудженого ОСОБА_5 поставлено на профілактичний облік, як особу, схильну до членоушкодження, термін перебування на якому продовжено 30.12.2022 року згідно з відповідним витягом з протоколу № 12 від 30.12.2022 року (арк. особ. справи №41, 42 ).

З характеристик від 13.01.2023 року та 13.07.2023 року вбачається, що за час відбування покарання в ДУ «Бахмустька УВП (№6)» ОСОБА_5 порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не оголошувались. У ДУ «Личаківська виправна колонія ( №30)» ОСОБА_5 прибув 16.01.2022 року, за час відбування покарання порушень вимог режиму утримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочення не оголошувались, по прибуттю працевлаштованим не був. До виконання законних вимог персоналу установи виконання покарань ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не завжди приймає участь у суспільно-корисній праці щодо поліпшення житлово-побутових умов проживання засуджених у відділенні; не завжди приділяє увагу до необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду; не завжди дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. Приймає участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження». Перебуває на профілактичних обліках установи як схильний до членоушкодження. 13.01.2023 року засіданням комісії йому відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України (переведенні в ДСР) як такому, що не стає на шлях виправлення (арк. особ. справи № 44, 45, 53).

Відповідно до рішення дисциплінарної комісії від 18.08.2023 року та витягу з наказу №73-ПЗ-23 від 01.09.2023 року ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» засудженого ОСОБА_5 поставлено на профілактичний облік як схильного до вчинення само ушкодження, термін перебування на якому продовжено згідно з рішенням цієї комісії від 02.01.2024 року та витягом з протоколу № 58 від 28.06.2024 року (арк. особ. справи № 72, 74, 88, 105).

02.11.2023 року та 05.09.2024 засіданням комісії вказаної установи з розгляду питання щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ( ст. ст. 81, 107 КК України), заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 82 КК України), переведення засуджених на підставах, встановлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України, відмовлено засудженому ОСОБА_5 у застосуванні ст. ст. 81, 82 КК України відповідно як такому, що не став на шлях виправлення та що не довів своє виправлення, про що також вказано у висновку щодо ступеня виправлення засудженого від 05.09.2024 року (арк. особ. справи № 79, 83, 111, 119-121, 122) .

Слід зазначити, що застосування заходів заохочення полягає в тому, що основною підставою для прийняття рішення про їх застосування повинна бути об`єктивна оцінка всієї правомірної поведінки засудженого під час відбування покарання.

Суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

При цьому, окремо слід звернути увагу, на те що, відповідно до ч. 3 ст. 6 КВК України суспільно корисна праця засудженого є лише одним з основних засобів виправлення особи, встановлених державою, та направлених на процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості.

Згідно з пунктом 3 розділу другого Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 28 серпня 2018 року за № 2823/5 засуджені зобов`язані виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань.

При цьому, ч. 2 ст. 9 КВК України передбачена відповідальність засуджених за невиконання ними своїх обов`язків, встановлених Законом.

Застосування до засуджених заходів заохочення має на меті виконання покладених на них обов`язків та додержання встановлених правил поведінки, передбачених КВК України та правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань. Дані заохочення мають оцінюватись наряду з іншими показниками виправлення засудженого.

Відповідно до ч. 8 ст. 131 КВК України адміністрація колонії зобов`язана щоквартально проводити оцінювання поведінки особи, додержання нею правил поведінки, встановлених цим Кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, а також дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці та приймати вмотивоване рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів заохочення. Прийняте рішення відображається в індивідуальній програмі соціально-виховної роботи та доводиться до відома особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, під підпис.

Як вбачається із вищевказаної довідки про заохочення і стягнення засудженого до останнього за весь строк відбування покарання застосовано 1 заохочення. Вказане свідчить про те, що в інший час адміністрація установи виконання покарань приймала рішення щодо недоцільності застосування до засудженого заходів заохочення у відповідності до ч. 8 ст. 131 КВК України.

Сам факт, що засуджений за весь час відбування покарання (з 28.04.2021 року) має одне заохочення (в липні 2024 року) - за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки не може свідчити про те, що він став на шлях виправлення, оскільки суд звертає увагу на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є його обов`язком відповідно до ст. 9 КВК України.

Відповідно до ч.2 ст.67 КВК України встановлено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці необхідно розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

Суд враховує, що засуджені до позбавлення волі залучаються до робіт з благоустрою установ, слідчих ізоляторів і прилеглих до них територій, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених або до допоміжних робіт із забезпечення установ та слідчих ізоляторів продовольством. До цих робіт засуджені залучаються в порядку черговості в неробочий час і не більш як на дві години на день.

Враховуючи наведене, суд вважає, що залучення засудженого до виконання робіт з благоустрою, згідно із його заявою від 20.03.2024 року, які не перевищують дві години на день (оскільки в змісті вищевказаної характеристики не вказано іншу тривалість таких робіт), та в порядку, встановленому виправною колонією, не свідчить про стійке сумлінне і зразкове ставлення засудженого до праці, а також те, що він став на шлях виправлення.

Крім цього, суд враховує, що ОСОБА_5 відбуває покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, і хоча він відбув передбачений законом мінімум строку призначеного покарання для можливості застосування заміни покарання більш м`яким, проте, до закінчення строку відбування покарання залишилось ще понад один рік та три місяці, що є значним терміном для застосування якого потрібні вагомі докази виправлення засудженого.

Прийняття рішення про заміну покарання більш м`яким не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно з вимогами чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу довели своє виправлення та стали на шлях виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Враховуючи наведені вище вимоги кримінального закону та встановлені обставини в їх сукупності, із урахуванням особи засудженого, зокрема його відношення до встановленого порядку (режиму) відбування покарання, суд не вбачає процесу достатніх позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому приходить до висновку, що останній на час розгляду вказаного подання не досяг відповідного ступеню виправлення, передбаченого ст.82 КК України, як такого, що став на шлях виправлення.

Суд зазначає, що наявність лише формально-юридичної підстави, тобто відбуття необхідного строку покарання, а також одного заохочення за весь період відбування покарання, що безпосередньо передували можливості застосування щодо нього вказаної пільги, не свідчить про те, що засуджений став на шлях виправлення та не є безумовною підставою для заміни засудженому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Наявність цього заохочення та залучення до робіт по благоустрою колонії не доводять того, що засуджений став на шлях виправлення в розумінні положень ст. 82 КК України, оскільки для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього строку відбування покарання довів, що став на шлях виправлення.

Проаналізувавши зміст наведених документів, суд дійшов висновку про відсутність доказів того, що засуджений став на шлях виправлення.

На підставі наведеного, ст.6 КВК України, ст.82 КК України, керуючись ст. ст. 336, 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

в задоволенні подання Державної установи «Коломийська виправна колонія (№41)» Міністерства юстиції України про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_5 , засудженому 30.07.2021 року вироком Красноарміського міськрайонного суду Донецької області за ч. 2 ст. 186 КК України, з урахуванням вироку Донецького апеляційного суду від 25.11.2021 року, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, - відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Повний текст ухвали складено 14.01.2025 року о 17:00 год.

Головуючий суддя : ОСОБА_1