21.01.2025 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 533/29/25
Провадження № 1-кп/533/23/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року Козельщинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: прокурора ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Козельщина, Кременчуцького району Полтавської області об`єднане кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001980 від 07.09.2024 та №0000762 від 16.12.2024 відносно обвинуваченого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Василівка Козельщинського району Полтавської області, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , офіційно неодруженого та непрацюючого, освіта базова середня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, в силу ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України,

У С Т А Н О В И В

Згідно обвинувального акта вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 , вчинив кримінальні правопорушення, передбачене ч.1 ст. 382 КК України за наступних обставин:

Постановою Козельщинскього районного суду Полтавської області від 23.10.2023 року у справі №533/843/23, обвинуваченого ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.30 КупАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу розміром 17000,00 гривень з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Вищевказана постанова набрала законної сили 03.11.2023 року.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст.129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Положеннями ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Однак, 07.09.2024 року близько 03 год 40 хв обвинувачений ОСОБА_5 , будучи позбавленим права керування транспортним засобом строком на 1 рік, всупереч постанови Козельщинського районного суду Полтавської області по справі №533/843/23, яка набрала законної сили, усвідомлюючи те, що він позбавлений права керування транспортними засобами, умисно, керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки ВАЗ-2105, д.н.з. « НОМЕР_1 » та рухався по автодорозі М-22 Полтава-Кременчук-Олександрія, де він став учасником ДТП.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.1 ст.382 КК України, тобто в умисному невиконанні постанови суду, яка набрала законної сили.

Згідно обвинувального акта вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 , вчинив кримінальні правопорушення, передбачене ч.2 ст.286-1 КК України за наступних обставин:

07.09.2024 близько 03 год 40 хв в темний час доби по сухому асфальтобетонному покриттю автодороги Полтава-Кременчук-Олександрія в напрямку м. Полтави до м. Кременчука, керуючи автомобілем ВАЗ-21053 державний номер НОМЕР_1 , порушуючи вимоги п.2.9.а) Правил дорожнього руху України, де вказано, водієві забороняється керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, порушуючи вимоги п.2.1 а) Правил дорожнього руху України, де вказано: «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії» не маючи посвідчення водія, рухався водій обвинувачений ОСОБА_5 .

В цей же час в зустрічному напрямку, керуючи автомобілем ИЖ 2717 державний номер НОМЕР_2 , рухався водій потерпілий ОСОБА_6 .

Рухаючись у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, обвинувачений ОСОБА_5 на 62 км автодороги Полтава-Кременчук-Олександрія, поблизу села Майорщина Козельщинської ТГ, Кременчуцького району, порушуючи вимоги п.п.10.1., 14.2 в) та п.п.1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, де відповідно вказано:

п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

п.14.2 Перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що:

в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані;

розділ 34.п.1.1.(вузька суцільна лінія)-поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється.

перед зміною напрямку руху та виїздом на зустрічну смугу руху не переконався в безпеці даного маневру, перед початком виконання маневру обгону транспортного засобу, що рухався в попутному з ним напрямку, не переконався, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, перетнув лінію дорожньої розмітки 1.1, виїхавши при цьому на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою лівою частиною автомобіля ВАЗ-21053 державний номер НОМЕР_1 з передньою лівою частиною зустрічного автомобіля ИЖ 2717державний номер НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ИЖ 2717 потерпілий ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи № 1454 від 06.12.2024 у потерпілого ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми: забою головного мозку, різаної рани підборіддя; закритої травми грудної клітини: забою серця, гемоперикарду, закритий перелом 7,8,9 ребер зліва, гемопневмотораксу зліва, саден шкіри грудної клітки; забою лівої нирки, вивиху голівки лівого стегна, відкритого множинного багатоуламкового перелому ліктьової кістки в верхній та середній третині, рваної рани правого передпліччя, саден верхніх та нижніх кінцівок, травматичного шоку ІІІ ступеню, які по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння.

Відповідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-24/19020-ІТ від 13.11.2024 в умовах заданої пригоди водій автомобіля ВАЗ-21053 державний номер НОМЕР_1 обвинувачений ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем ИЖ 2717 державний номер НОМЕР_2 , шляхом виконання вимог п.п.10.1.,14.2 в), п.п.1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України.

В заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ-21053 державний номер НОМЕР_1 обвинуваченого ОСОБА_5 вбачаються невідповідності з вимогами п.п.10.1.,14.2 в), .1.1 розділу 34 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового слідства кваліфіковані за ч.2 ст.286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому ОСОБА_6 тяжке тілесне ушкодження.

21 січня 2025 року у вищезазначеному кримінальному провадженні між обвинуваченим та прокурором за згодою потерпілого укладена угода про визнання винуватості.

Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.2 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України.

Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та обвинувачений узгодили міру покарання останньому за вчинення ним кримінальних правопорушень:

- за ч.2 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Окрім цього, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України вбачається, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Далі судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.2 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України, які згідно ст.12 КК України відноситься до тяжкого та нетяжкого злочину.

Зміст наданої суду угоди про визнання винуватості від 21.01.2025 відповідає вимогам ст.472 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що повністю розуміє свої права та характер обвинувачення за ч.2 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України, вину у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень визнає повністю, погоджується на призначення узгодженого покарання. Цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, які були роз`ясненні судом. Усвідомлює наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, які передбачені ч.1 ст.473 КПК України.

Прокурор та захисник обвинуваченого в судовому засіданні прохали затвердити угоду про визнання винуватості, оскільки остання відповідає вимогам норм КПК України та КК України.

Далі, судом встановлено, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно ч.1 ст.475 КПК України вбачається, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд переконався, що наявні всі підстави для затвердження угоди від 21 січня 2025 року про визнання винуватості між обвинуваченим та державним обвинувачем.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень органом досудового слідства та судом не встановлено.

Щодо цивільного позову

Відповідно до п.7 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Згідно з п.2 ч.3 ст.374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою має бути зазначено, окрім іншого, рішення про цивільний позов.

Разом з тим, у відповідності до ч.3 ст.314 КПК Украйни та ч.1 ст.315 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 5-8, 10 ч.1 або ч.2 ст.284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження;

5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

У відповідності до ч.1-3 ст.347 КПК України після закінчення підготовчих дій головуючий оголошує про початок судового розгляду. Судовий розгляд починається з оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта. Якщо в кримінальному провадженні пред`явлено цивільний позов, цивільний позивач або його представник чи законний представник, а в разі їх відсутності - головуючий оголошує короткий виклад позовної заяви.

Аналіз змісту ст.347, 348 КПК України, які регламентують процедуру судового розгляду кримінального провадження (§3 КПК України), дозволяє зробити висновок, що розгляд цивільного позову має відбуватися на стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, а не на стадії підготовчого провадження.

Оскільки під час підготовчого судового засідання судом встановлено підстави для прийняття рішення, передбаченого п.1 ч.3 ст.314 КПК України, - затвердити угоду про визнання винуватості, укладену під час досудового розслідування між прокурором та обвинуваченим, якою питання цивільного позову не врегульоване, суд не має підстав вирішувати цивільний позов на даній стадії судового провадження (у підготовчому провадженні), а тому залишає цивільний позов прокурора без розгляду, що не позбавляє потерпілого права та можливості звернутися з аналогічним позовом до обвинуваченого у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати пов`язані із залученням експерта у справі, підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Окрім цього, суд вважає, що заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту транспортних засобів, а саме: автомобіля марки ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля ИЖ 2717 д.н.з. НОМЕР_3 , який був накладений відповідно до ухвал слідчого судді Автозаводського районного суду Полтавської області від 11.09.2024, підлягають скасуванню, оскільки відпала підстава для арешту зазначеного майна.

Також, з метою виконання вироку суду, а саме до набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі викладеного та керуючись ст.314, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ

Затвердити угоду від 21 січня 2025 року між начальником Козельщинського відділу Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001980 від 07.09.2024 та №0000762 від 16.12.2024.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286-1, ч.1 ст.382 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання:

- за ч.2 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.382 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - обрати у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні №0001980 у розмірі 7959,00 грн.

Цивільний позов керівника Глобинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Комунального некомерційного підприємства «Козельщинська центральна районна лікарня» Козельщинської селищної ради до ОСОБА_5 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину - залишити без розгляду.

Скасувати заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту транспортних засобів, а саме:

-автомобіля марки ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля марки ИЖ 2717 д.н.з. НОМЕР_3 , який був накладений відповідно до ухвал слідчого судді Автозаводського районного суду Полтавської області від 11.09.2024.

Речові докази:

-автомобіль марки ВАЗ 21053, д.н.з. НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_7 або законному володільцю ОСОБА_5 або законному представнику власника або володільця;

-автомобіль марки ИЖ 2717 д.н.з. НОМЕР_3 - повернути власнику ОСОБА_8 або законному володільцю ОСОБА_6 або законному представнику власника або володільця;

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України до Полтавського апеляційного суду впродовж 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Козельщинський районний суд Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок надрукований суддею в нарадчій кімнаті і є оригіналом.

Суддя ОСОБА_1