В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2025 року

м. Харків

Справа № 638/9971/24

Провадження № 1-кп/638/1005/25

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду міста Харкова обвинувальний акт у об`єднаному кримінальному провадженні № 0000195 від 09 лютого 2024 року, № 0001140 від 24 серпня 2024 року, №0001467 від 08 листопада 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, який не працює, не одружений, не є особою з інвалідністю, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 02.04.2020 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

2) 13.07.2020 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі;

3) 28.01.2021 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 року позбавлення волі;

4) 06.05.2021 року Барвінківським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 30.12.2022 по відбуттю строку покарання;

5) 07.10.2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

6) 08.11.2024 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років обмеження волі із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України та кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною першою статті 162 КК України,

у с т а н о в и в:

07 березня 2024 року, в обідній час, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, повторно, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, в період дії воєнного стану, маючи прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через вікно, проник до будинку АДРЕСА_2 , який знаходиться у користуванні ОСОБА_5 , звідки, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав бензинову косу марки «Husvarna» моделі «128R», вартістю 5794.62 гривень, яка належить ОСОБА_5 , чим спричинив останньому матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, 23 квітня 2024 року, в денний час доби, точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, повторно, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, в період дії воєнного стану, маючи прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, через вікно, проник до квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_6 , звідки, з метою особистого незаконного збагачення з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав дитячу машинку на акумуляторі моделі «М2773EBLR-2», чорного кольору, вартістю 3825.64 гривень, яка належить ОСОБА_6 , чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Крім того, 11 травня 2024 року, в денний час доби, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, маючи прямий злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, діючи умисно, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний протиправний характер та ігноруючи вказану обставину, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, та він залишається непоміченим, без будь-якого дозволу та всупереч волі власника чи іншого законного користувача домоволодіння, таємно, шляхом вільного доступу, через відкриті двері, проник до квартири АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_7 , з метою вчинення дрібного викрадення чужого майна, а саме швейної машинки марки «Чайка», моделі «132М», білого кольору, у валізі чорного кольору, вартістю 675 гривень.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України порушення недоторканості житла, тобто незаконне проникнення до житла.

Крім того, на початку серпня 2024 року у вечірній час, більш точної дати та часу під час досудового розслідування встановити не надалось можливим, у період дії воєнного стану в Україні, який введено із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами), реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, достовірно знаючи, що за його діями ніхто не спостерігає, через вибите невстановленою в ході досудового розслідування особою вікно проник в квартиру АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав ноутбук ТМ «Samsung» моделі «NP355V5C-SOKRU», сірого кольору, серійний номер: HX6J98FCCD407KH, вартістю 6365.00 гривень, вентилятор ТМ «Saturn» моделі «ST-FN8266», білого кольору, серійний номер: 022107, вартістю 700.00 гривень, тостер ТМ «Clatronic» моделі «ТА2618», вартістю 400.00 гривень, гру «Дартс» без дротиків, вартістю 285.00 гривень, пилосос ТМ «Samsung» моделі «SC4046», сірого кольору, серійний номер: 81ЕYА06285Н, вартістю 700.00 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 8450.00 гривень, після чого з місця вчинення злочину втік, та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, 07 листопада 2024 року, приблизно о 16 год. 30 хв., точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось за можливе, повторно, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів, в період дії воєнного стану, маючи прямий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи поблизу будинку № 47, що розташований по вул. Соборній в м. Ізюм Харківської області, таємно, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_9 знаходився у продуктовому магазині та залишив свій велосипед поруч з магазином, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, вкрав спортивний велосипед «Trekkingfox Blue Bird», синього кольору, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 4400.00 гривень. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 , вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

У сукупності ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України та у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною першою статті 162 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за частиною четвертою статті 185, частиною першою статті 162 КК України визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, зазначив, що йому дуже соромно за вчинені ним протиправні дії, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердивши обставини, а саме, час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Просив суд суворо його не карати, врахувати, що він вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, дуже жалкує про скоєні ним діяння.

Прокурор ОСОБА_3 , враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, просила суд призначити ОСОБА_4 покарання за частиною четвертою статті 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за частиною першою статті 162 КК України у виді 2 років обмеження волі, призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідно до частини першої статті 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити у виді 5 років позбавлення волі. Відповідно до частини четвертої статті 70 КК України частково приєднати покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року і остаточно призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Судові витрати стягнути з обвинуваченого на користь держави. Долю речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України. Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався. Просила суд запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирати.

Потерпілі у кримінальному провадженні в судове засідання не з`явилися з не відомих суду причин, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Разом із тим, в матеріалах справи містяться заяви потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про проведення судових засідань по кримінальному провадженню за їхньої відсутності. Цивільні позови заявляти вони не мають наміру. Претензій матеріального плату до обвинуваченого ОСОБА_4 не мають. Щодо призначення покарання обвинуваченому покладаються на розсуд суду.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, обставини вчинених правопорушень, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, водночас, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_4 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною четвертою статті 185 КК України, - крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за частиною першою статті 162 КК України, - порушення недоторканості житла, тобто незаконне проникнення до житла.

Аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що своїми діями ОСОБА_4 скоїв кримінальні правопорушення передбачені частиною четвертою статті 185 та частиною першою статті 162 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до статті 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Відповідно до статті 67 КК України обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюм Харківської області, українець, громадянин України, який не працює, не одружений, не є особою з інвалідністю, на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» Ізюмської міської ради Харківської області не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Центральна міська лікарня Піщанської Богоматері» Ізюмської міської ради Харківської області не звертався, раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року.

Відповідно до частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення злочину визнав повністю, щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, критично ставиться до скоєного та шкодує про вчинені ним діяння, попросив вибачення у потерпілих, наявність обставини, яка пом`якшує покарання.

Водночас, суд бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, обставини та велику кількість епізодів вчинення ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, а також його матеріальний стан, який офіційно непрацевлаштований, не має джерела доходу, задовільний стан здоров`я, а також, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив ряд умисних корисливих злочинів проти власності, та який останній раз був засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року.

Також суд зважає на значний розмір завданої потерпілим матеріальної шкоди у сумі 22470.26 грн., та на той факт, що обвинувачений шкоду не відшкодував, однак викрадене майно речові докази по справі, повернуті потерпілим під розписки.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість та кількість епізодів вчиненого кримінального правопорушення, характер, суспільну небезпеку, конкретні обставини справи та наслідки скоєного кримінального правопорушення, зокрема, значний розмір завданої матеріальної шкоди потерпілим, дані про особу винного, його матеріальний стан, наявність обставин, які пом`якшують, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зважаючи на позицію сторони обвинувачення та потерпілих, суд доходить висновку про необхідність призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції частини четвертої статті 185 КК України строком на 5 (п`ять) років та у межах санкції частини першої статті 162 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки. Відповідно до частини першої статті 70 КК України, остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Крім того, вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною першою статті 162 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_4 , остаточне покарання, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки та відповідно до ст. 76 КК України на період дії іспитового строку покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Частиною четвертою статті 70 КК України визначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У відповідності до частини п`ятої статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

У даному об`єднаному кримінальному провадженні № 0000195 від 09 лютого 2024 року, № 0001140 від 24 серпня 2024 року, №0001467 від 08 листопада 2024 року ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення 07 березня 2024 року, 23 квітня 2024 року, 11 травня 2024 року, на початку серпня 2024 року, 07 листопада 2024 року, тобто до постановлення попереднього вироку суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджується за скоєння кримінальних правопорушень, які він вчинив до постановлення вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року, остаточне покарання повинно бути призначене йому за правилами частини четвертої статті 70 КК України.

Таким чином, на підставі частини четвертої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року суд доходить висновку, що ОСОБА_4 необхідно остаточно призначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Виходячи з принципів розумності, справедливості невідворотності, індивідуалізації, пропорційності та справедливості покарання, суд дійшов висновку, що призначення саме такого покарання в повній мірі буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, вважає за необхідне строк відбування покарання обраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 .

Запобіжний захід ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Виходячи з того, що по справі були понесені процесуальні витрати на проведення судових товарознавчих експертиз № 2057/24 від 18.04.2024 року, № 2526/24 від 20.05.2024 року, № 2525/24 від 20.05.2024 року, № 4215/24 від 30.08.2024 року, № 5266/24 від 21.11.2024 року, то, відповідно до положень частини другої статті 124 КПК України, ці витрати слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь Держави.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України необхідно скасувати арешт майна, накладений ухвалами слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року, від 03 вересня 2024 року, від 26 листопада 2024 року.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 368, 370-371, 373-376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого частиною першою статті 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до частини першої статті 70 КК України призначити ОСОБА_4 , остаточне покарання, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі частини четвертої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, за цим вироком та попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2024 року, остаточно призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання та фактичного його затримання.

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави процесуальні витрати в розмірі 1620 (одна тисяча шістсот двадцять) грн. 00 коп. на залучення експертів для проведення судових експертиз, а саме:

- на проведення судово товарознавчої експертизи № 2057/24 від 18.04.2024 року в сумі 260.00 грн.;

- на проведення судово товарознавчої експертизи № 2526/24 від 20.05.2024 року в сумі 320.00 грн.;

- на проведення судово товарознавчої експертизи № 2525/24 від 20.05.2024 року в сумі 320.00 грн.;

- на проведення судово товарознавчої експертизи № 4215/24 від 30.08.2024 року в сумі 400.00 грн.;

- на проведення судово товарознавчої експертизи № 5266/24 від 21.11.2024 року року в сумі 320.00 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України скасувати арешт майна, накладений:

- ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2024 року на вилучене в ході огляду місця події від 12 квітня 2024 року за адресою: АДРЕСА_6 , майно, а саме: бензинову косу марки «Huswarna» помаранчевого кольору, яка належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року на вилучене в ході огляду місця події 17 травня 2024 року майно, а саме на дитячу машинку на акумуляторі моделі «М2773ЕВLR-2» чорного кольору;

- ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 травня 2024 року на вилучене в ході огляду місця події 17 травня 2024 року майно, а саме на швейну машинку марки «Чайка» моделі «132м» білого кольору у валізі чорного кольору, яка належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2024 року на вилучене в ході проведення оглядів місць подій 29 серпня 2024 року майно, а саме: ноутбук ТМ «Samsung» моделі «NP355V5C-SOKRU», сірого кольору, серійний номер: HX6J98FCCD407KH; вентилятор ТМ «Saturn» моделі «ST-FN8266», білого кольору, серійний номер: 022107; тостер ТМ «Clatronic» моделі «ТА2618», білого кольору; гру «Дартс» без дротиків; пилосос ТМ «Samsung» моделі «SC4046», сірого кольору, серійний номер: 81ЕYА06285Н;

- ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2024 року на вилучене майно 21 листопада 2024 року у ході огляду місця події, а саме: спортивний велосипед марки «Trekkingfox Blue Bird», синього кольору.

Речові докази по даному кримінальному провадженню:

- бензинову косу марки «Husvarna» моделі «128R», яка знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_5 - вважати повернутою законному власнику;

- дитячу машинку на акумуляторі моделі «М2773EBLR-2», чорного кольору, яка знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_6 - вважати повернутою законному власнику;

- швейну машинку марки «Чайка», моделі «132м» білого кольору у валізі чорного кольору, яка знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілої ОСОБА_7 - вважати повернутою законному власнику;

- ноутбук ТМ «Samsung» моделі «NP355V5C-SOKRU», сірого кольору, серійний номер: HX6J98FCCD407KH, вихідна напруга: 19V - 4,7A (90W), країна виробництва: Китай, дата виготовлення: грудень 2012 року; вентилятор ТМ «Saturn» моделі «ST-FN8266», білого кольору, серійний номер: 022107, 220 230В, 50Гц, 40Вт, 0,156-0,216А, країна виробництва: Китай; тостер ТМ «Clatronic» моделі «ТА2618», білого кольору, 230V/50Hz, 750W, країна виробництва: Німеччина; гра «Дартс» без дротиків; пилосос ТМ «Samsung» моделі «SC4046», сірого кольору, серійний номер: 81ЕYА06285Н, сірого кольору, нормальна потужність: 1300W, максимальна потужність: 1500W, 230 Вольт, M/C VCC4046V3S/SBW, 50Гц, країна виробництва: Корея, які знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 - вважати повернутими законному власнику;

- велосипед «Trekkingfox Blue Bird», синього кольору, який знаходиться на відповідальному зберіганні у потерпілого ОСОБА_9 - вважати повернутим законному власнику.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною сьомою статті 376 КПК України учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали (постанови) суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

З текстом вироку можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст вироку складено 30 січня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1