печерський районний суд міста києва
Справа № 757/217/25-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року м. Київ

Печерський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання слідчого другого відділу другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку вчинених внаслідок ведення Російською Федерацією із залученням представників інших держав агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , про застосування до підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт Муровані Курилівці Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у кримінальному провадженні № 0017429 від 24.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України,

УСТАНОВИВ:

Короткий виклад вимог клопотання

До слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0017429 від 24.12.2024 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання вказано, що другим відділом другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку вчинених внаслідок ведення російською федерацією із залученням представників інших держав агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 0017429 від 24.12.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , якого призначено на посаду командира стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , порушуючи військову дисципліну, умисно безпідставно відмовився вчиняти необхідні дії для виконання оголошеного йому напередодні підполковником ОСОБА_7 та прийнятого ним до виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону № 107дск від 22.12.2024 про передачу в оперативне підпорядкування НОМЕР_8 особового складу очолюваної стрілецької роти. Своїми умисними діями, які виразилися у непокорі, тобто, відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України.

Крім того, 22.12.2024 близько 14 год. 50 хв., перебуваючи в заздалегідь обумовленій точці збору по АДРЕСА_3 (точна адреса не зазначається в інтересах Збройних Сил України задля безпеки військовослужбовців), ОСОБА_4 самовільно залишив визначене йому вищестоящим командуванням місце служби, вибувши на неустановленому на даний час автомобілі у невідомому напрямку, та до 30.12.2024 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків. Своїми умисними діями, які виразилися самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

06.01.2025 о 21:29 год. ОСОБА_4 затримано порядку ст. 208 КПК України.

07.01.2024 ОСОБА_4 за вказаними фактами повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор вказує, що підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно з ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України, а також наявність ризиків, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиції сторін кримінального провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому.

Захисник, адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Вказував, що підозрюваний не має судимостей, з 2022 року проходить службу, має нагороди та бездоганну службову характеристику.

Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав свого захисника. Пояснив, що перед переведенням військовослужбовців на позиції мало передувати навчання, якого не було. Додав, що має намір продовжувати військову службу, тому 30.12.2024 пішки добровільно повернувся у військову частину в АДРЕСА_2 .

Обставини, встановлені слідчим суддею

Заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, слідчий суддя дійшов такого висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що другим відділом другого відділу Управління з досудового розслідування військових правопорушень, а також порушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку вчинених внаслідок ведення російською федерацією із залученням представників інших держав агресивної війни проти України, Головного слідчого управління Державного бюро здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 0017429 від 24.12.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України.

Згідно з указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжено по даний час.

Про введення в дію воєнного стану ОСОБА_4 достеменно було відомо, оскільки Указ Президента України № 64/2022 оголошено за допомогою засобів масової інформації та доведено до населення країни.

Досудовим розслідуванням установлено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.09.2024 № 181 старшого лейтенанта ОСОБА_4 призначено на посаду командира стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 101, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_4 зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, оберігати як святиню Бойовий прапор своєї частини, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються Статутами, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, знаходитися на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Станом на 22.12.2024 підполковник ОСОБА_7 обіймав посаду командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , майор ОСОБА_8 - посаду заступника командира даного батальйону, а капітан ОСОБА_9 - посаду начальника штабу - заступника командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на підставі ч. 2 ст. 101 та ч. 2 ст. 105 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-ХІV (далі - Статуту внутрішньої служби), є прямими начальниками для ОСОБА_4 , а останній відповідно є їх підлеглим.

22.12.2024 приблизно о 00 год 30 хв. на контрольно-спостережний пункт 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , розташований в одному із населених пунктів Донецької області (точна адреса не зазначається в інтересах Збройних Сил України задля безпеки військовослужбовців), засобами захищеного шифрованого телефонного зв`язку надійшло бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 № 1432дск від 21.12.2024, згідно якого відповідно до бойового розпорядження оперативно-стратегічного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 313/1908/15060 від 21.12.2024 та рішення командира бригади необхідно було до 00:30 год. 22.12.2024 увійти у взаємодію з командиром НОМЕР_3 ошб щодо передачі в оперативне підпорядкування особового складу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону в повному складі; під час організації взаємодії узгодити питання щодо переміщення підрозділу; кожен військовослужбовець повинен мати штатну зброю з боєкомплектом, засоби індивідуального захисту (бронежилет, каска), протигаз, індивідуальну аптечку; списки особового складу роти подати у вигляді рапорту на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 (через стройову частину).

На виконання даного бойового розпорядження вищестоящого командування, командиром 1 стрілецького батальйону НОМЕР_4 омбр ОСОБА_7 видано бойове розпорядження № 107дск від 22.12.2024, згідно якого командиру 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону необхідно було організувати особовий склад в кількості 30 військовослужбовців та передати в оперативне підпорядкування НОМЕР_8; особовий склад озброїти особистою зброєю, забезпечити індивідуальними засобами захисту; рапортом надати поіменний список; переміщення підрозділу здійснити скритно з дотримуванням заходів безпеки. Старшим призначено командира стрілецької роти ОСОБА_4 .

Зміст обох вищевказаних бойових розпоряджень командиром 1 стрілецького батальйону підполковником ОСОБА_7 в присутності заступника командира даного батальйону майора ОСОБА_8 , заступника командира - начальника штабу батальйону капітана ОСОБА_9 та інших присутніх військовослужбовців, в усній формі було доведено командиру 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ОСОБА_4 22.12.2024 близько 07:30-08:00 год. на контрольно-спостережному пункті батальйону, куди останній прибув за викликом. У свою чергу, ОСОБА_4 після доведення йому даного наказу, зрозумівши вимоги бойового розпорядження безпосереднього та прямого начальника, приступив до його виконання.

У подальшому питання розуміння ОСОБА_4 змісту наказу командира неодноразово уточнювалося останнім під час телефонних перемовин з останнім, під час яких останній підтверджував це. Зокрема, у процесі виконання вказаного бойового розпорядження 22.12.2024 10:39 години засобами зв`язку (месенджер «WhatsApp») старший лейтенант ОСОБА_4 зі свого мобільного телефону НОМЕР_5 надіслав на мобільний телефон командира 1 стрілецького батальйону ОСОБА_7 НОМЕР_6 сканований документ під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в якому був зазначений список військовослужбовців 2 роти у кількості 24 особи, які вибуватимуть у розпорядження НОМЕР_8.

Після узгодження між керівництвом 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 та керівництвом НОМЕР_3 окремого штурмового батальйону військової частини НОМЕР_7 організаційних питань прийому-передачі визначеного підрозділу, командиру 2 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону ОСОБА_4 було вказано про те, що особовий склад 2 ср 1 сб повинен бути готовий до передачі у підпорядкування вказаному підрозділу в населеному пункті АДРЕСА_3 о 14 год. 00 хв. 22.12.2024.

У період часу приблизно з 13:00 до 13:30 особовий склад 2 стрілецької роти 1 стрілецького взводу на чолі з командиром даного взводу старшим лейтенантом ОСОБА_4 на службовому транспорті батальйону вибув з смт. Удачне Покровського району Донецької області до населеного пункту Новопідгородне Синельниківського району Дніпропетровської області.

Однак, старший лейтенант ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 22.12.2024 близько 14 год. 40 хв., усвідомлюючи, що командир 1 стрілецького батальйону НОМЕР_4 окремої механізованої бригади підполковник ОСОБА_7 та заступник командира даного батальйону майор ОСОБА_8 є його прямими начальниками за військовим званням та посадою, діючи з особистих мотивів та з прямим умислом, проявивши легкодухість, в умовах воєнного стану, перебуваючи в заздалегідь обумовленій точці збору по АДРЕСА_3 (точна адреса не зазначається в інтересах Збройних Сил України задля безпеки військовослужбовців), умисно безпідставно відмовився у подальшому вчиняти необхідні дії для виконання до кінця оголошеного йому напередодні підполковником ОСОБА_7 та прийнятого ним до виконання бойового розпорядження командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону № 107дск від 22.12.2024 про передачу в оперативне підпорядкування НОМЕР_8 особового складу очолюваної стрілецької роти.

Зокрема, перебуваючи у вказаному місці по АДРЕСА_3 , старший лейтенант ОСОБА_4 , діючи умисно, вишикував на вулиці особовий склад роти, котрий мав бути переданий в оперативне управління НОМЕР_8, та перед строєм оголосив про небажання переходу у вказаний підрозділ та про можливість самовільного залишення підлеглими військовослужбовцями місця служби без дозволу вищестоящого командира.

У свою чергу, діючи на виконання свого кримінально противоправного умислу старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, перебуваючи на посаді командира 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників), в умовах воєнного стану, 22.12.2024 близько 14 год. 50 хв. перебуваючи в заздалегідь обумовленій точці збору по АДРЕСА_3 (точна адреса не зазначається в інтересах Збройних Сил України задля безпеки військовослужбовців), самовільно залишив визначене йому вищестоящим командуванням місце служби, вибувши на неустановленому на даний час автомобілі у невідомому напрямку, та до 30.12.2024 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані як непокора, тобто, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, а також як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

06.01.2025 о 21:29 год. ОСОБА_4 затримано порядку ст. 208 КПК України.

07.01.2024 ОСОБА_4 за вказаними фактами повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України.

Релевантні джерела права

У силу ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (ст. 178 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 402 КК України непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану, караються позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років (ч. 5 ст. 407 КК України).

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років (ч. 5 ст. 12 КК України).

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України (абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України).

Строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч. 1 ст. 197 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Мотиви слідчого судді

При вирішенні питання застосування до підозрюваного запобіжного заходу необхідно врахувати наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо обґрунтованості підозри

Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Суд ураховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі Нечипорук і Йонкало проти України термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі Мюррей проти Об`єднаного Королівства від 28.10.1994, Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30.08.1990).

Обґрунтованість підозри повинна бути визначена, враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного, а виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених у судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя дійшов висновку про існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача про причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йомукримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України, що підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме:

-документами щодо призначення та проходження військової служби ОСОБА_4 ;

-документами що надання наказу ОСОБА_4 про передислокацію підпорядковнаої йому роти;

-показаннями свідків допитаних у кримінальному провадженні; іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Допитані свідки прямо вказали на вчинення підозрюваним непокори та залишення місця несення військової служби.

Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру за своїм змістом відповідає вимогам ст. 278 КПК України та на даному етапі сумнівів щодо його законності або порушення порядку вручення не викликає.

Отже, повідомлена ОСОБА_4 підозра на теперішній час є повністю обґрунтованою, що у свою чергу являється однією з необхідних підстав для застосування запобіжного заходу.

Щодо наявності ризиків

ОСОБА_4 підозрюється в учиненні кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, а тому, з урахуванням обґрунтованої підозри та положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, до нього може бути застосований запобіжний у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя зауважує, що згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованої підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити певні дії, що передбачені в цій статті.

У клопотанні прокурор послався на існування ризиків того, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків обвинувачення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що солдат ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованих злочинів, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, підтверджується тим, що на даний час ще не встановлені всі його обставини та у зв`язку з цим не витребувано (вилучено) всі необхідні речі й документи, а тому підозрюваний ОСОБА_4 , з метою приховати докази своєї злочинної діяльності, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний, в силу посади, яку він обіймав, може здійснювати вплив на підпорядкованих йому осіб, яким можуть бути відомі обставини вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, покази яких мають або матимуть значення для встановлення усіх обставин у справі. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином підтверджується тим, що, побоюючись реальної міри покарання у виді позбавлення волі на тривалий термін, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі ухилятися від органу досудового

- вчиняти інше кримінальне правопорушення. Слідчий суддя вважає не доведеним в ході розгляду клопотання наявність цього ризику, оскільки підозрюваний раніше не судимий, має бездоганну службову характеристику та вчинив дії, спрямовані на повернення на військову службу.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу окрім іншого повинно містити обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Між тим, Законом України № 2531-IX від 16.08.2022 статтю 176 КПК України доповнено частиною восьмою, згідно якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно такий запобіжний захід як тримання під вартою.

Враховуючи кваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_4 (ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України), а також дію у державі воєнного стану, сторона обвинувачення не вважає за необхідне обґрунтовувати неможливість у даному випадку застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

У свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не вплине негативно на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, не здійснить підрив авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Отже, досягнення мети, визначеної у ст. 177 КПК України, наразі можливе виключно шляхом взяття підозрюваного ОСОБА_4 під варту.

Такий висновок сторони обвинувачення не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою, немає.

У ході розслідування кримінального провадження були зібрані матеріали, які дають підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та в подальшому застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На теперішній день є достатньо підстав вважати, що знаходячись на свободі ОСОБА_4 може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити докази, які мають значення для кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З викладених вище обставин можна вважати, що достатнім для забезпечення виконання покладених на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язків буде запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а більш м`який запобіжний захід не може бути обраний.

Зважаючи на право слідчого судді, яке закріплене у п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, а не обов`язок, щодо можливості не визначати розмір застави, з огляду на особу підозрюваного та його характеризуючі дані, який усвідомив скоєні ним злочини та самостійно повернувся на військову службу, його майновий стан, слідчий суддя вважає за можливе визначити розмір застави у межах 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 30 280 грн.

На підставі викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що передбачені ч. 1 ст. 183, п. 1-3 ч.1 ст. 194 КПК України підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою знайшли своє підтвердження, тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0017429 від 24.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 08.03.2025 включно, з утриманням на Гауптвахті.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначити у межах 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 30 280 грн, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- утримуватися від спілкування із свідками та іншими особами з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання чи місця перебування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як підозрюваним так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві:

Отримувач: ТУ ДСАУ в м. Києві

МФО: 820172

Банк: Державна казначейська служба України м. Київ

р/р UA1012089

Призначення платежу: Застава за …(П.І.П., дата народження особи за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду), від …(дата ухвали), по справі № …, внесені …(П.І.П. особи, що вносить заставу).

Підозрюваний ОСОБА_4 зобов`язаний не пізніше п`яти днів з дня обрання запобіжного заходу внести кошти на вищевказаний рахунок або забезпечити їх внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, слідчому, прокурору, суду. З моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо ОСОБА_4 , в тому числі до фактичного внесення коштів на зазначений рахунок, підозрюваний та заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 13.01.2025 о 09:15год.

Слідчий суддя ОСОБА_10