У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Волкової Н.С.,

за участю секретаря Мельнікової К.С.,

прокурора Воскобойник В.І.,

особи, яка вчинила

суспільно небезпечне діяння ОСОБА_1 ,

захисника Гудзь О.С.,

законного представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002876 від 05.09.2024 відносно

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Завадівка, Кам`янського району, Черкаської області, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, пенсіонера, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ст. 126-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2024 року, приблизно о 20 год. 20 хв., ОСОБА_1 , який неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності за домашнє насильство згідно з постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2023 року, справа № 707/2898/23, постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 10 липня 2024 року, справа № 707/1794/24, не усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій та не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності та вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту почав висловлюватись нецензурною лайкою відносно рідної сестри ОСОБА_3 , що принижує честь і гідність особи, яка полягала в принизливих словах, залякуванні, погрозах та нездатності потерпілої себе захистити від психологічного насильства. Як наслідок, відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 519 від 16 вересня 2024 року, агресивне поводження з боку ОСОБА_1 було для ОСОБА_3 істотно психотравмуючим, погіршувало її соціальне функціонування та якість життя, обумовило формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: почуття приниженої гідності та образи, знижений та нестійкий настрій, чим заподіяло потерпілій психологічні (моральні) страждання.

Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив суспільно небезпечне діяння за ознаками ст. 126-1 КК України, а саме домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Прокурор в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити, зазначаючи, що є всі законні підстави для застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_1 , оскільки на час вчинення суспільно небезпечного діяння хвороба не дозволяла йому усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, подала заяву про проведення судового розгляду без її участі, обставини, викладені у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_1 повністю підтримує, просить вказане клопотання задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що має давній конфлікт зі своєю рідною сестрою ОСОБА_3 з приводу майна, а саме через житловий будинок, в якому він проживає. Про те, що відбувалося 25.08.2024 він не пригадує. Зазначив, що мав сварки з сестрою, пригадав, що приїздили працівники поліції, коли саме і як часто він згадати не зміг. Також зазначив, що проходити лікування не бажає, бо воно нічого не дасть.

Законний представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні вказала, що враховуючи діагноз, встановлений експертом, ОСОБА_1 дійсно потребує лікування, можливо не шляхом госпіталізації та не так довготривало, а амбулаторно, але у такому разі не відомо хто буде контролювати такий процес лікування.

Захисник Гудзь О.С. щодо застосування до ОСОБА_1 примусових заходів медичного характеру вказав, що такі заходи мають бути застосовані у вигляді амбулаторного лікування.

Вчинення ОСОБА_1 суспільно небезпечного діяння, викладеного у клопотанні, підтверджується нижченаведеними доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 27 серпня 2024 року, яким зафіксовано прийняття заяви у ОСОБА_3 вчинення кримінального правопорушення. В якості обставин правопорушення вказано про те, що 25.08.2024 близько 20 год. 20 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 погрожував фізичною розправою, виражався нецензурною лайкою на адресу заявниці.

З копій свідоцтв про народження, серії НОМЕР_1 від 19.01.1982, виданого Завадівською сільською радою Кам`янського району Черкаської області, та серії НОМЕР_2 , виданого 28.06.1954 Завадівською сільською радою, вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними братом та сестрою.

Відповідно до копії постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 10 липня 2024 року по справі № 707/1794/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно з копією постанови Черкаського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2024 року по справі № 707/2898/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Відповідно до висновку експерта № 519 від 16 вересня 2024 року ситуації агресивного поводження з боку брата ОСОБА_1 в стані сп`яніння в період часу, що досліджується за кримінальним провадженням були для ОСОБА_3 істотно психотравмуючими, погіршували її соціальне функціонування та якість життя, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, а саме: почуття приниженої гідності та образи, знижений та нестійкий настрій, чим заподіяли потерпілій психологічні (моральні) страждання.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 541 від 26.09.2024 ОСОБА_1 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час, виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді органічного маячного розладу з актуальним маренням стосунку на адресу потерпілої, проявами психопатоподібної поведінки збудливого типу, помірно вираженими проявами когнітивної недостатності, що виник внаслідок атеросклеротичного, гіпертонічного ураження судин головного мозку що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, патологічним чином впливає на його здатність правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та у судовому засіданні. Зважаючи на виявлені у ОСОБА_1 психопатологічні феномени в межах органічного маячного розладу, серед іншого наявність актуального марення стосунку, прояви психопатоподібної поведінки, агресивні, на вербальному та фізичному рівні, вчинки; враховуючи відсутність прихильності до отримання амбулаторної психіатричної допомоги, дані про відсутність ефективної мікросоціальної підтримки, ОСОБА_1 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь.

Оцінюючи зібрані у даному кримінальному провадженні докази в їх сукупності, шляхом повного, і всебічного дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що зазначене суспільно небезпечне діяння підпадає під ознаки ст. 126-1 КК України, а саме домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, і скоєне ОСОБА_1 у стані неосудності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 7 від 03 червня 2005 року передбачено, що зазначені примусові заходи мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Згідно зі ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

В силу ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння. Згідно ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Частиною 3 статті 94 КК України визначено, що госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у психіатричному закладі і лікування у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосування, а в силу ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

На підставі викладеного суд вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_1 з урахуванням характеру та тяжкості наявного психічного захворювання, ступеня небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, а також тяжкості вчинення суспільно небезпечного діяння, необхідно задовольнити і застосувати до ОСОБА_1 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Підстав для застосування інших видів примусових заходів медичного характеру, передбачених ст. 94 КК України, щодо ОСОБА_1 суд не вбачає, оскільки вищенаведені докази щодо характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_1 , тяжкості вчиненого ним діяння, ступеня небезпечності психічно хворого, свідчать про доцільність застосування саме госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги, а не амбулаторної психіатричної допомоги.

Посилання захисника на те, що до ОСОБА_1 належить застосувати амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку, суд відхиляє, оскільки згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 541 від 26.09.2024 вказано про відсутність у ОСОБА_1 прихильності до отримання амбулаторної психіатричної допомоги та ефективної мікросоціальної підтримки, а також про те, що ОСОБА_1 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує поміщення у спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь.

Суд враховує правову позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, яка викладена у постанові від 16 січня 2023 року у справі № 761/37225/20 та яка зводиться до того, що під час розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в ухвалі суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру.

Враховуючи те, що стосовно ОСОБА_1 запобіжний захід не обирався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 505, 512, 513 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002876 від 05.09.2024щодо ОСОБА_1 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Не обирати запобіжний захід щодо ОСОБА_1 до набрання ухвалою законної сили.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 95 Кримінального кодексу України:

- особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу;

- особи, до яких застосовуються примусові заходи медичного характеру, мають право звертатися до суду із заявою про зміну або припинення застосування примусових заходів медичного характеру не частіше одного разу на 6 місяців та незалежно від того, чи розглядалося судом це питання в зазначений період;

- особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я, при цьому у висновку незалежного лікаря-психіатра мають бути зазначені підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру, а у разі відсутності таких підстав у висновку обґрунтовується необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду через Черкаський районний суд Черкаської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2ст. 395КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: Н. С. Волкова