Справа638/4215/22
Провадження № 1-кп/638/621/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова кримінальне провадження, відомості про яке внесено ЄРДР за № 0001081 від 21.07.2022, відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та який фактично мешкає в закладі ТОВ «Відновлювально реабілітаційний центр «Маяк здоров`я» за адресою: АДРЕСА_2 , судимого вироком Зміївського районного суду від 02.07.2024, за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст.ст. 75, 76 КК України, до 2 років з випробуванням,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , 21.07.2022, приблизно о 17 год. 40 хв., у період воєнного стану поширеного на території України, підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, знаходячись біля житлового будинку за адресою: проспект Науки, 66, м. Харків, будучи обізнаним про Указ Президента України №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану Україні та ЗУ «Про затвердження Указу президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строком до 23.08.2022 року раптово виник умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Так, ОСОБА_5 , проходячи біля під`їзду №7 житлового будинку № 66 по проспекту Науки у місті Харкові, побачив у руках раніше незнайомої йому жінки, потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільний телефон марки «Хіаоmі РОСО» моделі: «M2010-J19CG», діючи умисно, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужого майна, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом ривка, заволодів вище вказаним мобільним телефоном. Надалі, не маючи намір його повертати потерпілій ОСОБА_6 , поклав його собі у кишеню та почав бігти від потерпілої, на її вимоги повернути мобільний телефон він не реагував.

Після чого, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення - злочину намагався втекти, проте не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був зупинений перехожим, котрий відгукнувся на жіночі крики на допомогу, чим міг би спричинити потерпілій ОСОБА_6 , згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №259 М від 23.07.2022, матеріальну шкоду у розмірі 6780 грн. 40 коп. (шість тисяч сімсот вісімдесят грн. сорок копійок).

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, повністю підтвердив фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Матеріали справи містять заяву потерпілої ОСОБА_6 , якою остання просила розглянути справу за її відсутності.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї провини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення та щире каяття, заслухавши думку прокурора та захисника обвинуваченого, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи наведене, суд вважав за можливе розглянути вказану справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині відомостей, які характеризують особу обвинуваченого.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, тобто закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого який на момент вчинення кримінального правопорушення був не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місця реєстрації, не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працює, з 18.12.2023 проходить реабілітацію в ТОВ РЦ «Маяк Здоров`я».

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, та дотримуючись принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховуючи характер скоєного кримінального правопорушення, пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставини, у сукупності із даними, що характеризують особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину, враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, та вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_5 треба визначити в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі з урахуванням ч. 2 ст. 15 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 та відповідно до положень ч. 3 ст. 68 КК України у разі засудження за замах на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. При цьому, призначаючи особі покарання згідно з частинами 2 і 3 статті 68 КК України, у вироку суд повинен наводити відповідні мотиви; посилатися на статтю 69 КК у такому разі не потрібно.

Таким чином, вимоги ч. 3 ст. 68 КК України обмежують максимальний розмір покарання, який може бути призначений за незакінчене кримінальне правопорушення. Ця норма має імперативний характер і тому суд зобов`язаний її дотримуватися у всіх випадках призначення покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення.

Також суд враховує, що ОСОБА_5 засуджений вироком Зміївського районного суду від 02.07.2024, за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст.ст. 75, 76 КК України, до 2 років з випробуванням.

Кримінальне правопорушення що інкримінується вчинено 21.07.2022, тобто до ухвалення вказаного вироку.

З огляду на ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань, зарахувавши при цьому в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, відбуте повністю або частково покарання за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Разом із тим, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_5 засуджено вироком Зміївського районного суду від 02.07.2024, за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст.ст. 75, 76 КК України, до 2 років з випробуванням, суд вважає неможливим у даному випадку застосовувати інститут призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушення в порядку ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки ураховуючи засудження ОСОБА_5 у розглянутому кримінальному провадженні до покарання, що належить відбувати реально, означений вирок суду від 02.07.2024 року підлягає самостійному виконанню.

Аналогічний висновок щодо застосування норми права (ч. 4 ст.70 КК) визначила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.02.2021 року (справа №760/26543/17).

Так, ОП ККС ВС зробила висновок про те, що якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст.70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Вирішуючи питання щодо порядку зарахування обвинуваченому ОСОБА_5 строку попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання, то у строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід зарахувати строк перебування особи в установах попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження з моменту затримання в порядку ст. 208 КПК України, тобто з 21.07.2022 року до звільнення в залі суду ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 року, якою йому було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у певний період доби.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Вирок Зміївського районного суду від 02.07.2024 року яким засуджено ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ч.ч. 1, 2 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки - виконувати самостійно.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 період попереднього ув`язнення та перебування особи в установах попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження з 21.07.2022 року до 12.09.2023 року з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_5 , не обирати.

Речовий доказ:

- мобільний телефон марки «Хіаоmі РОСО» моделі: «M2010-J19CG», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 залишити у її розпорядженні.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1