Провадження № 1-кс/742/15/25
Єдиний унікальний № 742/1127/24
У Х В А Л А

іменем України

10 січня 2025 року м.Прилуки

Слідчий суддя Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні матеріали скарги представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача СД Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000197 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

у с т а н о в и в:

Представником заявника ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_4 подано до суду скаргу на постанову дізнавача СД Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000197 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Свою скаргу мотивує тим, що 15.02.2024 до Прилуцького РВП ГУНП надійшла заява ОСОБА_3 , що під час конфлікту за його місцем проживання по АДРЕСА_1 , наглядно знайомими йому особами, були нанесені тілесні ушкодження. 16.02.2024 за даним фактом, слідчим відділом внесено відомості до ЄРДР за ознаками вчинення кримінального правопорушення, перебаченого ч.1 ст.122 КК України. За результатами проведеної судово-медичної експертизи, слідчим відділення розслідування злочинів Прилуцького РВП винесено постанову про перекваліфікацію даного кримінального правопорушення за ч.2 ст. 125 КК України. 16.12.2024 під час особистого звернення ОСОБА_3 отримав постанову дізнавача від 31.10.2024 про закриття даного кримінального провадження у зв?язку з відсутністю склааду кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Тобто, в даній постанові не зазначено ким та коли здійснено перекваліфікацію правопорушення з ч.2 ст. 125 на ч.1 ст 125 КК України. В своїй постанові про закриття кримінального провадження дізнавач ОСОБА_5 посилається лише на власні припущення, суб?єктивне трактування норм чинного законодавства та трактування показів потерпілого. З даною постановою потерпілий категорично не згоден, та вважає її передчасною та такою, яка порушує вимоги чинного КПК України та права самого потерпілого. Дізнавач при винесенні даної постанови покладалась лише на покази свідків, які фактично є зацікавленими особами. Проте згідно показів свідків потерпілий мав тілесні ушкодження та кров на обличчі, а тому дізнавачем невірно трактовано відсутність складу правопорушення. Одночасно з цим звертають увагу, що тілесні ушкодження мали місце і згідно судово-медичної еспретизи, таким чином посилання на відсутність складу правопорушення є протиправним та упередженим. Оскільки, винесена дізнавачем постанова в супереч ч. 2 ст. 9 КПК України не відповідає принципу всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, тому представником заявника і подано до суду скаргу про скасування даної постанови.

В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_4 подану скаргу підтримала, просила суд її задовольнити в повному обсязі. Проти розгляду скарги без участі ОСОБА_3 , не заперечувала.

Слідчий ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_7 в судовому засіданні проти задоволення скарги категорично заперечили, посилаючись на правомірність винесеної дізнавачем постанови про закриття кримінального провадження. Вказали, що доводи, які наведені у скарзі, є необґрунтованими та безпідставними, всі слідчі дії проведені в повному обсязі. При цьому дізнавач вказав, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000197 було закрито постановою дізнавача саме за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України. В постанові в резолютивній її частині допущено описку, невірно зазначено ч.1 ст.125 КК України.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали додані до скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.303 КПК України під час досудового провадження можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Статтею 283 КПК України визначені форми закінчення досудового розслідування: закриття кримінального провадження; звернення до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності чи з обвинувальним актом, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Згідно положень п.4 ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному проваджені підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження. У відповідності до ч.2 ст.91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Частиною 2 ст.9 КПК України прокурора, керівник органу досудового розслідування, слідчого зобов`язано всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Слідчим суддею встановлено, що Прилуцьким РВП ГУНП в Чернігівській області здійснювалось розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000197 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2024 року, встановлено, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000197 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, закрито у зв`язку з встановлення відстутності в діянні складу кримінального проступку.

Згідно відмітки дізнавача ОСОБА_6 , вказану постанову заявник отримав лише 16.12.2024.

Доказів протилежного дізначем та прокурором суду не надано.

Згідно ст.110 КПК України постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звертається з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

КПК України визначає можливість прийняття слідчим, прокурором такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності та при умові, що жодній особі не повідомлялося про підозру.

В свою чергу, розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення, так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи наявні, передбачені ст.284 КПК України, підстави для його закриття.

З дослідженої в судовому засіданні постанови про закриття провадження від 31.10.2024 та матеріалів кримінального провадження, вбачається, що у провадженні сектору дізнання Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області перебували матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за N0000197 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

15.02.2024 до поліції надійшла заява від ОСОБА_3 про те, що 15.02.2024 поблизу місця власного проживання під час конфлікту наглядно знайомими особами йому було спричинено тілесні ушкодження.

29.04.2024 слідчим відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров?я особи СВ Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення за ч.2 ст.125 КК України.

Допитаний в ході досудового розслідування потерпілий ОСОБА_3 дав показання, що 15 лютого 2024 року поблизу місця власного проживання під час конфлікту наглядно знайомими особами йому було спричинено тілесні ушкодження, а саме удав в ліву частину голови. Хто саме завдав удару він не бачив. Чим саме було завдано удару він не бачив, але може припустити, що удар був кулаком руки. Від удару він втратив свідомість та впав на землю. В цей момент до нього підійшов ОСОБА_8 та наніс йому 1 чи 2 удари правою рукою (як саме він бив повідомити не може в область лівої частини голови (куди саме не може вказати) від чого він відчув біль в лівий частині голови. Він може вказати, що ОСОБА_8 наніс йому тілесні ушкодження 15 років тому. Далі від отриманих ударів він впав на землю, а саме сів на сідниці. Далі він відчув декілька ударів в область грудної клітини (саме в передню її частину). Чим саме та хто наносив удари він не бачив та зазначити не може. Він попросив допомогти присутніх йому піднятися. Хтось допомагав, але хто він вказати не може. Після того як він піднявся він пішов додому. На осіб, які були поруч із ним він не міг їх розпізнати в зв?язку з поганим зором та нічною порою доби. Коли він був на подвір?ї, хтось йому повідомив, що приїхала швидка.

Допитані в ході досудового розслідування свідки ОСОБА_9 , староста Валківського старостинського округу, ОСОБА_10 , колишня співмешканка ОСОБА_3 , мешканці селв ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , дали покази, що 15.02.2024 ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння. Перебував у збудженому стані, бігав, кричав та перечепившись впав обличчям у гілки, отримавши при цьому тілесні ушкодження. Потім ОСОБА_3 піднявся із землі та відбіг в сторону свого будинку після чого вони почули звуки пострілів. В цей час приїхала поліція, але ОСОБА_3 не заспокоївся та продовжував усіх ображати нецензурною лайкою. Пізніше приїхали працівники швидкої допомоги, які почали надавати медичну допомогу ОСОБА_3 , які він отримав із власної необережності. ОСОБА_3 продовжував ображати всіх нецензурною лайкою. Також вони вказали, що відносно ОСОБА_3 ніхто з присутніх тілесні ушкодження та ударів не наносив.

Допитані в якості свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , поліцейські ВРПП Прилуцького РВІ ГУНІ в Чернігівській області надали покази, що 15.02.2024 року перебували на добовому чергуванні. Близько 18:30 на планшетний пристрій їх екіпажу прийшло повідомлення про факт «домашнього насильства», що мав місце за адресою АДРЕСА_1 . Так в зверненні заявниця повідомила, що співмешканець ОСОБА_17 вчиняє домашнє насильство та завдає тілесних ушкоджень. Вони прийняли виклик до виконання на планшетному пристрої, і виїхали з м. Прилуки по вул. Незалежності за вказаною адресою. Так по приїзду на місце події, було встановлено заявницю ОСОБА_10 , яка повідомила, що її чоловік ОСОБА_17 знаходиться в стані алкогольного сп?яніння, намагається завдати тілесних ушкоджень, чіпляється до її дітей. На місці події були староста села ОСОБА_18 з своїм чоловіком. Підійшовши до господарства, на території подвір?я вони побачили ОСОБА_19 . Останній не пускав їх до господарства, вів себе не адекватно, перебував у стані алкогольного сп?яніння, про що свідчило: нестійка хода, запах алкоголю з ротової порожнини, поведінка, яка не відповідала даній ситуації. У ОСОБА_3 візуальним оглядом на обличчі спостерігалися тілесні ушкодження, а саме з лівого ока йшла кров, та загалом на обличчі була кров. Тому ОСОБА_17 у ході спілкування кричав, що його побили і щоб вони викликали йому швидку допомогу. Далі старостою села їм було запропоновано пройти до приміщення магазину, який розташований з протилежного боку вулиці для складання адміністративних матеріалів. Так вони перебували у приміщенні магазину та у присутності ОСОБА_10 та старости села Нестеренко складали адміністративні матеріалі на ОСОБА_17 за ст. 173-2 КУпАП. Крім цього ОСОБА_17 повідомляв, що наглядно відома йому особа здійснила відкрите заволодіння його мобільним телефоном: Але при перевірці даного повідомлення факт не мав підтвердження, оскільки телефон ОСОБА_20 випав в останнього з рук, коли той заходив до салону карети швидкої допомоги. На ОСОБА_17 складено протокол за ст. 183 КУПАП. У ході відпрацювання даного повідомлення, при їх присутності ніхто ОСОБА_21 тілесних ушкоджень не носив та осіб, які б вказували на те, що ОСОБА_21 було нанесено тілесні ушкодження не було.

Допитані в якості свідків малолітні ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , діти ОСОБА_20 , підтвердили дані обставини.

21.02.2024 під час огляду предмету, а саме оптичного диску із записаним на нього відеозаписом з нагрудної камери співробітників поліції встановлено, що працівник поліції підійшов до господарства, де знаходився чоловік, на якого вказувала заявниця, а саме особа на ім?я ОСОБА_24 . Між поліцейським та особою на ім?я ОСОБА_24 виникла розмова, під час якої ОСОБА_24 повідомив, що йому вибили ліве око і йому потрібна швидка. Після чого ОСОБА_24 почав чіплятися до жінки, яка стояла поруч та в процесі розмови висловлювався в її бік нецензурною лайкою. ОСОБА_24 вів себе агресивно налаштовано, за зовнішніми ознаками ОСОБА_24 перебував у стані алкогольного сп?яніння, про що свідчила поведінка, яка не відповідала даній ситуації, ускладнена вимова та нечітка координація рухів. Далі під час спілкування працівника поліції з заявницею, остання повідомила, що 15.02.2024 її співмешканець вчинив факт домашнього насильства відносно неї, що проявлялося у формі образ в її бік нецензурними словами та спробами завдати тілесних ушкоджень. Далі чоловік на ім?я ОСОБА_24 створював провокації до працівників поліції, при цьому звертався до них не тактовно. Далі працівники поліції пройшли до приміщення магазину, що знаходиться на протилежній стороні вулиці та розпочали оформлення адміністративних матеріалів. В подальшому відбувається розмова між чоловіком на ім?я ОСОБА_24 та працівником поліції, в якій ОСОБА_24 наполягав на прийнятті заяви від працівників поліції, стосовно нанесення ОСОБА_24 тілесних ушкоджень. Після чого ОСОБА_24 почав звертатись до чоловіка на ім?я ОСОБА_25 з словесними образами, які виражалися за допомогою нецензурних слів. Після чого чоловік на ім?я ОСОБА_25 підійшов до ОСОБА_24 та в них виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_24 відступаючи назад зайшов до салону карети швидкої медичної допомоги. Далі ОСОБА_24 почав шукати мобільний телефон, який перебував у нього в руках.

Згідно висновку судово-медичного експерта від 02.04.2024 N?81 у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, синці на правому та лівому передпліччях. Отже, тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців обличчя відповідно до пп.2.3.1а, 2.3.2а, 2.3.3, та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженим наказом МОЗ України N?б від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відноситься до категорії легких тілесних ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Так як за даними наданої медичної документації, на момент огляду 26.11.2021 р. гострота зору лівого ока 0 (нуль), то тілесне ушкодження у вигляді рваної рани лівого ока з випаданням оболонок, відповідно до пп. 2.3.1а, 2.3.2а, 2.3.3, та 2.1.4 а) (примітка. Ушкодження сліпого ока, що привело до його вилучення, оцінюється залежно від тривалості розладу здоров?я) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України N?6 від 17.01.1995р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синців грудної клітки, синців правого та лівого передпліч, як у сукупності, так і кожне окремо, відповідно до пп. 2.3.26, 2.3.5 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затвердженим наказом МОЗ України N?б від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Вищеописані тілесні ушкодження знаходяться в ділянках доступних для нанесення власною рукою.

За таких обставин, проаналізувавши покази всіх учасників події, дізнання прийшло до висновку, що ОСОБА_3 отримав вказані тілесні ушкодження з власної необережності, а саме впавши обличчям у гілки дерева. Крім того в ході досудового розслідування не встановлено об?єктивних даних які б вказували на те, що тілесні ушкодження спричинені останньому особою з кола присутніх на місці події.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За таких обставин, в ході досудового розслідування зібрані усі можливі та допустимі докази, досудове розслідування було здійснене на основі принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні їх переконливості, диспозитивності та безпосередності дослідження показань, речей і документів, а постанова дізнавача, містить належне та достатнє обґрунтування підстав для закриття кримінального провадження.

Дізнавач при винесенні постанови діяв у межах законодавства, ним були виконані всі необхідні та можливі слідчі дії. Висновки дізнавача про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтуються на вимогах процесуального закону та матеріалах кримінального провадження.

Наведена заявником у скарзі мотивація свідчить про те, що особа, яка подала скаргу, у виниклій спірній ситуації вбачає незгоду з механізмом досудового розслідування, яке здійснювалось дізнавачем, методами такого розслідування, обсягом матеріалів, який був використаний у ході такого розслідування та правовим судженням, постановленим дізнавачем.

Ні подана до суду скарга, ні пояснення по такій у судовому засіданні представника заявника, жодним чином не свідчать про наявність неповноти при перевірці вказаних обставин дізнавачем. Усі обставини по даному кримінальному провадженню дізнгавачем були досліджені в повному обсязі, а прийняте рішення відповідає вимогам норм кримінального судочинства, що підтверджує й оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження.

Разом з тим, слід зазначити, що виходячи із положень ст.2 КПК України, котра визначає завдання кримінального провадження, держава не наділяє заявників правом припису для правоохоронних органів щодо конкретних норм кримінального, матеріального або процесуального законів, саме в межах яких, повинно здійснюватись таке провадження.

На це ж звертав увагу і Європейський суд з прав людини при постановленні рішення у справі «Аль Фаєд проти Франції» (Al Fayed v. France) від 02.10.2007, зазначаючи, що розбіжності, що виникали між слідчими та заявником, не вказували на існування недоліків чи перешкод, які б завадили компетентним органам з`ясувати ці обставини. Крім того, невдоволення заявника рішеннями, схвалюваними суддями-слідчими в ході провадження, не були достатньою підставою для визнання несправедливості процесу у сенсі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, дізнавачем зібрано і вивчено в повному обсязі необхідні матеріали та, виходячи з зібраних доказів, прийнято вмотивовану постанову про закриття даного кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.284 КПК України, слідчий, дізнавач приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4-1, 9, 9-1 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялось про підозру.

Як убачається з наданих суду матеріалів провадження, дізнавачем під час прийняття постанови про закриття кримінального провадження дані вимоги закону були дотримані.

За таких обставин, в задоволенні скарги слід відмовити.

Технічна описка в резолютивній частині постанови, жодним чином не впливає на суть винесеної постанови у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000197 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями ст.ст. 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

В задоволенні скарги представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на постанову дізнавача СД Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000197 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України відмовити.

Копію ухвали невідкладно вручити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_26