Провадження №: 1-кс/755/799/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м.Київ "27" березня 2025 р.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скасування арешту майна у кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066, -

в с т а н о в и в:

Адвокат ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді із клопотанням в порядку ст. 174 КПК України, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.12.2024 у справі № 755/20277/24 та повернути кошти, вилучені під час обшуку 10.12.2024, за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 949 311 грн.

Заявник просив скасувати арешт, з огляду на те, що накладення арешту на вищезазначене майно є необґрунтованим ті істотно порушує права заявника, та на даний час ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення на теперішній час не повідомлено, та така підстава як «конфіскація майна як виду покарання», якою обумовлено накладання арешту на гррошові кошти вилучені під час обшуку, які належать ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 також не обгрунтовано.

В судове засідання заявник подав заяву про розгляд клопотання без його участі просив задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання оскільки майно визнане речовим доказом, та на даний час ОСОБА_5 має статус свідка. Зазначив, що потреба у подальшому застосуванні арешту на даний час не відпала, досудове розслідування триває.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження, які надано прокурором, прийшов до наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Так як відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК приймається у формі постанови і з наведенням мотивів такого рішення.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 12.12.2024 у справі № 755/20277/24 шляхом заборони користування, розпорядження з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 від 30.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

10 грудня 2024 року слідим вилучені під час обшуку речі було визнано речовими доказами.

Дані обставини у сукупності свідчить про обґрунтованість накладення арешту з метою збереження речових доказів.

Статтею 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, у рішенні «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) від 23 січня 2014 року Суд зазначив: «…будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар…»

Для дотримання загального правила, викладеного у першому реченні пункту 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, таке втручання повинно встановлювати «справедливий баланс» між потребами загального інтересу суспільства та вимогами захисту прав окремої особи. Отже, має бути забезпечено належне пропорційне співвідношення між використаними засобами та поставленими цілями.

Слідчий суддя враховує ту обставину, що на даний момент в кримінальному провадженні №0000066 від 30.10.2024 року здійснюється досудове розслідування, арешт накладений на майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадження, суд дійшов висновку, що потреба в подальшому застосуванні арешту не зникла, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 12.02.2024 року, а саме грошові кошти у сумі 949 311 (дев`ятсот сорок дев`ять тисяч триста одинадцять) гривень у кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: