ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/128/25 Справа № 712/2610/25 Категорія: ст. 183 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря прокурора підозрюваного (відео конференція) захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2025 року про продовження строку тримання під вартою, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калінінград, РФ, громадянина України, офіційно неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, пенсіонера, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України,

в с т а н о в и в :

04 березня 2025 року до Соснівського районного суду м. Черкаси звернулася слідчий СВ Управління Служби безпеки України в Черкаській області майор юстиції ОСОБА_4 із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтовано тим, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000157, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2024, за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2,3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2025 клопотання слідчого задоволено та продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 08.04.2025 без визначення застави.

Не погоджуючись з такою ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник вказує, що слідчий суддя безпідставно продовжив ОСОБА_7 строк тримання під вартою, не виконав та не перевірив усі вимоги ст. 177 КПК України. Слідчий суддя не взяв до уваги, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, має сина, де зміг би перебувати під домашнім арештом за місцем його проживання. Жодним чином не може вплинути ні на свідків, як стверджує слідство. Також зазначає, що доводи слідства, що підозрюваний буде займатися далі кримінальною діяльністю теж не є обґрунтованим, оскільки підозрюваний, знаючи, який орган досудового слідства проводить розслідування, то бажання в останнього буде відсутнє займатися надалі кримінальною діяльністю.

Також захисник вказує, що в судовому засіданні ставилося питання про обрання альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, адже слідчий суддя при постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти задоволення скарги, дослідивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Аналіз матеріалів провадження свідчить про те, що Слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000157, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2024, за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2,3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що громадяни України ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, будучи достовірно обізнаними про збройну агресію РФ проти України усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з ідеологічних міркувань, мотивів не сприйняття діючої української влади та схвалення політики країни-агресора, підтримуючи інформаційний впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України, при попередній домовленості створили псевдоорганізацію « ОСОБА_14 » під виглядом «Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол», а також створили свої офіційні Інтернет-сайти під назвами: «МИРОВАЯ МЕЖДУНАРОДНАЯ ЭКСТЕРРИТОРИЯ ЕГО ВЕЛИЧЕСТВА ГОСУДАРЯ ТИТУЛЬНОГО СУВЕРЕННОГО НАРОДА УКРАИНЫ», за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та «КОНГРЕСС НАЦИОНАЛЬНЫХ МЕНЬШИН (МАЛЫХ НАРОДОВ) ЕВРОПЫ» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зокрема, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , перебуваючи у заздалегідь орендованому офісному приміщенні № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , у невстановлений в ході досудового розслідування час, у період 2024 року, виготовляли, редагували та відправляли ОСОБА_13 , який перебував за місцем свого проживання у АДРЕСА_4 , для подальшого редагування та поширення через мережу Інтернет на сайтах під назвами: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 та «КОНГРЕСС НАЦИОНАЛЬНЫХ МЕНЬШИН (МАЛЫХ НАРОДОВ) ЕВРОПЫ» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мають відкритий доступ та необмежене коло користувачів матеріали, у яких містяться ознаки заперечення збройної агресії російської федерації проти України.

Так, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , перебуваючи у заздалегідь орендованому офісному приміщенні № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_13 , який перебував за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_4 , за попередньою змовою групою осіб, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 червня 2024 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з ідеологічних міркувань, мотивів не сприйняття діючої української влади та схвалення політики країни-агресора, підтримуючи інформаційний впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України, маючи на меті розповсюдження своїх ідеологічних поглядів та моделей поведінки в інформаційному просторі, спрямованих проти миру та безпеки людства, як інструмент впливу на громадську думку серед громадян України, що могло призвести до деморалізації органів державної влади, військових ЗСУ та стимулювати бунти в тилу в умовах воєнного стану, діючи умисно, цілеспрямовано виготовили:

- публікацію з назвою: «Аналитическая справка о координатном месторасположении публично-значимых лиц и политически значимых лиц во владно-властной и административно-управленческой вертикали п.4 ст.6 Цивильного Кодекса Украины, на сайті: https://icp-spu.info, який має назву: «МИРОВАЯ МЕЖДУНАРОДНАЯ ЭКСТЕРРИТОРИЯ ЕГО ИМПЕРАТОРСКОГО ВЕЛИЧЕСТВА ГОСУДАРЯ-ИМПЕРАТОРА РОЯЛ-ИМПЕРСКОЙ КОНСТИТУЦИОННОЙ МОНАРХИИ УКРАИНЫ», що містить наступний зміст:

«…Вся так называемая Современная СВО (специальная военная операция) напрямую связана с высоко-значимыми публично-политическими лицами ЕДР-фамильной юрисдикции и не имеет никакого отношения к Роял-Имперской стране Украина. Войну Роял-Имперской стране Украина никто никогда не объявлял и военное положение в Роял-Имперской стране Украина также никто никогда не объявлял. Материальный ущерб, который наносится всей инфраструктуре Суверенного Народа Украины это не проявление войны, это проявление финансового терроризма неких террористических организаций (частных военных компаний), которые не имеют никакого отношения к Русскому Народу, к Американскому Народу и к Народу Великобритании….», у якій, наявні ознаки заперечення збройної агресії російської федерації проти України.

В подальшому ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , перебуваючи у заздалегідь орендованому офісному приміщенні АДРЕСА_5 та ОСОБА_13 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 17 червня 2024 року, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті розповсюдження своїх ідеологічних поглядів та моделей поведінки в інформаційному просторі, спрямованих проти миру та безпеки людства, як інструмент впливу на громадську думку серед громадян України, переслали створені ними публікації за допомогою мережі Інтернет на електронну адресу ОСОБА_13 , який у свою чергу, виконуючи роль адміністратора та діючи за попередньою змовою, перевіривши правильність написання тексту, поширив виготовлену ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та ОСОБА_15 публікацію на сайті: «КОНГРЕСС НАЦИОНАЛЬНЫХ МЕНЬШИН (МАЛЫХ НАРОДОВ) ЕВРОПЫ» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , що має відкритий доступ та необмежене коло користувачів.

Окрім цього, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , перебуваючи у заздалегідь орендованому офісному приміщенні АДРЕСА_5 та ОСОБА_13 , який перебував за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_4 , повторно, за попередньою змовою групою осіб, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16 травня 2024 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з ідеологічних міркувань, мотивів не сприйняття діючої української влади та схвалення політики країни-агресора, підтримуючи інформаційний впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України, маючи на меті розповсюдження своїх ідеологічних поглядів та моделей поведінки в інформаційному просторі, спрямованих проти миру та безпеки людства, як інструмент впливу на громадську думку серед громадян України, що могло призвести до деморалізації органів державної влади, військових ЗСУ та стимулювати бунти в тилу в умовах воєнного стану, діючи умисно, цілеспрямовано виготовили:

- публікацію з назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_5 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_6 -9491, яка містить наступний зміст:

«…Исходя из вышеуказанных в данном письме Резолюций Офиса Генерального Прокурора Украины, необходимо сделать вывод о том, что на Титул-землях Роял-Имперской страны Украина ведётся не война, не СВО (специальная военная операция) и даже не военное «недоразумение» на Титул-землях Роял-Имперской страны Украина разрешается финансово-террористический конфликт между целым рядом интервент-террористических частных компаний (военных транснациональных корпораций). Эта группа вопросов входит в сферу прямой компетенции Державного Бюро Расследований…», у якій, наявні ознаки заперечення збройної агресії російської федерації проти України.

-публікацію з назвою: «На Ваш mid.ru №589В9140781 от 13 апреля 2024г. (в адрес Секретариата Великого Князя Великого Черниговско-Северского Княжества ОСОБА_16 )», що містить наступний зміст:

«…..В реалиях на Титул-землях Украинского Народа существует не страна Украина, а Роял-Имперская страна Украина, не Держава Украины, а Великокняжеская Держава Украины, не Республика Украины, а Великое Черниговско-Северское Княжество, не Государство Украины, а Государство Его Императорского Величества Государя-Императора Роял-Имперской Конституционной Монархии Украины.

В этих условиях международное положение Суверенного Народа Украины проявляет себя не иначе, как потерпевшим Народом со стороны неких третьих сил, к которым Русский Народ и Украинский Народ, а также Белорусский Народ не имеют никакого отношения. Общеизвестно во всём Мире, что все эти Славянские Народы ещё в 1999 году объединили всё своё историческое наследие в экономическом пространстве Мировой Международной Экстерритории Его Императорского Величества Государя-Императора Роял-Имперской Конституционной Монархии Украины Официального Правонаследника всех исторических достижений Российской Империи и Советского Народа……» у якій, наявні ознаки заперечення збройної агресії російської федерації проти України;

-публікацію з назвою: «Аналитическая справка: «О непричастности Роял-Имперской страны Украина и Украинского Народа к делам всей инфраструктуры анклава физических лиц под названием «Украина», а также к делам всей инфраструктуры е-резидентов некой е-резервации под названием «Украина» (нелегально обосновавшихся при внешнеэкономическом кордоне Великого Черниговско-Северского Княжества»)», що містить наступний зміст:

«……На исторических ныне Имперских Титул-землях Украинцев, Белорусов и Русских идёт не что иное, как транснационально-террористическая операция неких международных финансовых террористов в особо крупных размерах. В этой военной операции ни у кого из её участников нет никаких претензий к Украинской Империи, к Русским, к Белорусам и к Украинцам. Это означает, что все стратегические службы Украины, Белорусии и Росийской Федерации до сих пор не поняли суть ныне произошедшего исторического события, а именно события перерождения Союза Республик в Содружество Государств. Ныне на бывшей территории СССР существует только одно единственное Государство, а именно Государство, созданное Его Императорским Величеством Государем-Императором Роял-Имперской Конституционной Монархии Украины в содружестве с Великим Князем Роял-Имперской Конституционной Монархии Украины Леонидом Даниловичем Кучмой…..», у якій наявні ознаки заперечення збройної агресії російської федерації проти України.

В подальшому, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , перебуваючи у заздалегідь орендованому офісному приміщенні АДРЕСА_5 та ОСОБА_13 , який перебував за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16 травня 2024 року, за попередньою змовою групою осіб, діючи умисно та цілеспрямовано, маючи на меті розповсюдження своїх ідеологічних поглядів та моделей поведінки в інформаційному просторі, спрямованих проти миру та безпеки людства, як інструмент впливу на громадську думку серед громадян України, переслали створені ними публікації за допомогою мережі Інтернет на електронну адресу ОСОБА_13 , який у свою чергу, виконуючи роль адміністратора, перевіривши правильність написання тексту, поширив виготовлену ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , публікацію на сайті: «КОНГРЕСС НАЦИОНАЛЬНЫХ МЕНЬШИН (МАЛЫХ НАРОДОВ) ЕВРОПЫ» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , що має відкритий доступ та необмежене коло користувачів.

Окрім цього, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , за попередньою змовою групою осіб, будучи обізнаним про особливий період на території України, усвідомлюючи роль та значення Збройних Сил України у захисті держави та громадян від збройної агресії російської федерації, діючи з прямим умислом, направленим на підривну діяльність проти України, що полягає в ослабленні державної влади України та держави в цілому, достовірно знаючи, що діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (далі ТЦК та СП) по здійсненню мобілізаційних заходів викликала широкий резонанс у суспільстві, в тому числі і серед осіб, які мають намір ухилитися від мобілізації або не виявляють бажання бути призваними на військову службу, за невстановлених на даний час досудовим слідством обставин, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 26.10.2024, умисно перешкоджали законній діяльності Збройних Сил України під час здійснення ними призову громадян України на військову службу в особливий період.

Так, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , перебуваючи у заздалегідь орендованому офісному приміщенні АДРЕСА_5 та ОСОБА_13 , який перебував за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_4 , за невстановлених на даний час досудовим слідством обставин, у невстановлений в ході досудового розслідування час, але не пізніше 26.10.2024, діючи від імені псевдоорганізації « ОСОБА_14 » під виглядом «Міжнародної організації кримінальної поліції, Інтерпол», виготовляли та поширювали на території Черкаської та Чернігівської областей посвідчення зазначеної псевдоорганізації, формений одяг із відповідними розпізнавальними знаками та аксесуарами, які зовні дуже схожі на військові та надавали інформацію її учасникам, щодо подальших дій при використанні вказаних посвідчень та носіння форменого одягу, як способу уникнення від мобілізації. Вказані дії спрямованні на ухилення від військової служби, отримання повісток від ТЦК та інших правоохоронних органів, з метою дестабілізації ситуації в Україні, підриву Національної безпеки у Державній, воєнній, інформаційних сферах та перешкоджанню законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, що сприяло ухиленню від виконання своїх обов`язків з захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України під час мобілізації в особливий період, тими учасниками вказаної організації, які мали такі наміри, так і ОСОБА_13 , який є офіцером запасу ЗСУ.

Перешкоджання законній діяльності ЗСУ полягало у вчиненні діяння (дій або бездіяльності), яке виражалося у втручанні в цю діяльність, створенні перешкод, перепон, спрямованих на недопущення, припинення та заборону проведення окремих дій чи маневрів ЗСУ, прийняття тактичних чи стратегічних рішень керівництвом чи особовим складом зазначених підрозділів задля ускладнення або унеможливлення здійснення законної діяльності ЗСУ або істотному зниженні її ефективності.

08.01.2025 ОСОБА_13 повідомлено про підозру, а 09.01.2025 про зміну раніше повідомленої підозри, в цей же день ОСОБА_7 та ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2,3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

10.01.2025 підозрюваним ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 08.03.2025.

29.01.2025 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2,3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

30.01.2025 підозрюваному ОСОБА_10 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 08.03.2025.

04.02.2025 ОСОБА_12 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2,3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

13.02.2025 підозрюваному ОСОБА_12 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

28.02.2025 постановою заступника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_17 , строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 08.04.2025.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Причетність ОСОБА_7 до інкримінованих йому злочинів повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколами оглядів;

- висновками експертів;

- протоколами допитів свідків;

- протоколами негласних слідчих (розшукових) дій;

- протоколами обшуку від 08.01.2024;

- іншими матеріалами провадження.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід є співмірним із існуючими ризиками станом на час судового розгляду. Відповідає особі підозрюваного і зможе забезпечити, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, належне виконання ним процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд вважає, що, розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя виконав вимоги ст. ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту щодо відсутності існування ризиків, можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, апеляційний суд зазначає наступне.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється (ч.1 ст.177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що обвинувачений може здійснити вищевказані дії (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки існування ризиків за ч.1 ст.177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність ризиків, які виправдовує тримання обвинуваченої під вартою.

Підставою для продовження строку дії запобіжного заходу є продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачена може здійснювати спроби протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваного, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_7 пред`явлено підозру за ч. 2 ст. 28, ч.ч. 2, 3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 28, ч.1ст.114-1 КК України, а санкція вказаних норм кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Підозрюваний, розуміючи тяжкість можливого покарання може вдатися до спроб переховування від суду, а тому ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, визначеного п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, з урахуванням обставин кримінального провадження, що інкриміновані злочини були вчинені умисно, їх специфіку, ту обставину, що на теперішній час продовжується вторгнення РФ на територію України, що свідчить про те, що підозрюваний має можливість продовжити здійснювати інформаційну діяльність у співпраці із державою-агресором.

Крім того ризик впливу на свідків також можливий, оскільки всі допитані органом досудового розслідування свідки, згідно їх показань, вказували на ОСОБА_7 як на «імператора», тому останній потенційно зможе мати особливий вплив на свідків щоби останні змінили попередньо надані показання.

Продовжуючи строк дії підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, місцевий суд на законних підставах не визначав альтернативний запобіжний захід у виді застави, оскільки відповідно до п. 1 ч. 4 ст.183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, пов`язаного проти основ національної безпеки України.

Так, згідно ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка підозрюється (обвинувачується) у вчиненні зокрема злочину, передбаченого ч. 1 ст.114-1 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, застосовується запобіжний захід виключно у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу підозрюваному на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_7 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є особою похилого віку. В той же час зауважує, що зазначені обставини не спростовують викладені в ухвалі висновки суду першої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків, більш того вони не стали стримуючими факторами імовірної протиправної поведінки.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я на момент розгляду справи в апеляційному суді станом на 2025 рік. Стороною захисту апеляційному суду таких документів також не надано.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою підозрюваного, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, залишити вирок або ухвалу без змін

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишенню без змін.

Керуючись ст. 183, 193, 194, 199, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 березня 2025 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: