Справа №: 479/1305/24 Провадження № 1-кп/486/126/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м. Південноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні №0000249 від 06.12.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ламбрівка Тарутинського району Одеської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, інваліда 2 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку), захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Южноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

09.01.2025 від прокурора надійшло клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану. ОСОБА_3 ухвалами слідчих суддів Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області та суддею Южноукраїнського міського суду Миколаївської області обрано та в подальшому неодноразово продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк якого спливає 11.01.2025 року.

Прокурор також зазначив про те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від суду: доказами зазначеного ризику являється те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна. Тяжкість можливого покарання ОСОБА_3 , у разі доведення його винуватості у передбаченому законом порядку, є тим фактором та дає підстави вважати, що останній, з метою уникнути його, може змінити своє місце проживання, відбути у неконтрольовану (окуповану) державою територію України, внаслідок чого подальше притягнення його до відповідальності буде неможливим.

- незаконно впливати та здійснювати тиск на потерпілих та свідків у вказаному кримінальному провадженні з метою зміни їх показів на такі, що не відповідають дійсності та виправдовують обвинуваченого, оскільки вказані особи не надавали свої покази безпосередньо суду;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Органом досудового розслідування достовірно не встановлені дані спільника ОСОБА_3 та його точне місцезнаходження, у зв`язку з чим є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 може незаконно впливати на нього, а також може вжити заходи до пошуку свідків та очевидців вчинення злочину, які не встановлені та допитані в ході досудового розслідування та схиляння їх до дачі показів, що виправдовують його та не відповідають реальним обставинам справи.

Посилається на те, що дані ризики мали місце при обранні та продовженні обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до цього часу продовжують існувати, не зменшились та виправдовують його тримання під вартою.

Окрім того, сторона обвинувачення просила врахувати, що ОСОБА_3 неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави, що до затримання він проживав в Одеській області, внаслідок чого недоцільно обирати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого та не попередять ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

На думку прокурора, обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з насильством, є достатньо переконливим для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, інвалідність, перенесений інсульт. Просив врахувати стан здоров`я, позитивні характеристики ОСОБА_3 за місцем проживання, наявність міцних соціальних зв`язків, дружини та двох дітей, згоду дружини на утримання ОСОБА_3 під домашнім арештом за місцем мешкання, та на підставі наданих доказів змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт за місцем реєстрації дружини та дітей.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали доводи та клопотання захисника ОСОБА_5 .

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився із позицією захисників.

Окрім того, сторона захисту просила суд розглянути виключно клопотання про продовження запобіжного заходу, а розгляд інших питань та підготовче судове засідання відкласти для підготовки та узгодження лінії захисту.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.06.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, який продовжено ухвалами від 16.08.2024 та 18.09.2024 року.

Вирішуючи питання про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею було встановлено, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, покарання за яке передбачає позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцять років з конфіскацією майна, може ухилитися від слідства та суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий суддя обґрунтовував застосування та продовження тримання під вартою обставинами кримінального провадження, обґрунтованістю підозри, тяжкістю покарання, наявністю ризиків, визначених ст.177 КПК України, а тому, на переконання слідчого судді, застосування до підозрюваного ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить в повній мірі виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Частиною 3 ст. 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На даний час відсутні підстави вважати, що ризики, встановлені слідчим суддею та викладені у клопотанні прокурора, а саме ризик переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, відпали.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, які б обґрунтовували недоцільність продовження ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Наявність у обвинуваченого постійного місця мешкання, міцних соціальних зв`язків, хвороб та інвалідності, хоча і мають місце, проте не є достатнім важелем для зменшення встановленого ризику і не є підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Доводи захисника, обґрунтовані посиланнями на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого із наданням медичної документації суд приймає до уваги, проте вважає необхідним зазначити, що такі обставини вже були предметом дослідження при вирішенні клопотання про продовження строку тримання під вартою, суд не вважає надані стороною захисту докази достатніми для обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою і повторно зауважує, що постійний медичний нагляд, який в змозі забезпечити держава у місцях тримання під вартою, не погіршить становища обвинуваченого.

Суд вважає, що ризики, які враховувалися судом при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави на цей час, залишаються реальними та продовжують існувати, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину, пов`язаного з насильством, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцять років з конфіскацією майна.

Окрім того, суд враховує конкретні обставини даного кримінального провадження. Ці обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку діяння, за яким пред`явлене обвинувачення, а отже про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду з огляду на ступінь тяжкості можливого покарання.

Судом враховано, що слідством достовірно не встановлено іншу особу, відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, та її місцезнаходження, що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може вплинути на цю особу, а також на потерпілих та свідків, які ще не допитувалися в судовому засіданні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Такі висновки суду не суперечать вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного/обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту і суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Крім того, ризик втечі має оцінюватися у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію РФ проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема, ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Сторона захисту не надала суду належних і допустимих доказів, які б надавали суду можливість застосувати більш м`який запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , а посилання на стан здоров`я, наявність сім`ї, наявність житла для тримання в умовах домашнього арешту для суду є непереконливим.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з принципу правової визначеності, з урахуванням часу, потрібного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 60 днів без визначення застави підлягає задоволенню.

В задоволенні клопотання захисника про обрання більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 217, 314-316, 331, 336 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 11 березня 2025 року включно, без визначення застави.

В задоволенні клопотання захисника про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Відкласти підготовче судове засідання на 14 лютого 2025 року о 14:00.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_1