Провадження № 1-кс/344/80/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0001199 від 14.04.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області зі скаргою про скасування постанови слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП України в Івано-Франківській області від 30 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження №0001199 від 14.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367, ч.1 ст. 374 КК України.

В обґрунтування скарги посилався на неповноту обсягу проведених слідчою у кримінальному провадженні №0001199 слідчих та процесуальних дій та безпідставність висновку про закриття кримінального провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість, просив в задоволенні скарги відмовити. На адресу суду надав матеріали кримінального провадження №0001199 від 14.04.2024 року.

Проаналізувавши пояснення скаржника, прокурора, дослідивши матеріали скарги та ознайомившись зі змістом постанови про закриття кримінального провадження, а також матеріалами кримінального провадження №0001199 від 14.04.2024 року, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Статтею 22 Кримінального процесуального кодексу України (надалі «КПК України») передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

При цьому чинний КПК України не встановлює вичерпного переліку дій, які є обов`язковими до вчинення слідчим при здійсненні досудового розслідування за повідомленням про кримінальне правопорушення.

При проведені досудового розслідування слідчий, дізнавач чи прокурор, з урахуванням конкретних обставин справи, та, передусім, враховуючи закріплені статтею 2 КПК України завдання кримінального судочинства, на власний розсуд визначають об`єм перевірочних дій, достатній, за їх переконанням, для прийняття вмотивованого рішення в рамках відповідного кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає особливу увагу на те, що відповідно до частини 2 статті 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001199, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2024 року за ч.1 ст.367, ч.1 ст. 374 КК України.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено за рапортом ДОП СДОП, відповідно до якого працівники Івано-Франківського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги відмовляються надати ОСОБА_3 , 1955 р.н., безкоштовного адвоката, як внутрішньо переміщеній особі, таким чином в їх діях вбачається неналежне виконання своїх службових обов`язків; працівники Івано-Франківського місцевого центру надання безоплатної вторинної правової допомоги не надали ОСОБА_3 , 1955 р.н., своєчасно захисника, чим порушили його право на захист.

В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_3 вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП України в Івано-Франківській області від 30 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження кримінальне провадження №0001199 від 14.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367, ч.1 ст. 374 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367, ч.1 ст. 374 КК України. Правовою підставою закриття кримінального провадження зазначено п.п.1, 2 ч.1 ст.284 КПКУкраїни.

Вважаючи вищевказану постанову про закриття кримінального провадження незаконною, ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з даною скаргою про скасування цієї постанови.

Так, як вбачається зі змісту резолютивної частини оскаржуваної постанови, підставою для закриття кримінального провадження став висновок слідчої про те, що «під час звернення із заявою ОСОБА_3 до Івано-Франківського місцевого центру з надання вторинної безоплатної правової допомоги, останнім не було надано всіх належних документів, що посвідчують особу, а також не було надано достатніх та належних документів передбачених чинним законодавством для ідентифікації його, як внутрішньо переміщеної особи у зв`язку із чим виникла об`єктивна неможливість реєстрації заявника, а саме його персональних даних у комплексній інформаційно-аналітичній системі забезпечення організації надання безоплатної правової допомоги у результаті чого останньому було відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги».

Такий висновок слідчої ґрунтується на тому, що у кримінальному провадженні проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на розкриття факту вчинення кримінального правопорушення.

Вищевказаний висновок слідчої не може вважатися обґрунтованим та послідовним.

Як зазначено Вищим антикорупційним судом в Ухвалі від 02 листопада 2023 року у справі № 991/9403/23 «… з метою виконання завдань кримінального провадження та дотримання загальних засад його здійснення, прийняттю слідчим рішення про закриття кримінального провадження має передувати вжиття ним всіх можливих заходів в порядку, передбаченому КПК України, а саме здійснення всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у їх сукупності».

У іншій справі за №991/10650/23 в Ухвалі від 18 грудня 2023 року Вищим антикорупційним судом зазначено наступне:

«26. Пунктом 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що однією з підстав для закриття кримінального провадження є встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

27. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

28. Водночас, за змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається за загальним правилом на слідчого та прокурора.

29. Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

30. Частиною 1 ст. 94 КПК України передбачено, що, зокрема, слідчий, прокурор, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

31. Отже, вищенаведені положення кримінального процесуального законодавства передбачають, що рішення про закриття кримінального провадження може бути прийнято лише у результаті проведення ефективного, повного та всебічного досудового розслідування. Досудове розслідування може вважатись всебічним та повним лише, якщо під час його проведення слідством було об`єктивно встановлено всі обставини справи, проведено всі слідчі (розшукові) та процесуальні дії для встановлення таких обставин, надану належну правову оцінку встановленим фактам та на підставі положень закону і фактичних даних прийнято процесуальне рішення».

В ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001199 від 14.04.2024 року слідчим не виконано завдань кримінального провадження.

Фактично слідчим суддею вставлено, що після внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування у квітні 2023 року, слідчим було:

вручено ОСОБА_3 пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого;

допитано ОСОБА_3 в статусі потерпілого;

допитано в статусі свідка ОСОБА_5 (начальник відділу безоплатної правової допомоги);

допитано в статусі свідка ОСОБА_6 (заступник директора ІФ МЦ з надання БВПД);

долучено до матеріалів кримінального провадження письмовий лист директора Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_7 з додатками (копіями документів, які подавалися ОСОБА_3 до Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для отримання безоплатної вторинної правової допомоги);

допитано в статусі свідка ОСОБА_8 (директора ІФ МЦ з надання БВПД);

здійснено запити до Департаменту адміністративних послуг (Центр надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська) щодо надання інформації чи являється ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внутрішньо переміщеною особою;

отримано та долучено відповіді на вищевказані запити з підтверджуючими додатками.

Також в рамках даного кримінального провадження містяться вказівки процесуального керівника в порядку статті 36 КПК України, надано слідчому, від 07.06.2024 року та 12.06.2024 року (матеріали кримінального провадження, а.с. 96, 97).

Листом від 15.07.2024 року слідча ОСОБА_9 повідомляла прокурора про те, що відповідно до наданих ним вказівок нею вирішується питання про звернення до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, оригіналів або належним чином завірених копій Положення про МЦ БВПД, а саме посадових інструкцій директора, заступника директора, начальника та працівників відділу; вживаються заходи, спрямовані на встановлення факту звернення ОСОБА_3 з приводу оспорюваної відмови в наданні Івано-Франківським МЦ БВПД безоплатної вторинної правової допомоги; заплановано проведення додаткових допитів як потерпілого, так і працівників МЦ БВПД. Крім того, в даному кримінальному провадженні планується здійснити низку інших слідчих (розшукових) дій, спрямованих на розкриття даного кримінального правопорушення.

23 та 30 липня 2024 року слідчою проведено додатковий допит потерпілого, про що оформлено Протокол додаткового допиту потерпілого від 23.07.2024 року (матеріали кримінального провадження, а.с.101-102) та Протокол додаткового допиту потерпілого від 30.07.2024 року (матеріали кримінального провадження, а.с.107-108). Під час додаткового допиту отримано від потерпілого для долучення до матеріалів кримінального провадження копії додаткових документів.

В подальшому за клопотаннями потерпілого слідчою до матеріалів кримінального провадження долучено документи щодо понесених ним процесуальних витрат.

Листом від 24.07.2024 року слідчою повідомлено потерпілого ОСОБА_3 про задоволення його клопотання від 23.07.2024 року про надання йому можливості брати участь в проведенні слідчих (розшукових) дій.

Також слідчим суддею встановлено наявність в матеріалах кримінального провадження між аркушами 141 та 142 непронумерованого корінця повістки про виклик на ім`я ОСОБА_8 на 16.09.2024 року без будь-яких відміток про отримання чи відправлення будь-якими засобами зв`язку.

Також до матеріалів кримінального провадження долучено фотокопію заяви громадянина ОСОБА_8 на ім`я слідчої ОСОБА_9 від 16.09.2024 року, за змістом якої вказана особа, зокрема, відмовилася від повторного допиту.

Однак, слідчий суддя зауважує, що вказана фотокопія заяви не містить будь-якої інформації щодо джерела її походження, не містить відмітки про її реєстрацію в системі діловодства слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, чи надходження її у встановленому законом порядку на офіційну електронну адресу органу досудового розслідування.

В даному випадку взагалі відсутня можливість ідентифікації особи, що подала таку заяву.

А тому прийняття слідчою до уваги вказаної заяви, як і її долучення до матеріалів кримінального провадження у невстановлений процесуальний спосіб, є безпідставним.

Відтак, вчинивши вище перелічені слідчі та процесуальні дії, слідчою прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.1 та п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

При цьому, згідно з пунктами 1, 2 ч. 1 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо:

1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення;

2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У мотивувальній частині оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідча посилається на відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367, ч.1 ст. 374 КК України, як на підставу для його закриття.

Натомість в резолютивній частині цієї постанови слідча в якості процесуальних підстав вказує п.1 та п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто, в тому числі, і встановлену відсутність події кримінального правопорушення, про що в мотивувальній частині постанови не йдеться.

Застосування одночасно таких підстав закриття кримінального провадження як відсутність події кримінального правопорушення та відсутність в діянні складу кримінального правопорушення стосовно одних і тих же обставин не допускається.

Пояснення прокурора в судовому засіданні про те, що вказані процесуальні підстави стосуються різних правових кваліфікацій у даному кримінальному провадженні повинні бути відображені виключно у постанові про закриття кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що у разі закриття кримінального провадження з підстави відсутності у діях складу кримінального правопорушення, слідчий зобов`язаний зазначити у діях якої саме встановленої ним особи відсутній склад такого кримінального правопорушення.

Натомість у оскаржуваній постанові слідчим цього не зазначено.

Також слідчий суддя зауважує, що після отримання в рамках даного кримінального провадження вказівок процесуального керівника в порядку статті 36 КПК України від 07.06.2024 року та 12.06.2024 року (матеріали кримінального провадження, а.с. 96, 97), слідчою вказані вказівки залишено без виконання.

При цьому, слідчою проігноровано і власний лист від 15.07.2024 року, в якому вона повідомляла прокурора про те, що відповідно до наданих ним вказівок нею вирішується питання про звернення до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей та документів, оригіналів або належним чином завірених копій Положення про МЦ БВПД, а саме посадових інструкцій директора, заступника директора, начальника та працівників відділу; вживаються заходи, спрямовані на встановлення факту звернення ОСОБА_3 з приводу оспорюваної відмови в наданні Івано-Франківським МЦ БВПД безоплатної вторинної правової допомоги; заплановано проведення додаткових допитів як потерпілого, так і працівників МЦ БВПД. Крім того, в даному кримінальному провадженні планується здійснити низку інших слідчих (розшукових) дій, спрямованих на розкриття даного кримінального правопорушення.

Матеріали кримінального провадження не містять доказів звернення слідчої до слідчого судді з клопотанням про надання тимчасового доступу до речей та документів.

Оригіналів або належним чином завірених копій Положення про МЦ БВПД, посадових інструкцій директора, заступника директора, начальника та працівників відділу Івано-Франківським МЦ БВПД безоплатної вторинної правової допомоги до матеріалів кримінального провадження не долучено.

Результату вжитих слідчою заходів, спрямованих на встановлення факту звернення ОСОБА_3 з приводу оспорюваної відмови в наданні Івано-Франківським МЦ БВПД безоплатної вторинної правової допомоги в матеріалах кримінального провадження не відображено.

Проведення запланованих слідчою додаткових допитів працівників МЦ БВПД (згідно листа прокурору від 15.07.2024 року) не відбулося.

Оскаржувана постанова містить тільки посилання на положення чинного законодавства про безоплатну правову допомогу та загальні фрази з протоколів допиту свідків (працівників центру БВПД).

Однак, слідчий суддя наголошує, що покладення слідчим в основу свого висновку про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.367 КК України (службова недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб) виключно показань осіб, які можуть вважатися заінтересованими, та щодо яких потерпілий стверджує про наявність саме в їх діях ознак службової недбалості не відповідає завданням кримінального провадження та не може вважатися законним.

В оскаржуваній постанові про закриття кримінального провадження слідчою взагалі не проаналізовано конкретних фактичних обставин справи, а саме того, який саме перелік документів подавався 07.04.2023 року ОСОБА_3 до Івано-Франківського МЦ БВПД для отримання безоплатної вторинної правової допомоги, як і не зазначено, який саме документ, поданий ОСОБА_3 , не відповідає вимогам закону та є перешкодою для отримання ним безоплатної вторинної правової допомоги.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що разом із заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 07.04.2023 року (матеріали кримінального провадження, а.с.40) ОСОБА_3 додано в якості додатків копію тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживає на території.

Копія вказаного тимчасового посвідчення міститься в матеріалах кримінального провадження (матеріали кримінального провадження, а.с.41).

В рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст. 367 КК України слідчою в контексті вимог чинного законодавства не проаналізовано невідповідності даного документу (тимчасового посвідчення № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживає на території) вимогам закону та неможливість надання особі безоплатної вторинної правової допомоги на підставі такого посвідчення.

Крім того, вимагає уваги і той факт, що при повторному зверненні до Західного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги 10 січня 2024 року ОСОБА_3 на підтвердження підстав надання безоплатної вторинної правової допомоги було надано саме це тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживає на території (матеріали кримінального провадження, а.с.111), і Наказом «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_3 » від 16.01.2024 року ОСОБА_3 надано безоплатну вторинну правничу допомогу (матеріали кримінального провадження, а.с.112).

Тобто, при повторному розгляді заяви ОСОБА_3 іншим центром з безоплатної правової допомоги тимчасове посвідчення №43984 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що тимчасово проживає на території було визнано достатнім документом для надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_3 .

Вказані документи містяться в матеріалах кримінального провадження, однак будь-якої оцінки їх змісту слідчою не надано.

Також слідчою не з`ясовано порядок ідентифікації працівниками Івано-Франківського МЦ БВПД особи ОСОБА_3 , дати, місяця та року його народження, у разі непред`явлення ним жодного із документів, що посвідчують його особу (на що посилалися свідки працівники Івано-Франківського МЦ БВПД у своїх показаннях, а також про що йдеться у наказі про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги).

Отже, на думку слідчого судді, у оскаржуваній постанові від 30 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження не обґрунтовано належних підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367, ч.1 ст. 374 КК України; при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження дслідчим не наведено всіх фактичних обставин та відповідних їм доказів, які дозволяють зробити однозначний висновок, який не залишає місця сумнівам про наявність достатніх підстав для закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367, ч.1 ст. 374 КК України, та які спростовують покликання скаржника про неповноту дослідження всіх обставин даного провадження.

Враховуючи вимоги статті 2 та частини 2 статті 9 КПК України висновок слідчого про закриття кримінального провадження є передчасним та не може вважатися обґрунтованим та таким, що відповідає принципам кримінального провадження.

Слідчий суддя також наголошує, що відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Як зазначив Конституційний Суд у Рішенні від 30 вересня 2009 року

у справі N 23-рп/2009, відповідно до Конституції України утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (частина друга статті 3).

У розділі II Основного Закону України закріплено не лише основні права і свободи людини і громадянина, а й передбачено відповідні конституційно-правові гарантії їх дотримання та захисту, зокрема заборону скасування конституційних прав і свобод (частина другастатті 22), неможливість обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, крім обмежень певних прав і свобод в умовах воєнного або надзвичайного стану (стаття 64), забезпечення кожному судового захисту його прав і свобод, у тому числі гарантування звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України, та надання при цьому можливості використання будь-яких інших не заборонених законом засобів захисту своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань (частина третястатті 8, частини друга, п`ята статті 55).

Важливу роль у забезпеченні реалізації, захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина в Україні як демократичній, правовій державі відведено праву особи на правову допомогу, закріпленому у статті 59 Конституції України. Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер. У контексті частини першої цієї статті "кожен має право на правову допомогу" поняття "кожен" охоплює всіх без винятку осіб - громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають на території України. Здійснення права на правову допомогу засноване на дотриманні принципів рівності всіх перед законом та відсутності дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (стаття 21, частини перша, друга статті 24 Основного Закону України).

Крім того, реалізація кожним права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права. Правову позицію щодо цього висловив Конституційний Суд України у Рішенні від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000 у справі про право вільного вибору захисника. Зокрема, в абзаці п`ятому пункту 5 мотивувальної частини цього Рішеннязазначено, що "закріпивши право будь-якої фізичної особи на правову допомогу, конституційний припис "кожен є вільним у виборі захисника своїх прав" (частина перша статті 59 Конституції України) за своїм змістом є загальним і стосується не лише підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного, а й інших фізичних осіб, яким гарантується право вільного вибору захисника з метою захисту своїх прав та законних інтересів, що виникають з цивільних, трудових, сімейних, адміністративних та інших правовідносин".

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість. Серед функцій такого права у суспільстві слід окремо виділити превентивну, яка не тільки сприяє правомірному здійсненню особою своїх прав і свобод, а й, насамперед, спрямована на попередження можливих порушень чи незаконних обмежень прав і свобод людини і громадянина з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя не вбачає підстав вважати оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження обґрунтованою та мотивованою.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії» (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі «Танрікулу проти Туреччини» (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, «Ґюль проти Туреччини» (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

Частиною 2 статті 301 КПК України визначено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:

1) скасування рішення слідчого чи прокурора;

1-1) скасування повідомлення про підозру;

2) зобов`язання припинити дію;

3) зобов`язання вчинити певну дію;

4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог скарги та наявність підстав для її задоволення.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження №0001199 від 14.04.2024 року, - задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП України в Івано-Франківській області від 30 вересня 2024 року про закриття кримінального провадження №0001199 від 14.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367, ч.1 ст. 374 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.01.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1