Справа № 396/822/24
Провадження № 1-кп/392/231/24
УХВАЛА

24 грудня 2024 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.01.2024 за № 0000035 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст.307, ч.2 ст.317 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу тримання під вартою строком на 60 днів. На обґрунтування клопотання вказав про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які враховувалися судом при застосуванні запобіжного заходу обвинуваченому, на даний час не зменшилися та продовжують існувати. Інші, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою не зможуть запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений заперечив проти задоволення клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на нічний домашній арешт, при цьому посилався на незадовільний стан свого здоров`я та не отримання належного лікування в умовах слідчого ізолятору.

Захисник підтримала позицію обвинуваченого, зазначивши, що всі документи на підтвердження стану здоров`я батька обвинуваченого подані раніше та маються в матеріалах справи.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Встановлено, що наразі відносно обвинуваченого ОСОБА_3 діє продовжений 19 листопада 2024 року ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 17 січня 2025 року.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження не може бути завершений до 17 січня 2025 року, оскільки в судовому засіданні частково досліджено письмові докази за ч.4 ст.185, ч.2 ст.307, ч.2 ст.317 КК України, свідки безпосередньо в судовому засіданні не допитувалися, наступне судове засідання призначено на 28.01.2025 року.

Мета застосування запобіжного заходу визначена ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу судом перевіряється факт того, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, не зменшились та продовжують існувати.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів проти власності та у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення, санкція ч.2 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів та відповідно з мірою можливого покарання. При цьому, в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_3 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження. Обвинувачений може незаконно впливати на свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, з метою уникнення покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи зможе продовжити кримінальні правопорушення, за своїм місцем проживання, оскільки обвинувачується уряді вчинення тяжких кримінальних правопорушень, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про можливість продовження злочинної діяльності останнім. (п.5 ч.1 ст.177 КПК України). Вказане узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Сельчук проти Туреччини», наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.

Отже, ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Суд враховує обставини, передбачені ст.178 КПК України, а саме: що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні у вчиненні тяжких злочинів, до затримання обвинувачений зі слів, працював неофіційно, не одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , 2014 р.н., проживає разом з батьком, 1954 р.н., який потребує стороннього догляду у зв`язку із станом його здоров`я, раніше судимий 25.12.2014 року вироком Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області за ч.1 ст.115 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі покарання відбув повністю, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена.

Наведене свідчить, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України (домашній арешт, особисте зобов`язання, порука, застава), не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_3 процесуальних обов`язків, та запобігти встановленим ризикам, а тому не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

При цьому, в судовому засіданні судом не встановлено та стороною захисту не надано відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання Сікана під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування. Доказів протилежного стороною захисту суду не надано. А тому у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в певний час доби слід відмовити.

При цьому, судом відзначається, що за клопотанням обвинуваченого надіслано запит щодо можливості утримання його під вартою в умовах СІЗО за станом здоров`я, для врахування таких відомостей в подальшому при вирішенні клопотання щодо обвинуваченого про продовження запобіжного заходу тримання під вартою.

Також, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збереженні розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_3 дію раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

З урахуванням положень п.2 ч.1 ст.182, ч.4 ст.183 КПК України, а також ст.ст.177-178 КПК України, суд вважає необхідним визначити з урахуванням майнового стану обвинуваченого та обставин скоєння кримінальних правопорушень, заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн, що буде співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним обов?язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.331, 369-372, 392 КПК України, суд,

постановив:

клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 24.12.2024 до 21.02.2025 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 121 120 грн.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_3 - з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_3 на строк до 21.02.2025 року наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися без дозволу суду із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає;

- утриматися від спілкування зі свідками, за винятком участі в процесуальних діях у суді;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і вїзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч.ч.8, 9 ст.182 КПК України у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Строк дії ухвали визначити до 21.02.2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_7