КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

Іменем України

Справа №133/221/21

12.02.25 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000754 від 15.12.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гвіздівці Сокирянського району Чернівецької області, українця, громадянина України, одруженого, освіта середня-спеціальна, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, не депутата, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_4 , маючи умисел на надання неправомірної вигоди службовій особі, переслідуючи мету уникнути відповідальності за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, 15.12.2020 близько 13:00 год., перебуваючи в приміщенні СП «Махнівка», на автодорозі «М21» 243 км Хмільницького району Вінницької області, неодноразово висловив пропозиції службовій особі поліцейському взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержанту поліції ОСОБА_5 про надання неправомірної вигоди та, в подальшому, близько 13:05 год. 15.12.2020 передав неправомірну вигоду в сумі 100 гривень однією купюрою з серійним номером ТА 4520212 за непритягнення його (тобто ОСОБА_4 ) до адміністративної відповідальності за наступних обставин.

Так, поліцейським взводу № 1 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області сержантом поліції ОСОБА_5 , який згідно з п. 2 примітки до ст. 368 КК України є службовою особою, посада якого згідно з п. 3 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну службу» відносяться до посад категорії "В", відповідно до Дислокації сил та засобів роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у Вінницькій області в складі автопатруля «Юнкер 1002», здійснював патрулювання на СП «Махнівка» в с. Махнівка Хмільницького району Вінницької області.

В ході патрулювання, 15.12.2020 близько 13:00 години, ОСОБА_5 на СП «Махнівка» в с. Махнівка Козятинського району Вінницької області, на підставі ст.ст. 31, 35 Закону України «Про Національну поліцію» зупинено автомобіль марки «MERCEDES-BENZ GLK 220 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який допустив порушення правил дорожнього руху, передбачених статтею 122 КУпАП, а саме порушення правил рядності автомобільних доріг.

У подальшому, ОСОБА_4 самостійного пройшов за поліцейським до приміщення СП «Махнівка», та в момент, коли сержантом поліції ОСОБА_5 на підставі ст. 30 Закону України «Про Національну поліцію» та ч. 2 п. 5 розділу 1 та розділу 9 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1395 від 07.11.2015, складались матеріали про адміністративне правопорушення, ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що працівник поліції є службовою особою, яка згідно зі ст. 222 КУпАП, уповноважена на розгляд справи за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 122 КУпАП та накладення стягнення шляхом винесення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, розуміючи незаконність своїх дій та достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, не звертаючи уваги на попередження сержанта поліції ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за висловлення пропозиції та надання неправомірної вигоди службовій особі, діючи умисно, перебуваючи в приміщенні СП «Махнівка» в с. Махнівка Хмільницького району Вінницької області, поклав на письмовий стіл неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 100 гривень однією купюрою з серійним номером ТА 4520212, з метою уникнення відповідальності та невинесення відносно нього постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України - пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду та надання такої вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 03.02.2021 розгляд справи призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду від 04.03.2021 розгляд справи призначено до судового розгляду.

ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що розраховувався за штраф 51 грн, який був накладений на нього за те, що він був за кермом не пристебнутим.

Прокурор наполягав на тому, що обвинувачений розумів, що залишені у приміщенні поліцейського пункту гроші є неправомірною вигодою; обвинувачений навіть після попередження про кримінальну відповідальність за пропозицію неправомірної вигоди не відреагував належним чином.

У судовому засіданні 09.11.2023 свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що усіх обставин, за яких він являється свідком, не пам`ятає. Пам`ятає, що на СП «Махнівка» його зупинили працівники поліції, попоросили підписати документи щодо надання працівнику поліції взятки.

У судовому засіданні 08.05.2024 свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що обставин за яких був свідком не пам`ятає. Пам`ятає лише те, що на СП «Махнівка» в с. Махнівка невідома для нього особа, водій, давала працівникам поліції взятку в розмірі 100 грн., але самої передачі він не бачив, а про ці обставини дізнався зі слів на місці події.

Від допиту свідка ОСОБА_5 прокурор відмовився. Обвинувачений не просив допитати такого свідка на стороні захисту.

В обґрунтування винуватості ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, сторона обвинувачення посилається на такі письмові докази, які були безпосередньо дослідженні під час судового розгляду, а саме:

- витяг з ЄРДР № 0000754 від 15.12.2020, відповідно до якого були внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України;

- постанову про визнання речових доказів від 15.12.2020, з якої вбачається, що одну грошову купюру номіналом 100 гривень із серійним номером ТА 4520212 визнано речовим доказом;

- ухвалу слідчого судді від 17.12.2020, відповідно до якої накладено арешт на одну грошову купюру номіналом 100 гривень із серійним номером ТА 4520212, яку було виявлено та вилучено під час проведення огляду на робочому столі в приміщенні СП «Махнівка», яку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 ;

- ухвалу слідчого судді від 13.01.2021, відповідно до якої надано слідчому СВ відділення поліції №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_9 (посвідчення ВНП №002691 видане 29.12.2016 ГУНП у Вінницькій області, спеціальний жетон №0107336) дозвіл на тимчасовий доступ до інформації, яка містить конфіденційну інформацію, володільцем якої являється Управління патрульної поліції ГУНП у Вінницькій області, що розташоване по вул. Ботанічна, 24 в м. Вінниця, а саме дозвіл виготовити копію відеозаписів з нагрудних реєстраторів поліцейського (АВ 00039) та (АВ 00144), яка знаходилась в поліцейського батальйону Управління патрульної поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 за період часу з 12:00 год. по 14:00 год. 15.12.2020, шляхом копіювання інформації з сервера належного Управлінню патрульної поліції ГУНП у Вінницькій області на переносний оптичний диск для збереження інформації у цифровому вигляді (DVD-R диск);

- протокол огляду предмету від 18.01.2021, з якого вбачається, що проводився огляд диску марки формату DVD+R, ємністю 4.7 GB;

- постанову про приєднання до справи речових доказів від 18.01.2021, відповідно до якої DVD-диск з вмістом відеозаписів вилучених з Управління патрульної поліції у Вінницькій області, що в м. Вінниця по вул. Ботанічна, 24, які велися за допомогою нагрудних реєстраторів поліцейського (АВ 00039) та (АВ 00144), які знаходились в поліцейського батальйону Управління патрульної поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , за період часу з 12:00 год. по 14:00 год. 15.12.2020 під час несення ним служби на СП «Махнівка» в с. Махнівка Хмільницького району визнано речовим доказом;

- DVD-диск з вмістом відеозаписів вилучених з Управління патрульної поліції у Вінницькій області, що в м. Вінниця по вул. Ботанічна, 24, які велися за допомогою нагрудних реєстраторів поліцейського (АВ 00039) та (АВ 00144), які знаходились в поліцейського батальйону Управління патрульної поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , за період часу з 12:00 год. по 14:00 год. 15.12.2020 під час несення ним служби на СП «Махнівка» в с. Махнівка Хмільницького району;

- ухвалу слідчого судді від 19.01.2021, відповідно до якої накладено арешт на DVD-диск з вмістом відеозаписів вилучених з Управління патрульної поліції у Вінницькій області, що в м. Вінниця по вул. Ботанічна, 24, які велися за допомогою нагрудних реєстраторів поліцейського (АВ 00039) та (АВ 00144), які знаходились в поліцейського батальйону Управління патрульної поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , за період часу з 12:00 год. по 14:00 год. 15.12.2020 під час несення ним служби на СП «Махнівка» в с. Махнівка Хмільницького району;

- вимогу про судимість щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що останній не судимий;

- характеристику щодо ОСОБА_4 , з якої вбачається, що останній останній порядку не порушує, скарг щодо нього не надходило, приймає участь в правлінні ЖБК;

- довідку № 66 від 19.01.2021, з якої вбачається що, ОСОБА_4 до ОКНП «Чернівецького обласного наркологічного диспансера» з приводу лікування не звертався;

- листа за вих. №193 від 19.01.2021 з ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня», з якої вбачається, що ОСОБА_4 на диспансерному обліку не перебуває;

- довідку №25 від 20.01.2021 про те, що ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- паспорт ОСОБА_4 ;

- медичну довідку серії ААН №2321124;

- сертифікат про проходження профілактичного наркотичного огляду серії РРТ №762399.

Оцінюючи зібрані по справі докази на предмет доведеності зазначених сторонами кримінального провадження обставин, суд приймає до уваги приписи ч.1 ст.94 КПК України, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У відповідності до ч.1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно частин 1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Судом були оглянуті речові докази у цій справі. Це диск з відеозаписами з боді-камери поліцейського, на якому зафіксовані обставини спілкування ОСОБА_4 з поліцейським та подальші його дії по залишенню коштів у розмірі 100 грн у поліцейському пункті.

Суд, дослідивши вказані вище докази, з врахуванням їх належності та допустимості, вважає недоведеним факт вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, а саме пропозиція службовій особі надати їй неправомірну вигоду та надання такої вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує та надає таку вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади.

На підтвердження вини ОСОБА_4 досліджено вказані вище докази, на які посилається прокурор, однак вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому порушення такими доказами не доводиться поза розумним сумнівом.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Із змісту ст. 62 Конституції України, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 КПК України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у встановленому законом порядку, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Європейський суд з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 року, заява № 42310/04, в п. 150 зазначив про те, що суд при оціненні доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким розумними сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою .

Так, п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. А згідно з положеннями п. 3 ст. 6 Конвенції кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права: мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту; захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника одержувати таку допомогу безоплатно, коли цього вимагають інтереси правосуддя, тощо.

Згідно ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, а згідно ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Так, даючи оцінку показанням допитаних свідків обвинувачення, суд зазначає про те, що вони жодним чином не підтверджують вину обвинуваченого в інкримінованому йому діянні. Так, жоден зі свідків не був очевидцем дій, які ставлять у вину ОСОБА_4 .. Інформація щодо кримінального правопорушення була ними отримана зі слів інших осіб.

Сторона обвинувачення вважає, що основним беззаперечним доказом винуватості ОСОБА_4 є відеозаписи з бодікамер поліцейського, однак суд з такими доводами не погоджується, оскільки самі відеозаписи містять фіксування подій, які в обвинувальному акті відображені не були, та подій, які спростовують доводи сторони обвинувачення. Натомість виклад в обвинувальному акті фактичних обставин є спотвореним та таким, що не відповідає дійсності.

З відеофайлу вбачається, що співробітник поліції, перебуваючи на пості, зупинив автомобіль під керуванням ОСОБА_4 , та вказав, що останній допустив порушення п. 11.5 ПДР, оскільки рухався не у тій полосі, хоча мав би їхати ближче до краю дороги, адже відповідна смуга була вільна. Також поліцейський вказав, що ОСОБА_4 порушив ПДР України, оскільки не пристебнутий ременем безпеки; штраф за порушення правил рядності доріг становить 425 грн, за не пристебнутий ремінь безпеки 51 грн, тож має місце два порушення. Дослівно поліцейський сказав так: «Я думаю, що краще поступити так, щоб написати вам 51 грн штрафу. Якщо бажаєте більше напишу більше». Якби було одне порушення, як вказав поліцейський, він би відпустив ОСОБА_4 . А оскільки їх два, то він має накласти стягнення за серйозніше правопорушення, однак він входить в положення та накладає стягнення 51 грн за непристебнутий ремінь. Поліцейський перепитав ОСОБА_4 , чи він згоден на штраф 51 грн, на що той кивнув головою, заперечень не висловив. У подальшому поліцейський запропонував зачекати ОСОБА_4 в автомобілі, поки той оформить документи, або пройти з ним до посту.

З відеофійлу вбачається, поліцейський говорить: «Ми нічого лишнього вам не зробим», далі ОСОБА_4 кладе на стіл у поліцейському пункті одну купюру грошей. Поліцейський говорить, щоб той забрав; дослівно « Не потрібно, за це є кримінальна відповідальність, заберіть, будь ласка…». ОСОБА_4 махає рукою, щось говорить (якість звуку не дає можливості встановити зміст) та виходить з приміщення. Поліцейський дзвонить колезі, пояснює, що особа залишила неправомірну вигоду, сказавши «Це вам…», та з`ясовує порядок своїх наступних дій. Прокурор у судовому засідання стверджував, що обвинувачений на зауваження поліцейського про кримінальну відповідальність відповів «…Я знаю, я знаю…»; однак з відеозаписів це не підтверджується.

З протоколу огляду предмета від 18.01.2021 вбачається, що у ньому зафіксована розмова ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , де вказано, що обвинувачений після того, як поліцейський сказав йому забрати кошти, відповіі " Я нічого Вам не даю!". З диску з відеозаписом не вбачається за можливе встановити, що саме відповів обвинувачений, проте зміст вказаного протоколу огляду предмета ставить під сумнів наявність в обвинуваченого умислу надати неправомірну вигоду. Суд зауважує, що роз`яснення поліцейського про наслідки за надання неправомірної вигоди посадовій особі були вкрай неповними та незрозумілими, не розкривали суті та змісту повідомлення, що підтверджується відеозаписом та протоколом огляду предмету. Фактично належного роз`яснення не було.

З відеофайлу вбачається, що на ОСОБА_4 складено постанову та накладено стягнення 425 грн за те, що ОСОБА_4 їхав в лівій смузі, однак останній заперечує, вказує, що йому поліцейський повідомив, що у нього штраф 51 грн, й це зафіксовано на камерах. Поліцейський заперечує. Вказує, що по факту порушення він й склав постанову.

З зазначеного слідує, що подією, яка передувала нібито наданню неправомірної вигоди, було накладення стягнення за непристебнутий ремінь безпеки. Склад такого правопорушення охоплюється ч.5 ст. 121 КУпАП. Суду не було надано доказів, що така постанова складалась; зміст обвинувального акту взагалі не містить жодних посилань на обставини притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП, хоча в цій частині відповідні події мали суттєве значення для встановлення дійсних обставин у справі. Складення постанови за ч. 2 ст. 122 КУпАП мало місце після того, як ОСОБА_4 залишив на столі поліцейського грошові кошти, й після того, як поліцейський порушив питання щодо реагування на надання неправомірної вигоди. Тобто з відеозапису слідує, що обвинувачений не надавав жодних коштів поліцейському у зв`язку зі складенням постанови за ч.2 ст.122 КУпАП, а підписав таку постанову після її складення (відеофайл ). Натомість залишенню коштів ОСОБА_4 передувало повідомлення поліцейського про накладення на нього штрафу у розмірі 51 грн. Сам обвинувачений пояснив суду, що він залишив ці кошти в рахунок сплати такого штрафу. При цьому, на думку суду, малоймовірним видається, що особа мала умисел уникнути відповідальності шляхом підкупу поліцейського через притягнення його до відповідальності за порушення, з яким він погодився, й наслідком якого було стягнення у розмірі 51 грн, адже така сума є незначною, й доказів того, що в результаті стягнення могли б настати нгативні наслідки для особи немає, а також з огляду на поведінку ОСОБА_4 .. Стороною обвинувачення не надано доводів та доказів, що застосування до обвинуваченого штрафу за непристебнутий ремінь безпеки в силу інших особистих обставин, як-от зайняття певної посади, необхідність виконувати певні обов`язки тощо, могло спричинити для нього такі негативні наслідки, що у нього виник умисел уникнути покарання шляхом надання неправомірної вигоди. Дії на притягнення до відповідальності за порушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, були вчинені поліцейським не зразу; при цьому поліцейський демонструє непослідовність у прийнятті такого рішення, та зміну своєї позиції у виборі застосування стягнення після повідомлення особі-порушнику про вже прийняте рішення. Дії у виді надання поліцейському неправомірної вигоди за непритягнення до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП ані перед складанням відповідної постанови, ані після її складання ОСОБА_4 жодними доказами не доводяться.

За змістом обвинувального акту, ОСОБА_4 надав неправомірну вигоду саме за непритягнення його до відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді 425 грн штрафу, що не відповідає дійсності, та спростовується відеозаписами з бодікамери поліцейського. Таким чином, відеозаписи з бодікамер поліцейського не доводять вину ОСОБА_4 в інкримінованому правопорушенні за ч.1 ст. 369 КК України.

Інші докази, на які посилається прокурор, не містять жодних відомостей щодо винуватості ОСОБА_4 , оскільки є документами, що підтверджують лише факт внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄДРСР, проведення слідчих дій, та містять характеризуючи дані про обвинуваченого.

Із змісту п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вбачається, що обвинувальний акт має містити такі відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Отже, формулювання обвинувачення, як складова частина обвинувального акта, має визначатись у логічному зв`язку з положеннями ст. 373 КПК України, які визначають вимоги до змісту вироку та оперують поняттям формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним . Так, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення, як складової частини обвинувального акта, яке підлягає доведенню під час судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого Кримінальним кодексом України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, ОСОБА_4 надав неправомірну вигоду сержанту поліції ОСОБА_5 за уникнення відповідальності та невинесення стосовно нього постанови за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , може бути вчинений особою лише з прямим умислом, який, відповідно до ст. 24 КК України, характеризується тим, що особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Обов`язковою суб`єктивною ознакою є корисливий мотив отримання результату від надання неправомірної вигоди у виді ненастання негативних наслідків невчинення посадовою особою дій, які останній мав би вчинити.

Специфіка суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, полягає в існуванні щільного зв`язку між умислом особи, яка приймає пропозицію, обіцянку або одержує неправомірну вигоду, та умислом того, хто її пропонує або надає. Змістом умислу першого повинно охоплюватися, з-поміж іншого, усвідомлення того, що суб`єкт злочину, передбаченого ст. 369 КК України, розуміє сутність того, що відбувається, і усвідомлює факт незаконного одержання службовою особою неправомірної вигоди.

Приймаючи до уваги показання обвинуваченого, свідків, інформацію з відеозаписів, враховуючи, що усі сумніви щодо вини особи мають тлумачитися на її користь, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 не були спрямовані на уникнення відповідальності за порушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, шляхом надання неправомірної вигоди поліцейському. А виклад фактичних обставин в обвинувальному акті, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення в обвинувальному акті є суперечливими у порівнянні з наданими суду доказами, мають дефект щодо повноти, всебічності і об`єктивності відображення подій.

Крім того, суд бере до уваги те, що у даному кримінальному провадженні суду не надано для дослідження речовий доказ грошову купюру, незважаючи на те, що предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 369 КК України, є неправомірна вигода, під якою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав (примітка до ст. 364-1 КК України) .

Оцінюючи всі надані суду стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши у повному обсязі судовий розгляд, допитавши обвинуваченого та свідків, дослідивши надані докази, перевіривши доводи учасників процесу, з`ясувавши у них, чи всі докази подані ними на підтвердження своїх доводів, суд дійшов до переконання, що стороною обвинувачення не доведено вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 1 ст. 369 КК України, тому за пред`явленим обвинуваченням він підлягає визнанню невинуватим і судом виправданим.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Аналіз досліджених доказів, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 337 КПК України про судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, переконав суд у тому, що жоден з доказів, наданий стороною обвинувачення та перевірений в судовому засіданні, як окремо так і в сукупності, не можуть бути покладені в безпосереднє підтвердження вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Згідно вимог ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до п. п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 01.11.1996 року суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку № 5 від 29.06.1990 року при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що положення п/п а п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.

П. 2 ст. 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі Тельфнер проти Австрії від 20.03.2001 року та Філліпс проти Сполученого Королівства від 05.07.2001 року.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.02.2019 № 1-р/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК України зауважив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.

У справі «Барбера, Мессеґе і Хабардо проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Суд бере до уваги, що згідно приписів ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Доля речових доказів у справі підлягає вирішенню відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. ст. 373, 374, 615 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_4 невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Виправдати ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 369 КК України у зв`язку з недоведеністю винуватості і вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Речові докази, а саме:

- одну грошову купюру номіналом 100 гривень із серійним номером ТА 4520212, яку було виявлено та вилучено під час проведення огляду на робочому столі в приміщенні СП «Махнівка», яку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , повернути власникові, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.12.2020;

- DVD-диск з вмістом відеозаписів вилучених з Управління патрульної поліції у Вінницькій області, що в м. Вінниця по вул. Ботанічна, 24, які велися за допомогою нагрудних реєстраторів поліцейського (АВ 00039) та (АВ 00144), які знаходились в поліцейського батальйону Управління патрульної поліції ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 , за період часу з 12:00 год. по 14:00 год. 15.12.2020 під час несення ним служби на СП «Махнівка» в с. Махнівка Хмільницького району, залишити при матеріалах справи, скасувавши арешт накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 19.01.2021.

Вирок може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_10