Справа № 464/1581/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/520/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 01 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Сихівського районного суду м.Львова від 01 квітня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.4 ст.185, ч.2 ст.309 КК України, та призначено йому покарання: за ч.4 ст.185 КК України позбавлення волі на строк п`ять років; за ч.2 ст.309 КК України позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання - позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 19 грудня 2023 року о 15.40 год. на пр. Ч.Калини, 36 в м. Львові у приміщенні магазину «Рукавичка», в умовах воєнного стану, введеного указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.22. та неодноразово продовженим, зокрема, указом Президента України «Про продовження стоку дії воєнного стану в Україні» № 734/2023 від 06.11.23. з 05.30 год 16 листопада 2023 року на строк 90 діб), маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів з метою власного протиправного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав зі стелажу майно ТзОВ ТВК «Львівхолод» - дві пачки кави меленої «Qualita Oro Lavazza» 250 г вартістю 189,84 грн за одиницю, а всього на загальну суму 379,68 грн., чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Крім того він же 02 січня 2024 року о 14.50 год. на вул Персенківка, 72 в м.Львові, маючи умисел на незаконне придбання психотропних речовин без мети збуту, придбав, привласнивши знайдене, з метою власного вживання один полімерний пакет із герметизуючою застібкою, в якому містилась порошкоподібна речовина світло-жовтого кольору - амфетамін, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Вказану пакет обвинувачений помістив в коробку з-під сигарет та незаконно зберігав при собі без мети збуту. Того ж дня о 15 год. ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції, які у подальшому виявили та вилучили у нього вказаний пакет з амфетаміном масою 0,9156 г, що відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, протягом року після засудження за статтею 309 КК України, тобто злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України.

На даний вирок суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок та застосувати до обвинуваченого положення ст. 75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що призначене ОСОБА_7 покарання є несправедливим внаслідок суворості.

Вказує, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом належним чином не було враховано, що ОСОБА_7 має психічні та поведінкові розлади та за станом здоров`я не може утримуватися у місцях позбавлення волі, оскільки потребує постійного медичного лікування.

Вважає, що характер вчинених кримінальних правопорушень не свідчить про значну соціальну небезпеку ОСОБА_7 . Стверджує, що ОСОБА_7 у повній мірі усвідомив протиправний характер своїх дій та щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочинів. Обставин, які обтяжували покарання встановлено не було. Також звертає увагу, що ОСОБА_7 доглядає за матір`ю похилого віку.

При апеляційному розгляді прокурор заперечив апеляційні вимоги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, та кваліфікація його дій в апеляційному порядку не оспорюються.

Водночас, колегія суддів враховує положення ч.2 ст.404 КК України, згідно яких суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно положень ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів щодо посилення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» викладено у новій редакції ст. 51 КУпАП України та змінено розмір дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів враховує, що самим Кримінальним кодексом України не визначено розмір кримінально караного викрадення чужого майна, а тому зміна КУпАП Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 є зміною кримінального законодавства, яка пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність особи, і Закон № 3886-ІХ від 18.07.2024 має зворотню дію в часі і поширюється на діяння обвинуваченого ОСОБА_7 , які кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України та були вчинені ним 19.12.2023.

З урахуванням положень п. 5 р. XX Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, встановлюється в розмірі податкової соціальної пільги, яка становить 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Згідно ст. 7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2023 становив 2684 грн.

З урахуванням наведеного, податкова соціальна пільга та неоподатковуваний мінімум доходів громадян становили 1342 грн.

Таким чином, кримінальна відповідальність за крадіжку, вчинену у 2023 році, з врахуванням змін, внесених Законом № 3886-ІХ , настає за вчинення крадіжки на суму 2684 грн. та більше.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджено за вчинення у 2023 році крадіжки чужого майна.

Згідно матеріалів кримінального провадження діями ОСОБА_7 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому ТзОВ ТВК «Львівхолод» на суму 379,68 грн.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого обвинуваченим 19.12.2023 майна була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн., то, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст.5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та положення ст.407 КПК України, з мотивувальної частини оскаржуваного вироку слід виключити покликання на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, оскільки вказані діяння, з огляду на наведене вище, не підпадають під кримінальне каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Разом з тим, оскільки оскаржуваним вироком ОСОБА_7 було засуджено і за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, то апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому покарання колегією суддів переглядаються.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

При призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повні мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як нетяжкий злочин, дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, не працевлаштований та не має офіційного джерела доходу, неодружений, проживав за місцем реєстрації з матір`ю, 1958 р.н., немає на утриманні осіб та міцних соціальних зв`язків, його вік та стан здоров`я, те, що обвинувачений під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває, посередньо характеризується, вину визнав, наявність обставини, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Колегія суддів визнає, що апеляційні доводи захисника про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися у місцях позбавлення волі, оскільки потребує постійного медичного лікування, належними доказами не підтверджено.

Так, згідно матеріалів справи місцевий суд врахував, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 125 від 01.02.24 ОСОБА_7 тяжким психічним розладом не страждав і не страждає, міг і може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, проте виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності та стан вимушеного утримання.

Крім цього колегія суддів враховує, що згідно матеріалів справи обвинувачений під наглядом в наркологічному чи психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Також матеріалами справи не підтверджено апеляційні доводи захисника про те, що обвинувачений здійснює догляд за матір`ю похилого віку.

Так, місцевим судом встановлено, що обвинувачений проживає з матір`ю, 1958 р.н., яка, як ствердив сам обвинувачений у судовому засіданні місцевого суду, працює. Водночас, сам обвинувачений не є працевлаштованим. Крім цього у матеріалах справи відсутні будь які дані про те, що матір обвинуваченого потребує стороннього догляду.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від двох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років.

Таким чином, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 , який не працює та не має жодного джерела доходу, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 309 КК України, покарання у межах санкції цієї статті, у повній мірі відповідає вимогам закону.

При цьому, у даному випадку колегія суддів не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 неодноразово судимий, у тому числі і за ст. 309 КК України, відбував покарання як реально, так із випробуванням, однак жодних висновків для себе не зробив та продовжив вчинення кримінальних правопорушень, що безумовно свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Підстави вважати суворим призначене обвинуваченому покарання за ч.2 ст.309 КК України у виді 1 року позбавлення волі відсутні.

Враховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, апеляційну скаргу захисника слід задоволити частково, а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 01 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 слід змінити.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 01 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з вироку Сихівського районного суду м.Львова від 01 квітня 2024 року посилання на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та посилання на призначення йому остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.309 КК України, до покарання у виді одного року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення його до виконання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: