Номер провадження 1-кп/205/243/25
У Х В А Л А

28 березня 2025 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002897 за обвинуваченням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та 2 ст. 361 та ч. 4 ст. 185 КК України та угоду про визнання винуватості, укладену 19 грудня 2024 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

обвинуваченої - ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2024 року в провадження Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002897 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та 2 ст. 361 та ч. 4 ст. 185 КК України разом з угодою про визнання винуватості від 19 грудня 2024 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 та підозрюваною ОСОБА_3 .

До матеріалів кримінального провадження долучена письмова згода потерпілої ОСОБА_3 на укладання прокурором з обвинуваченою ОСОБА_3 угоду про визнання винуватості у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до умов укладеної угоди підозрювана ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у вчинені інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1 та 2 ст. 361 та ч. 4 ст. 185 КК України та зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення під час судового провадження; сторони узгодили покарання підозрюваній за ч. 1 ст. 361 КК України обмеження волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 361 КК України обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 4 ст. 185 КК України позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Також сторони погодилася на звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. ст. 75, 76 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 , обвинувачена ОСОБА_3 та захисник адвокат ОСОБА_5 угоду підтримали та просили її затвердити. Обвинувачена ОСОБА_3 зазначила, що угоду вона уклала добровільно, без примусу, всі процесуальні права, як обвинуваченої у кримінальному провадженні, а також обмеження у зв`язку з укладанням та затвердженням угоди, їй відомі та зрозумілі.

Потерпіла ОСОБА_3 в судові засідання на неодноразові виклики не з`явилася, причини неявки в судові засідання не повідомила.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що потерпіла ОСОБА_3 є особою похилого віку і за станом здоров`я не може з`явитися в судові засідання, натомість письмову згоду на укладання прокурором угоди про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні вона надавала добровільно.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що потерпіла ОСОБА_3 приходиться їй рідною бабцею і проживає з нею в одній квартирі. Також обвинувачена вказала, що потерпіла ОСОБА_3 в силу похилого віку має розлади пам`яті та інколи дезорієнтована у часі, просторі та обставинах, що відбуваються навколо неї.

Суд, вивчивши обвинувальний акт у кримінальному провадженні та укладену сторонами угоду про визнання винуватості, заслухавши учасників судового провадження, присутніх під час розгляду угоди, приходить до висновку про відмову у затвердженні угоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону та відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам КПК України або закону , а також у разі, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства, або її умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

До матеріалів обвинувального акту долучено письмову згоду потерпілої у кримінальному провадженні № 0002897 ОСОБА_3 від 18.12.2024 року, згідно якої остання надає згоду прокурору на укладання угоди про визнання винуватості між нею та обвинуваченою ОСОБА_3 та не заперечує проти узгодження прокурором і застосування до ОСОБА_3 ст. 75 КК України, яка передбачає іспитовий строк. Також у письмовій згоді потерпілої ОСОБА_3 зазначається про відшкодування їй заподіяної шкоди у повному обсязі та небажання подавати цивільний позов.

Натомість, додана до матеріалів обвинувального акту письмова згода потерпілої ОСОБА_3 на укладання прокурором угоди про визнання винуватості не узгоджується з укладеною угодою, з огляду на наступне.

Вказана письмова згода потерпілої ОСОБА_3 датована 18.12.2024 року, тобто до укладання угоди між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_3 та складання і затвердження обвинувального акту 19.12.2024 року.

Проте, у письмовій згоді потерпілої ОСОБА_3 надається згода на укладання прокурором угоди про визнання винуватості з обвинуваченою ОСОБА_3 , яка, у свою чергу, на день надання потерпілою вказаної письмової згоди статусу обвинуваченої у кримінальному провадженні не мала.

Крім того, письмова згода потерпілої ОСОБА_3 не містить відомостей про обізнаність потерпілої про процесуальний порядок здійснення кримінального провадження на підставі угод, в тому числі й про обізнаність потерпілої про обмеження у здійснені процесуальних прав у разі затвердження угоди про визнання винуватості.

Крім того, судом встановлено невідповідність угоди вимогам процесуального закону.

Вимоги до змісту угоди про визнання винуватості визначаються ст. 472 КПК України, згідно якої в угоді про визнання винуватості зазначаються, зокрема, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Натомість, вищевказаних вимог процесуального закону, в угоді про визнання винуватості не дотримано, оскільки у п. 2 угоди разом з беззастережним визнанням підозрюваною ОСОБА_3 своєї винуватості у вчиненні кримінальних правопорушення міститься умова, відповідно якої підозрювана зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення під час судового провадження.

Суд вважає, що зобов`язання підозрюваного або обвинуваченого у майбутньому визнати свою винуватість не є беззастережним визнанням винуватості у розумінні ст. 472 КПК України, оскільки само по собі таке зобов`язання містить умови та обставини його процесуальної реалізації, що, у свою чергу, утворюють застереження при визнанні обвинуваченим своєї вини. Крім того, у п. 2 Угоди не зазначено у якому з трьох інкримінованих ОСОБА_3 кримінальних правопорушень остання зобов`язалася визнати свою винуватість під час судового провадження.

Крім того, у п. 5 угоди сторони визначають узгоджене покарання за ч. 1 ст. 361 КК України обмеження волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 361 КК України обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 4 ст. 185 КК України позбавлення волі строком на 5 років. При цьому, у п. 5 угоди сторони узгоджують визначення остаточного покарання ОСОБА_3 із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Суд вважає посилання сторін угоди на застосування покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України таким, що не відповідає вимогам закону, оскільки відповідно до норм ч. 4 ст. 70 КК України призначається покарання лише у випадках, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. При визначені остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень підлягає застосуванню правила, визначені у ч. 1 ст. 70 КК України, згідно яких покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення призначається окремо, після чого визначається остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Разом з цим, суд наголошує, що правила ст. 70 КК України не передбачають визначення остаточного покарання шляхом поглинання менш «тяжкого» покарання більш «тяжким», як це запропоновано сторонами у п. 5 угоди, оскільки за загальною термінологією Кримінального кодексу України, який є єдиним Законом України про кримінальну відповідальність, критерії рівня кримінально-правового примусу у вигляді покарання визначаються такими категоріями як «суворість» та «м`якість», а термін «тяжкість», згідно норм КК України, застосовується виключено для визначення ступеня суспільної небезпечності кримінального правопорушення.

Крім того, в судове засідання, на неодноразові виклики, не з`явилася потерпіла ОСОБА_3 . В матеріалах обвинувального акту міститься заява від її імені на адресу судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, в якій остання просить суд провести підготовче судове засідання та судовий розгляд кримінального провадження № 0002897 за обвинуваченням ОСОБА_3 без її участі у зв`язку з проблемами зі здоров`ям.

Натомість, у зазначеній заяві не зазначено позиції потерпілої ОСОБА_3 стосовно укладеної між прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 угоди про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, а також беручи до уваги пояснення обвинуваченої ОСОБА_3 щодо наявності у потерпілої розладів пам`яті в силу похилого віку, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, поза розумним сумнівом, що письмова згода потерпілої ОСОБА_3 на укладання прокурором угоди про визнання винуватості з обвинуваченою ОСОБА_3 була надана останньою з повним усвідомленням процесуальних особливостей кримінального провадження на підставі угод, визначених Главою 35 КПК України.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням сукупності допущених істотних порушень вимог КПК України при укладанні угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що така угода не підлягає затвердженню у зв`язку з невідповідності її вимогам закону та інтересам суспільства.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України, у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії досудового розслідування, судове провадження за згодою сторін кримінального провадження продовжується в загальному порядку. У разі незгоди однієї із сторін із продовженням судового провадження у загальному порядку досудове розслідування продовжується в загальному порядку. У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Згідно положень ч. 8 ст. 474 КПК України, до моменту видалення суду до нарадчої кімнати сторони угоди мають право ініціювати зміни до укладеної угоди та у разі досягнення згоди укласти нову угоду. Повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні допускається одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди. У разі повторної відмови судом у затвердженні угоди наступне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні не допускається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 315, 372, 376, 474 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 19 грудня 2024 року між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 .

Питання про продовження судового провадження вирішити в порядку, визначеному ч. 7 ст. 474 КПК України.

Роз`яснити учасникам судового провадження право на повторне звернення з угодою з тим самим підозрюваним, обвинуваченим в одному кримінальному провадженні, одноразово у разі усунення підстав, на основі яких суд відмовив у затвердженні такої угоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_6