ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Слідчий суддя Кіцманського районного суду Чернівецької області ухвалою від 17 грудня 2024 року відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на постанову слідчого про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 про винесення постанови про відмову ОСОБА_7 у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні №0000200.

На вказану ухвалу ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, просила скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким матеріали провадження №718/2539/24 за її скаргою повернути до Кіцманського районного суду Чернівецької області для розгляду по суті.

На думку апелянта, слідчий суддя дійшов помилкового висновку, що порушені нею питання у скарзі не відносяться до компетенції слідчого судді, не входять до переліку дій, бездіяльності та рішень, які підлягають оскарженню відповідно до ст. 303 КПК України.

Посилається на п. 1.3. розділу 1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування" (лист від 12.01.2017 N 9-49/0/4-17), в якому зазначено, що бездіяльність, яка підлягає оскарженню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК, передбачає три обов`язкові ознаки: 1) слідчий або прокурор наділені обов`язком вчинити певну процесуальну дію; 2) така процесуальна дія має бути вчинена у визначений КПК строк; 3) відповідна процесуальна дія слідчим чи прокурором у встановлений строк не вчинена.

Провадження№11-сс/822/374/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Категорія:ст.303, 309КПК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Зазначає, що ч. 5 ст. 55 КПК України прямо передбачає обов`язок слідчого чи прокурора діяти за наявності очевидних та достатніх підстав вважати,що заява про визнання потерпілим подана особою, якій не завдано шкоди.Вважає,що навіть після набуття особою процесуального статусу потерпілого, за наявності нових обставин чи інформації, які спростовують відповідність цієї особи критеріям ст.55 КПК України, слідчий має право і зобов`язаний переглянути своє рішення шляхом винесення вмотивованої постанови.

На думку апелянта,моментом виникнення обов`язку слідчого є не загальний початок розслідування чи дата набуття статусу потерпілого, а саме момент отримання очевидних і достатніх підстав, які спростовують цей статус. Невиконання цього обов`язку підпадає під критерії бездіяльності, яка може бути оскаржена в порядку, визначеному ст. 303 КПК України, для забезпечення повноти та об`єктивності досудового розслідування.

Стверджує, що слідчий суддя, ухваливши оскаржуване рішення, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, а тому таке рішення підлягає скасуванню.

ОСОБА_5 та прокурор належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явились,про причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення розгляду не подавали. За таких обставин неявка учасників не перешкоджає апеляційному розгляду.

Дослідивши надані матеріали провадження та перевіривши доводи апелянта, судова колегія приходить до наступних висновків.

Із матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНПУ в Чернівецькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000200 за ст.ст.286-1 ч.3,135 ч.3 КК України.

06.11.2024 року ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 звернулась із клопотанням до слідчого про винесення постанови, якою відмовити ОСОБА_7 у визнанні потерпілою у даному кримінальному провадженні у зв`язку з тим, що вона не є близьким родичем померлого ОСОБА_9 чи членом його сім`ї, а також тим, що їй не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України.

Вказане клопотання було розглянуто слідчим ОСОБА_10 та за результатами розгляду 04.12.2024 року винесено постанову про відмову у задоволенні даного клопотання.У постанові слідчий,зокрема,зазначив,що ОСОБА_7 вже набула статусу потерпілого у кримінальному провадженні на законних підставах(а.с.6-8).

На таку постанову слідчого від 04.12.2024 року ОСОБА_5 подала скаргу слідчому судді, посилаючись на п.1 ч.1 ст.303 КПК України, вважаючи що слідчий допустив бездіяльність,не задовольнивши її вимоги (а.с.1-5).

Просила зобов`язати слідчого винести постанову, якою відмовити ОСОБА_7 у визнанні потерпілою у кримінальному провадженні № 0000200

17 грудня 2024 слідчий суддя відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_11 мотивувавши це тим, що порушене у скарзі питання не входить до переліку рішень,дії чи бездіяльності,які підлягають оскарженню під час досудового розслідування відповідно до ч.1 ст.303 КПК України (а.с.11-12).

З такою позицією погоджується і колегія апеляційного суду, виходячи з наступного.

Положення ч.1 ст.303 КПК України передбачають вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування.

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Подаючи скаргу на бездіяльність слідчого, ОСОБА_11 посилалась на п.1.ч.1 ст.303 КПК України,якою передбачено,що під час досудового розслідування може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, у неповерненні тимчасово вилученого майна, також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Проаналізувавши зміст скарги,слідчий суддя правильно вказав,що оформлена постановою відмова слідчого у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про фактичне позбавлення іншої особи статусу потерпілого є рішенням та не відноситься до бездіяльності,яка може бути оскаржена відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України .

Також слідчий суддя вірно вказав, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування може бути оскаржене лише рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Отже, слідчий суддя відповідно до ч.4 ст.304 КПК України обгрунтовано відмовив у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 ,оскільки згідно ч.2 ст.303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора( не зазначені у ч.1 ст.303 КПК України) не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

За таких обставин судова колегія не вбачає підстав для скасування судового рішення,яке є законним і обгрунтованим,а тому а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіцманського районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2024 року без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2