№ 207/503/24
№ 1-кп/207/106/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року Баглійський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо продовження тримання обвинуваченого під вартою у кримінальному провадженні № 0000710 за звинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2024 року до Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону надійшли матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обирався Баглійським районним судом міста Дніпродзержинська і закінчується 06 березня 2025 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просить міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому продовжити на 60 днів, так як не перестали існувати ризики, які були наявні при обранні запобіжного заходу. Обгрунтовуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою зазначив, що ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та не видав працівникам поліції пістолет, з якого були здійснені постріли. Після вчинення злочину ОСОБА_5 переховувався від працівників поліції та з`явився до органу досудового розслідування на другий день, після вчинення злочину, розуміючи невідворотність покарання, що може свідчити про можливість подальшого переховування обвинуваченого в разі перебування на свободі. 24.11.2022 територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 04.09.2022 внесено відомості до ЄРДР за №0001219 за ч. 4 ст. 408 КК України. Крім того відносно ОСОБА_5 Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська розглядається кримінальна справа №207/3341/20 внесена до ЄРДР за №0000329 від 11.03.2020 за ч. 2 ст. 121 КК України за фактом кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Потерпіла клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підтримала у повному обсязі та пояснила, що вона наполягає на продовженні строку запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, тому що вона побоюється за своє життя.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та в задоволенні клопотання прокурора просили суд відмовити. ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 заявили клопотання про зміну йому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або про визначення застави.

Заслухавши прокурора, потерпілу, обвинуваченого та його захисника, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_5 пред`явлено обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого злочинів. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено. Також суд оцінює суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, імовірну можливість продовження обвинуваченим протиправної поведінки у подальшому. Будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості його подальшого тримання під вартою до суду не надходило.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України, за що передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що є особливо тяжкими злочином, ч. 1 ст. 263 КК України, за що передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що є тяжкими злочином, військовослужбовець, відносно якого територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Краматорську внесено відомості до ЄРДР за №0001219 за ч. 4 ст. 408 КК України за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 .

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що відносно обвинуваченого ОСОБА_5 в Баглійському районному суді міста Дніпрдзержинська Дніпропетровської області вже розглядається кримінальне провадження № 0000329 від 11.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, після того, як звільнився з-під варти під заставу за обвинуваченням у вчиненні попереднього кримінального правопорушення, що характеризує системність вчинення злочинів. Отже, ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе залишити місце свого проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, а отже вчинити інший злочин. Зазначений ризик також є реальним. Таким чином існують достатні та обґрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що може призвести до затягування своєчасного розгляду справи у суді.

Окрім цього суд враховує ризик можливого впливу з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків, вірогідності його переховування від суду, скоєння ним нових злочинів чи правопорушень, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не припинили існувати; обставин, що свідчать про неможливість утримання його під вартою не встановлено.

Враховуючи всі вище перелічені обставини, а також те, що в провадженні Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження № 0000329 від 11.03.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, та те, що після звільнення під заставу ОСОБА_5 відповідно до обвинувального акту скоїв кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України у даному кримінальному провадженні, в задоволені клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 слід відмовити.

Обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо ОСОБА_5 обвинувачень, можливо виправдано вважати, що такий ризик існує.

Також, Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський Суд з прав людини, суд за своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно обвинуваченого пов`язана з тим, що вказані запобіжні заході будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Неможливість покладення на обвинуваченого обов`язків без застосування запобіжного заходу пов`язана з тим, що вказаний спосіб застосування заходу забезпечення не може бути застосований до особи, що обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, пов`язаного із порушенням Присяги військовослужбовця Збройних Сил України.

За таких обставин покладення обов`язків без застосування запобіжного заходу не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальні правопорушення та особистість обвинуваченого свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

Окрім цього питання щодо запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 вже оскражувалось захисником ОСОБА_5 в апеляційному суді і ухвалою від 09 липня 2024 року Дніпровський апеляційний суд визнав рішення суду першої інстанції щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 такого запобіжного заходу як тримання під вартою - законним.

Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України, ст.ст. 5,6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та, враховуючи ризик можливого впливу з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків, вірогідності його переховування від суду, з урахуванням скоєння ним нових злочинів чи правопорушень, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

У відповідності до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України не визначити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Продовжити термін застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , - у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 26 квітня 2025 року включно.

У відповідності до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України не визначити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу.

В задоволенні клопотання ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 про зміну йому міри запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та про визначення застави, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1