Номер провадження: 11-сс/813/465/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000050 від 13.03.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2025 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Ізмаїл, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, депутата Саф`янівської сісьської ради Ізмаїльського району Одеської області, працюючого на посаді директора ТОВ «Олімп-Ізмаїл», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.239, ч.2 ст.364-1 КК України,

встановив:

Слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000050 від 13.03.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191; ч.2 ст.239; ч.2 ст.364-1 КК України.

04.02.2025 року ОСОБА_10 затримано в порядку ст.615 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.239; ч.2 ст.364-1 КК України за обставин викладених у клопотанні слідчого.

Старший слідчий в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави - 3400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 295 200 гривень та з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України у разі внесення застави.

Клопотання мотивоване обґрунтованістю підозри та існуванням ризиків, визначених ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Оскарженою ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_12 щодо передачі ОСОБА_10 на поруки, частково задоволено клопотання слідчого , до підозрюваного застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 02.04.2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, з визначенням застави 2643 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 8 003 004 (вісім мільйонів три тисячі чотири) гривень, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри та існування ризиків, визначених п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або визначити в якості альтернативного запобіжного заходу заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник вважає, що в даному кримінальному провадженні відсутні заявлені слідчим ризики. Звертає увагу, що його підзахисний позбавлений можливості залишити територію України, оскільки не має актуального військово-облікового документу, а його паспорти, які надавали можливість перетнути державний кордон, вилучені під час затримання.

Крім того, підозрюваний не вчиняв дії щодо приховування певних доказів (документів), які цікавлять сторону обвинувачення, а навпаки добровільно видав їх слідчому, а також не здійснював будь-яких спроб здійснювати вплив на свідків та експертів.

Захисник також звертає увагу, що підозрюваний ОСОБА_10 не порушував покладенні на нього процесуальні обов`язки, а отже посилання слідчого на те, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином також є безпідставним.

Захисник просить врахувати, що підозрюваний раніше не судимий, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, одружений, утримує неповнолітню дитину, а його стан здоров`я є незадовільним.

Окремо захисник зазначає про визначення завідомо непомірного розміру застави, який не відповідає майновому стану підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст.404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.239, ч.2 ст.364-1 КК України, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

У рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній початковій стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, а також їх сукупності для висновку про винуватість особи, або її невинуватість, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою відповідно до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема: протокол допиту свідка ОСОБА_13 директора ТОВ «НВК УКРЕКОПРОМ» від 28.03.2024 року; протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; акт відбору проб ґрунтів №60 від 04.10.2024 року; протокол №60 вимірювань показників складу та властивостей ґрунтів , відібраних 04.10.2024 року на візуально забрудненій земельні ділянці; висновок експерта №24-6732 від 07.01.2025 року, яким встановлено, що за результатом забруднення земельної ділянки, є заподіяння шкоди, у тому числі через створення небезпеки для довкілля та спричинення істотного погіршення екологічної обстановки місцевості; протоколи обшуків та інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності, здобуті у ході досудового розслідування, вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_10 може бути причетним до вчинення інкримінованих йому злочинів.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

З огляду на викладене, на даній стадії досудового розслідування, апеляційний суд визнає непереконливими доводи захисника про необґрунтованість підозри.

Колегія суддів звертає увагу, що при розгляді клопотання слідчого про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу, ні слідчий суддя, ні суд апеляційної інстанції не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки триває досудове розслідування кримінального правопорушення, та відповідно до статей 89, 94 КПК оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Так, підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду, обставини даного кримінального провадження, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_10 , який між іншим, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.364-1 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами судового розгляду кримінального провадження у разі звернення сторони обвинувачення з обвинувальним актом, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, на думку колегії суддів, у даному кримінальному провадженні існує ризик, передбачений п.2 ч.1 ст.177 КПК, що ОСОБА_10 може здійснити спроби приховати, або знищити речові докази, в тому числі документи, які стосуються його можливої незаконної діяльності, які станом не теперішній час не відшукані органом досудового розслідування.

Також, апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний матиме можливість здійснювати вплив на свідків з метою схилити їх до дачі неправдивих показань, що буде перешкоджати встановленню істини та у кримінальному провадженні

Апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч.1,2 ст.23, ч.4 ст.95, ст.224 КПК.

Наразі досудове розслідування триває, а показання свідків у даному кримінальному провадженні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Разом з цим, колегією суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону в частині визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, з огляду на таке.

Так, у клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 3400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10295200 гривень

Оскарженою ухвалою слідчий суддя визначив підозрюваному заставу у меншому розмірі 2643 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 8003004 (вісім мільйонів три тисячі чотири) гривень.

Колегія суддів вважає, що таке рішення слідчого судді не відповідає критеріям необхідності та пропорційності, а ухвала не містить належного мотивування в цій частині.

Відповідно до приписів ч.5 ст.182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у виді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010 року, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного/обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, слідчим суддею не було враховано майновий стан підозрюваного та визначено непомірний розмір застави.

При цьому, ухвала слідчого судді, в обґрунтування розміру застави, фактично містить лише посилання на тяжкість та характер інкримінованих ОСОБА_10 злочинів, а також не те, що у власності підозрюваного та його сім`ї знаходяться декілька об`єктів нерухомості та транспортних засобів.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; даних про особу підозрюваного; встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні, з урахуванням даних про особу підозрюваного та його майновий стан, правової кваліфікації злочинів, які інкримінується підозрюваному, які відповідно до положень ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів, а також його ролі, яку за версією органу досудового розслідування виконував підозрюваний у злочинній схемі, тобто обставини, які беззаперечно підлягають подальшій додатковій перевірці, слідчий та прокурор не мали законних підстав ініціювати перед слідчим суддею обрання застави в сумі 10295200 грн, який настільки перевищує максимальний розмір застави у даній категорії злочинів без належного обґрунтування, а слідчий суддя, відповідно, не мав законних підстав для визначення застави в розмірі 8003004 гривень, що також занадто перевищує розміри визначені положеннями п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Колегія суддів визнає необґрунтованими та декларативними доводи прокурора стосовно того, що однією з підстав, яка вплинула на визначення розміру застави є обсяг рухомого та нерухомого майна, яке перебуває у власності підозрюваного.

Апеляційний суд звертає вагу, що вина підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, та можливе незаконне збагачення в результаті вчинення злочинів, ще не доведена і може бути встановлена виключно за результатами розгляду справи судом по суті пред`явленого обвинувачення, у разі звернення прокурора до суду з відповідним обвинувальним актом.

Колегія суддів наголошує, що сума ймовірно завданої шкоди не може бути єдиним чинником призначення виключного розміру застави, в тому числі і з огляду на те, що розмір можливо завданої злочином шкоди підлягає перевірці та встановленню в ході досудового розслідування, яке ще триває.

Із урахуванням наведених вище обставин ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4, п.2 ч.5 ст.182 КПК.

Визначаючи розмір застави, колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_10 та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає, що той розмір застави, про який просить визначити сторона обвинувачення, є явно необґрунтованим та непомірним безпосередньо для підозрюваного, з огляду на суть підозри та недоведеність відповідного фінансового стану підозрюваного та його оточення.

Разом з тим, вважаючи наявним виключного випадку, зокрема обґрунтованої на даній стадії досудового розслідування підозри у вчиненні злочинів, організатором яких за версією органу досудового розслідування є підозрюваний ОСОБА_10 , та які призвели до забруднення земельних ресурсів та заподіяли державі значних збитків, колегія суддів приходить до висновку, що у разі призначення застави як альтернативного запобіжного заходу у межах визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК, така застава з великою вірогідністю може виявитися не здатною забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні, що дає законні підстави для визначення застави у більшому розмірі, ніж передбаченого зазначеною нормою процесуального закону.

Враховуючи, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні нетяжкого та тяжкого злочинів, які призвели до забруднення довкілля, колегія суддів, керуючись абз.2 ч.5 ст.182 КПК, вважає за необхідне визначити підозрюваному заставу - 1400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4239200 гривень.

Визначаючи саме такий розмір застави, апеляційний суд враховує доводи прокурора стосовно того, що підозрюваний ймовірно мав значний фінансовий доход та може мати значні статки, або коло наближених до нього осіб, які володіють значними фінансовими ресурсами, що підтверджується його розмовами зафіксованими в протоколах про результати проведення НСРД, зокрема стосовно бажання підозрюваного придбати майже за 8000000 грн полігон відходів, а отже визначений колегією суддів розмір застави не буде завідомо непомірним для ОСОБА_10 , його родини та близьких осіб, а перспектива втрати такого розміру застави, на даній початковій стадії досудового розслідування, буде достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб запобігти виникненню у нього бажання переховуватись від органу досудового розслідування, або будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно до п.2 ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід тримання під вартою, зменшивши при цьому раніше визначений розмір застави, в якості альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.02.2025 року, якою в кримінальному провадженні №0000050 від 13.03.2024 року до підозрюваного ОСОБА_10 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком до 02 квітня 2025 року включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_10 розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 4239200 (чотири мільйони двісті тридцять дев`ять тисяч двісті) гривень.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами: отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 03.03.2025 року; заставна сума за підозрюваного ОСОБА_10 (номер провадження суду апеляційної інстанції №11-сс/813/465/25; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ).

Підозрюваний ОСОБА_10 звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю чи суд про зміну свого місця проживання, роботи та засобів зв`язку;

- утримуватись від спілкування зі свідками, іншими учасниками кримінального провадження, визначеними слідчим або прокурором;

- здати на зберігання до ДМС в Одеській області свій паспорт для виїзду за кордон (у разі існування такого), або інший документ, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_10 наслідки невиконання обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави, слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого суворого запобіжного заходу

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків становить до 02 квітня 2025 року включно.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4