В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

її представника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000491 про обвинувачення: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Виноградів Закарпатської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2016 близько 21 години 40 хвилин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Volkswagen», моделі «Golf 3», номерний знак НОМЕР_1 , по автомобільній дорозі М-06 «Київ-Чоп», а саме по вулиці Свободи, 47, у населеному пункті Розівка, зі сторони населеного пункту Кінчеш Ужгородського району Закарпатської області, у напрямку населеного пункту Холмок Ужгородського району Закарпатської області, будучи біля АЗС «WOG», не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним, за умов видимості у напрямку руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, та допустив наїзд на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той момент рухався назустріч автомобілю в стані алкогольного сп`яніння в концентрації 2,15%, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті.

За такого, невиконання водієм ОСОБА_6 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з наставшими наслідками, а саме отриманням гр. ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням його смерті.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 вказала, що померлий ОСОБА_8 був її братом. Дорожньо-транспортна пригода відбулась ввечері 26.03.2016 року, про яку вона дізналася після телефонного дзвінка дружини брата. Показала, що приїхала до брата в лікарню, однак він перебував у комі та через 2 тижні помер. Обвинуваченого вперше побачила в суді.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_8 був її чоловіком (проживали у цивільному шлюбі без державної реєстрації). Зазначила, що о 01.15 год. 27.03.2016 року їй подзвонила поліція та повідомила про ДТП, у яке потрапив її чоловік. Вказала, що приїхавши до лікарні їй повідомили, що її чоловік перебуває у комі. Зауважила, що обвинувачений не вчиняв дій, спрямованих на компенсацію завданої шкоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що обставини, які описані в обвинувальному акті, дійсно мали місце. Зазначив, що того вечора близько 21 години він повертався з м. Ужгород додому в с. Сюрте. Було темно, падав легкий дощ, а дорога була мокрою. Зауважив, що рухався зі швидкістю близько 65 км/год., та проїхавши с. Розіка навпроти АЗС «WOG» відчув удар з правого боку та одразу зупинився. Вказав, що перше, що спало йому на думку було те, що він збив тварину, однак вийшовши з автомобіля побачив людину та побіг на заправку для того, щоб викликати карету швидкої допомоги та поліцію. Наголосив, що не бачив пішохода, а тому і відбулось зіткнення. Після ДТП, накрив потерпілого та поклав йому під голову куртку. Згодом пішохода забрала швидка, а його повезли на освідчення.

У судових дебатах вину визнав та вказав, що буде намагатися відшкодовувати шкоду по мірі своєї можливості. Підтримав заявлене його захисником клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Під час розгляду кримінального провадження, суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачених ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Керуючись законом, безпосередньо дослідивши докази, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в повному обсязі доведена зібраними та дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами, які отримані в порядку, встановленому Кримінально-процесуальним Кодексом України.

Свідок ОСОБА_10 не дав свідчень, які стосуються обставин вчинення ОСОБА_6 даного кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показав, що працює головним спеціалістом у Холмківській сільській раді та повідомив, що вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася за межами населеного пункту.

Від допиту інших свідків сторона захисту відмовилася, а прокурор не наполягав.

Крім показань свідків, вина обвинуваченого підтверджується безпосередньо дослідженими у судовому засіданні наступними письмовими доказами.

Рапортом старшого інспектора-чергового Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_12 від 26.03.2016 про те, що в чергову частину Ужгородського РВ надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що у АДРЕСА_3 , відбулась ДТП з потерпілим.

Даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.03.2016 року, схемою та фото таблицею до нього з яких вбачається, що оглядом встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди автодорога у с. Розівка поблизу АЗС «WOG», де відбулось зіткнення автомобіля «Volkswagen», моделі «Golf 3», номерний знак НОМЕР_1 , з пішоходом, зафіксовано загальну обстановку на місці події, ширину проїзної частини, вид дорожнього покриття та його стан (мокре покриття), вказано погодні умови (дощова погода, частковий туман), зафіксовано пошкодження автомобіля.

Висновком судово-медичної експертизи №190 від 18.04.2016 року, згідно якого смерть громадянина ОСОБА_8 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми, яка проявилась у вигляді перелому кісток основи та склепіння черепа, забою головного мозку, субдуральної гематоми та субарахноїдального крововиливу із розвитком подальшого ускладнення у вигляді гострого гнійного менінгоенцефаліту та розвитком набряку, набубнявіння та вклинення речовини головного мозку, які у своїй сукупності привели до порушення та припинення функції ЦНС, що і стало безпосередньою причиною смерті його.

При судово-медичному дослідженні трупа гр. ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток склепіння та основи черепа; забою головного мозку, субдуральної гематоми, субарахноїдального крововиливу; трепанаційного отвору у кістках склепіння черепа; ушитої рани на лобно-тім`яно-скроневій ділянці голови зліва; рани на передній поверхні шиї; залишків крововиливу під апоневроз в області лобно-тім`яно-скроневої ділянки зліва по периметру трепанаційного отвору; ділянок депігментації на шкірних покривах лоба зліва та на виступаючих частинах обличчя зліва, на тильних поверхнях обох кистей рук; синця на шкірі в проекції лівої здухвинної кістки; трьох ушитих ран на задній поверхні верхньої третини лівого стегна; масивної гематоми на шкірних покривах задньої поверхні лівої нижньої кінцівки, починаючи від середньої третини стегна і до середньої третини гомілки.

Тілесні ушкодження у вигляді трепанаційного отвору у склепінні черепа зліва, ушитої рани на лобно-тім`яно-скроневій ділянці голови зліва, рани на передній поверхні шиї до уваги не приймаються, оскільки вони є наслідками надання кваліфікованої медичної допомоги.

Всі інші тілесні ушкодження виникли одномоментно, або у швидкій послідовності одне за одним, внаслідок дії тупих твердих предметів но ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини кузова легкового автомобіля із послідуючим закиданням потерпілого на капот або ударянням об бокову поверхню автомобіля та відкиданням і ударянням потерпілого об підлегле тверде покриття під час обставин ДТП, які зазначені у постанові про призначення судово-медичної експертизи.

Тілесні ушкодження, виявлені у трупа гр. ОСОБА_8 є прижиттєвими, і стосовно живих осіб згідно п. 2.1.3. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті його.

По давності виникнення тілесні ушкодження виявлені у гр. ОСОБА_8 згідно медичної документації вкладаються в час ДТП, що відбулося 26.03.2016 року. Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, які були виявлені у трупа гр. ОСОБА_8 , можна допустити, що в момент первинного контактування із автомобілем він знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні і був повернутий заднє-лівою поверхнею тулуба до рухаючогося автомобіля (первинний удар в ділянку задньої поверхні лівої нижньої кінцівки), а також міг знаходитися як в стані руху (ходьба), так і в стані спокою.

Висновком експертизи судової авто технічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля №208 від 29.04.2016 року, відповідно до якого на момент огляду і експертного дослідження гальмівна система, система рульового керування та система освітлення та світлової сигналізації «Volkswagen», моделі «Golf 3», номерний знак НОМЕР_1 , знаходились у технічно справному стані.

Даними протоколу огляду відеозапису від 17.10.2022, згідно якого об`єктом огляду був оптичний диск марки «НР» DVD+RW 4.7 GB 4х120 min, на якому наявні відеозаписи з камер відео спостереження з будівлі АЗС «WOG», що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Розівка, вул. Свободи. Додатком до протоколу є вищевказаний оптичний диск, який судом було досліджено у судовому засіданні.

Протоколом огляду місця події від 23.10.2017 року, згідно якого проведено огляд за участю представника потерпілої, ОСОБА_6 та його захисника, спеціалістів, який проводився у темну пору доби при штучному освітленні автомобільної дороги «Київ-Чоп», а саме на початку с. Холмок при в`їзді до АЗС «WOG» за адресою: с. Розівка, вул. Свободи, 49 Ужгородського району. В ході проведення вказаного огляду водію ОСОБА_6 було запропоновано відтворити послідовність події дорожньо-транспортної пригоди, вказати швидкість руху та місце наїду на пішохода з метою встановлення загальної та конкретної видимості пішохода.

Даними висновку експерта №10/144 від 24.11.2017 року, відповідно до якого в даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen», «Golf», номерний знак НОМЕР_1 , гр. ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог пунктів 12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України.

При швидкості руху автомобіля «Volkswagen», «Golf», номерний знак НОМЕР_1 , заданій слідством (70 км/год.) величина конкретної видимості пішохода входить в діапазон значень віддалі, яка була б достатньою, щоб при своєчасному гальмуванні автомобіль та пішохід не увійшли в контакт. Водій ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити транспортний засіб до місця контактування з пішоходом, який рухався в попутному напрямку, шляхом застосування екстреного гальмування і уникнути наїзду в момент виникнення йому небезпеки для руху при дозволеній швидкості руху в даних дорожніх мовах 60 км/год.

При заданому слідством механізмі дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля «Volkswagen», «Golf», номерний знак НОМЕР_1 гр. ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_8 , який рухався в попутному напрямку в момент, коли останній появився в полі зору водія, своєчасно застосувавши екстрене гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду при допустимій швидкості руху в даних дорожніх умовах (60 км/год.). В даній дорожньо-транспортній обстановці в діях водія ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам п 12.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Висновком судової автотехнічної експертизи №1147 від 22.12.2018, відповідно до якого в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 , гр. ОСОБА_6 повинен був діяти згідно вимог пунктів 12.2 та 12.3 ПДРУ. В даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_8 повинен був діяти згідно вимог пунктів 4.1 та 4.4 ПДРУ.

При русі автомобіля «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 зі швидкістю 70 км/год., величина конкретної видимості пішохода (Sа=58.2м) входить в діапазон значень відстані (Sз=55.4...69.4м), яка б була достатньою щоб при своєчасному застосуванні екстреного гальмування автомобіль та пішохід не увійшли в контакт. Тому дати однозначну відповідь про технічну можливість уникнути наїзду на пішохода не надається можливим. Рухаючись зі швидкістю 60 км/год. водій автомобіля «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити керований ним автомобіль до місця наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

З технічної точки зору причиною виникнення даної пригоди стали дії водія автомобіля «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 , який рухаючись зі швидкістю 60 км/год. не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху.

Висновком експерта №СЕ-19/116-21/7534-ІТ від 18.05.2021 року, відповідно до якого для заданого комплексу вихідних даних, зазначеного в постанові про призначення інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди, у даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Golf 3», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.2, 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху України. У даній дорожній ситуації водій автомобіля «Volkswagen Golf 3», номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , дотримуючись вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху України мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом зниження швидкості руху до швидкості руху пішохода.

Таким чином, вказані письмові докази та висновки експерта у сукупності доводять порушення обвинуваченим ОСОБА_6 вимог п. 12.4 Правил дорожнього руху, що в свою чергу призвело до наїзду на пішохода та наявну у нього можливість запобігти цьому шляхом дотримання зазначених вимог Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306.

Суд визнає здобуті по даному кримінальному провадженню докази належними, допустимими, достатніми і достовірними, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено.

Судом було вжито передбачені законом заходи для допиту усіх осіб, зазначених стороною обвинувачення та захисту, а також досліджені всі докази, надані учасниками кримінального провадження.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення ухвалюється судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду.

Оцінюючи кожний досліджений в судовому засіданні доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України, вчинив необережний злочин, наслідком якого стало спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті останнього, особу винного, який має сім`ю та постійне місце проживання, не веде аморальний спосіб життя, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім цього, суд приймає до уваги ту обставину, що згідно висновку судово-токсикологічної експертизи №1083 від 25.04.2016, пішохід ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння з концентрацією етилового спирту 2,15%. Також суду не надано відомостей про перебування обвинуваченого на обліку у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлено.

Враховуючи вищезазначене та положення статті 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», та враховуючи положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів», суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортним засобом.

Одночасно, захисником обвинуваченого було заявлено клопотання, яке підтримав обвинувачений та прокурор про застосування до ОСОБА_6 амністії, звільнивши його від відбування покарання, на підставі п. "в" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки обвинувачений має на утриманні двох дітей, відносно яких не позбавлений батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом не виповнилося 18 років.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Згідно ст. 13 Закону України "Про амністію у 2016 році" дія закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії необережних тяжких злочинів, до набрання чинності Закону України "Про амністію у 2016 році", і на день набрання цим Законом чинності мав двох дітей, яким не виповнилося 18 років, що підтверджується копіями наданих свідоцтв про народження серії НОМЕР_3 та серії 1-ФМ №125165, відносно яких він не позбавлений батьківських прав.

Таким чином, ОСОБА_13 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році", які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_6 , судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_6 є особою, на яку поширюється дія Закону України "Про амністію в 2016 році" у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він не позбавлений батьківських прав відносно двох дітей, яким не виповнилося 18 років, злочин, вчинений обвинуваченим, не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, а також те, що Закон України "Про амністію в 2016 році" поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає його звільнення від призначеного покарання, суд вважає за необхідне клопотання захисника, підтримане обвинуваченим, про його звільнення від відбування покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію в 2016 році" задовольнити.

Вирішуючи цивільний позов ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_6 шкоди, спричиненої в результаті ДТП, із урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, дослідивши надані докази, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Згідно ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч. 1 ст. 56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Основними умовами пред`явлення цивільного позову в кримінальному процесі є подання позовної заяви; процесуальна правоздатність позивача; відсутність винесеного судом рішення за тією ж підставою та предметом позову.

Як вказує позивач, обвинуваченим внаслідок вчинення кримінального правопорушення завдано матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням та похованням чоловіка позивача, на загальну суму 20 000 грн.

До спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Аналізуючи докази, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач належними та допустимими доказами довела обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог, про що свідчать додані до позову квитанції.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позивача виникло право вимоги до особи, яка завдала їй вказані збитки, шляхом заявлення цивільного позову до ОСОБА_6 щодо стягнення суми завданого матеріального збитку на загальну суму 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

Позивач також вказала, що неправомірними діями відповідача (обвинуваченого), їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою та смертю цивільного чоловіка, у перенесених нею хвилюваннях та душевних стражданнях, викликаних внаслідок втрати близької людини, яку вона оцінює у розмірі 2 000 000 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку) з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з п. 9 Постанови ВСУ №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З наведеного суд вбачає підстави для застосування до спірних правовідносин загальних норм цивільного законодавства України щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, що найбільш відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

При цьому, судом враховано глибину понесених позивачем моральних страждань, завданих ДТП, та вважає за необхідне стягнути із відповідача ОСОБА_6 на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень.

Крім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_6 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Разом з тим, до позовної заяви в ході розгляду справи стороною позивача не було надано документів, що свідчать про оплату вищевказаного гонорару адвокату, тому суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат, тому така вимога не підлягає до задоволення.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування основного та додаткового покарання на підставі п. "в" ст. 1, ст. 13 Закону України "Про амністію в 2016 році".

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; рнокпп НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_5 ) суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень та завданої моральної шкоди у розмірі 700 000 (сімсот тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати по справі за проведення судової автотехнічної експертизи №208 від 29.04.2016 у розмірі 800 (вісімсот) гривень; судової експертизи №10/144 від 24.11.2017 у розмірі 989,60 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять грн. шістдесят коп.) гривень; інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/116-21/7534-ІТ від 18.05.2021 у розмірі 2 059,44 (дві тисячі п`ятдесят дев`ять грн. сорок чотири коп.) гривень.

Речові докази:

- автомобіль марки «Volkswagen Golf 3», номерний знак НОМЕР_2 повернути власнику;

- заглушку скло-відображувача та уламки фари, упаковані до спец. пакету Експертної служби №2168194, лівий чобіт, упакований до спец. пакету Експертної служби №0176922, штани, упаковані до поліетиленового пакету знищити;

- диск DVD-RW із записом з камер відео спостереження з будівлі АЗС «WOG», що розташована по вул. Свободи в с. Розівка Ужгородського району залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вручити сторонам кримінального провадження копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1