Справа № 346/363/24
Провадження № 1-в/346/136/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання: ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника пробації ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, клопотання провідного інспектора Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_5 , яке погоджено начальником Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, за хворобою,

по кримінальному провадженню №0000322, в якому ОСОБА_7 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, одружений, не працюючий, депутатом не являється, раніше не судимий, працює неофіційно на будові та одержує заробіток у розмірі 15000 гривень, у середньому, щомісячно) вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.08.2024 року був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та йому було призначено покарання у виді штрафу у розмірі 34000 гривень, яке було замінено ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.11.2024 року на громадські роботи на строк 240 годин,

в с т а н о в и в :

Аргументи учасників кримінального провадження.

Представник персоналу органу пробації. Просила задовольнити клопотання, оскільки засуджений хворий на важку інфекційну хворобу, через що не може виконувати за станом здоров`я громадські роботи, що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста та є підставою для звільнення засудженого від подальшого відбуття покарання у виді 228 громадських робіт, на підставі ст.84 КК України.

Прокурор. Заперечувала проти задоволення клопотання, оскільки воно було подано не керівником органу пробації, а його інспектором, і до самого клопотання (хоча повинно було бути подане саме подання керівника органу пробації) не додано висновок лікарської комісії, що прямо встановлено і вимагається ч.5 ст.154 КВК України.

Засуджений. Свою позицію він не висловив, правом узяти участь у судовому засіданні не скористався.

І тому суд, на підставі абз.2 ч.5 ст.539 КПК України, оскільки засуджений був повідомлений належним чином про день та час розгляду клопотання, але не прибув, а суд його участь обов`язоковю не визнавав, проводив розгляд клопотання без участі засудженого. При цьому суд врахував подані представником органу пробації медичні документи з яких вбачається, що засуджений хворіє на відкриту форму туберкульозу, і його явка в суд становила би небезпеку для здоров`я відвідувачів суду та учасників у цій справі зокрема.

Мотиви та оцінка суду щодо фактів

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.08.2024 р. ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 гривень. (а.с.11-13 особової справи - копія вироку). Разом з цим ухвалою вищевказаного суду від 11 листопада 2024 року, яка набрала законної сили 19.11.2024р, ОСОБА_7 призначене вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.08.2024 р. покарання у вигляді штрафу у розмірі дві тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 гривень, замінено на громадські роботи на строк 240 годин (а.с.2,3 судової справи - копія ухвали та розпорядження). При цьому з порядком та умовами відбування такого покарання, ОСОБА_7 був повідомлений під підписку (а.с.5 судової справи - копія підписки).

У період з 21.01.2025 по 29.01.2025, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП "Центр інфенкційних захворювань Івано-Франківської обласної ради", але покинув його самовільно (а.с.6 судової справи - копія виписки з медичної картки хворого).

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста від 07.03.2025, під час амбулаторного лікування ОСОБА_7 отримано результат стійкості до «Н», пацієнт складає небезпеку для оточуючих в епідеміологічному відношенні та враховуючи величину процесу не може за станом здоров`я виконувати громадські роботи (а.с. 9). Аналогічні за змістом медичні документи у вигляді консультативної довідки від 24.02.2025 та відповіді на запит від 07.03.2025 було надано лікарем та медичним директором КНП "Центр інфенкційних захворювань Івано-Франківської обласної ради" (а.с.7,8 судової справи - копії довідки та відповіді на запит).

Мотиви та оцінка суду по суті подання.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою.

При цьому, згідно з п ч.1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Частина 2 статті 19 Конституції України чітко передабчає, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, оскільки орган з питань пробації являється органом державної влади, всі його посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що переабчені Конституцією та законами України.

Зокрема, ч.5 ст.154 Кримінального-виконавчого кодексу України чітко і недвозначно передбачає, що подання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби (тобто іншої, ніж вказана у ч.4 ст.154 КВК, а це психічна хвороба) подається до суду начальником органу або установи виконання покарань. Одночасно з поданням до суду надсилаються висновок лікарської комісії й особова справа засудженого.

Отже вказаним законом чітко передбачені межі повноважень представників органу пробації та спосіб реалізації повноваження щодо звернення до суду для вирішення питання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби (не психічної) засудженого.

Тому тільки начальник органу або установи виконання покарання (до якого на підставі ч.1 ст.18 та ч.1 ст.19 Закону України "Про пробацію" відноситься і орган з питань пробації), а не будь-яка інша посадова чи службова особа такого органу і тільки з документом у формі подання, а не клопотання, може звернутись до суду для вирішення питання про звільнення від відбування покарання внаслідок іншої тяжкої хвороби (не психічної) засудженого. При цьому, до такого подання одночасно і обов`язково повинно бути додано або надіслано саме висновок лікарської комісії, а не будь-які інші медичні документи (виписки чи довідки) чи медичні висновки, у тому числі у вигляді консультатційного висновку спеціаліста.

Однак, 10.03.2025 до суду із клопотанням, а не поданням звернулась, що вона підтвердила у судовому засіданні, саме інспектор Коломийського районного відділу Філії ДУ "Центр пробації"в Івано-Франківській області ОСОБА_8 , а не його начальник ОСОБА_9 (а.с.1 судової справи - клопотання). І до цього клопотання не було додано, ні на момент його подання, ні на момент його розгляду висновку лікарської комісії щодо хвороби засудженого (а.с.1-16 судової справи). А у судовому засіданні пані ОСОБА_8 підтвердила, що висновок лікарської комісії нею не отримувався і не запитувався.

Отже, до суду звернулась посадова особа органу пробації, яка не мала права на звернення до суду із таким документом, і у той спосіб, який не передбачений законом, і без додання документу, який передбачений законом, як обов`язковий до одночасного подання із поданням.

А тому суд згоден із позицією прокурора про те, що клопотання інспектора органу пробації про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання за хворобою не може бути задоволено, як таке, що подане не уповноваженою законом особою та передчасно, за відсутністю висновку лікарської комісії щодо хвороби засудженого.

Не може цього змінити і факт того, що подане інспектором органу пробації клопотання, яка складено було також інспектором, було "погоджено" начальником органу пробації (а.с.1 судової справи - клопотання), оскільки закон є однозначним і чітким до застосування у тому, що з поданням, а не з клопотанням, право звернутись має тільки начальник, а така дія, як "погодження" клопотання начальником, взагалі ні КВК України, ні КПК України не передбачена.

Так само, тобто з підстав того, що це прямо суперечить закону (ч.5 ст.154 КВК України), суд не може вважати належним доказом хвороби засудженого, яка виключає його можливість відбувати покарання у виді громадських робіт додані до клопотання інспектора медичні документи (виписка, консультативна довідка, відповідь на запит, консультатційний висновок спеціаліста), оскільки всі вони вочевидь не являються висновком лікарської комісії (комісії лікарів).

Що стосується самого факту хвороби засудженого, то суд враховує пункти 2 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28.09.1973 р. № 8, які не втратили своєї актуальності, та за якими факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Також суд враховує п.п.9 п.2 розділу 7 Порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.01.2019 №272/5, на яку посилалась інспектор, зокрема: що стосовно засудженого до громадських робіт, який згідно з висновком медико-соціальної експертної та спеціальної лікарської комісії під час відбування покарання визнаний інвалідом I або II групи, який після винесення судового рішення досяг пенсійного віку, засудженої до громадських робіт жінки, яка стала вагітною, а також у разі настання психічного розладу або іншої тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання, уповноважений орган з питань пробації протягом трьох діб з моменту отримання медичного висновку або копії пенсійного посвідчення надсилає до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений до громадських робіт відбуває покарання, клопотання та особову справу для вирішення питання про звільнення такої особи від відбування покарання відповідно до ч.3 ст. 37 КВК України, ч. 3 ст. 56 та ст. 84 КК України, при цьому до вирішення судом зазначеного питання відбування покарання припиняється.

Однак суд відзначає, що вказаний нормативно-правовий акт, у наведеному положенні, в частині звернення до суду саме начальником уповноваженого органу з питань пробації, а не інспектором та протягом трьох днів з моменту отримання медичного висновку саме лікарської комісії, а не будь-якого іншого медичного висновку, вимогам ч.5 ст.154 КВК України не суперечить. Оскільки цей нормативно-правовий акт у наведеному положенні не надає інспектору цього органу звертатись до суду замість начальника, і не передбачає право звернення до суду з моменту отримання будь-якого медичного висновку. Тут це положення слід застосовувати у сукупності з ч.5 ст.154 КВК України.

А от в частині можливості звернення до суду саме із клопотанням, а не з поданням, наведене положення вказаного нормативно-правового акта суперечить нормі закону: ч.5 ст.154 КВК України, яка чітко встановлює право саме начальника звернутись до суду і виключно з поданням. А як відомо, теорія права вимагає у такому випадку застосування саме норми закону.

Разом з цим, проявляючи гнучкість у питанні оцінки документа, який поданий до суду, запобігаючи проявам надмірного формалізму, суд був би готовий оцінити документ під назвою клопотання, а не подання, як належний (оскільки суд віддає перевагу суті над формою) якби він був поданий і підписаний саме начальником органу з питань пробації, а не інспектором, тобто належно уповноваженим законом суб`єктом на вчинення такої дії та за наявності одночасно доданого до нього висновку лікарської комісії щодо хвороби засудженого, але таких документів суду подано не було.

Тому суд повністю погоджується із позицією прокурора що у задоволенні клопотання інспектора слід відмовити.

При цьому, також суд вважає правильною позицію прокурора у тому, що така відмова суду, не позбавляє права начальника Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» звернутись до суду з поданням про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання внаслідок хвороби з одночасним доданням висновку лікарської комісії й особової справа засудженого.

Таким чином, керуючись ст.84 КК України, ст. 152,154 КВК України, ст.ст. 537,539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання провідного інспектора Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» ОСОБА_5 , погоджене начальником Коломийського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ОСОБА_6 , про звільнення ОСОБА_7 від подальшого відбування покарання у виді 228 годин громадських робіт, за хворобою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 24 березня 2025 року та оголошено о 17 годині 10 хвилин.

Головуючий суддя : ОСОБА_1