Справа № 711/9440/24
Номер провадження 1-кп/711/626/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м.Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м.Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003285 від 03.10.2024, стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, є особою з 1 групою інвалідності, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ст.390-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи неодноразово притягнутим протягом 2023-2024 років до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, а саме: 26.02.2023, 13.04.2023, 16.11.2023, 29.07.2024 та 15.09.2024 що підтверджується, постановами Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.04.2024 у справі № 711/1777/23, від 17.05.2023 у справі № 711/2891/23, від 11.01.2024 у справі № 711/8695/23, від 15.08.2024 у справі № 711/6010/24, від 01.10.2024 у справі № 711/7374/24, діючи систематично, умисно, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчиняв стосовно своєї матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фізичне та психологічне насильство.

Так, 04.09.2024, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел направлений на вчинення систематичного фізичного насильства, під час конфлікту, що виник на ґрунті особистих неприязних стосунків, умисно наніс своїй матері ОСОБА_7 , один удар кулаком правої руки в ділянку лівого плеча, в результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою з набряком та крововиливом зовнішньої поверхні лівого плечового суглобу, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1019 від 11.11.2024, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 14.09.2024 у вечірній час доби ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел направлений на продовження вчинення фізичного насильства, умисно наніс декілька ударів руками по руках та декілька ударів ногами по ногах ОСОБА_7 , в результаті чого заподіяв матері тілесні ушкодження у вигляді крововиливів та саден на верхніх та нижніх кінцівок, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 02-01/1020 від 11.11.2024, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Також, 17.09.2024, близько 20 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел направлений на продовження вчинення систематичного психологічного насильства, ображав нецензурною лайкою ОСОБА_7 , чим принижував честь і гідність потерпілої.

Таким чином, ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № СЕ-19/124-24/14932-ПС від 29.10.2024, своїми систематичними, умисними діями призвів до ситуації, яка є психотравмуючою для його матері ОСОБА_7 , та у неї наявні негативні зміни в емоційному стані, що виражаються в зниженому настрої, тривозі, неспокою, напрузі, знервованості, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню її як особистості і виникли внаслідок насилля в сім`ї, тобто вчинив фізичне та психологічне насильство щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах.

Дії ОСОБА_6 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне, систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Разом з тим, в ході досудового розслідування встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07.10.2024 у справі № 711/7827/24 стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий обмежувальний припис строком на 3 (три) місяці, яким визначені наступні заходи тимчасового обмеження його прав: заборонити перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_7 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_7 , якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому йому місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори або контакту іншими засобами зв`язку особисто і через третіх осіб з ОСОБА_7 . Дане рішення про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Так, ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомлений з вищевказаним рішенням суду, умисно порушив встановлені заходи тимчасового обмеження його прав та з 07.10.2024 по теперішній час залишився проживати у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де продовжував спілкуватися з ОСОБА_7 , періодично вчиняв конфлікти з нею, ображав її нецензурною лайкою, чим порушив вимоги виданого стосовно нього обмежувального припису.

Дії ОСОБА_6 , кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 309-1 КК України умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий захід застосований судом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1, ст.309-1 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що дійсно систематично вчиняв стосовно потерпілої фізичне та психологічне насильство. Він її ображав нецензурною лайкою, кричав, погрожував, штовхав.

Він усвідомлює протиправність своїх дій. Просить суд суворо не карати, запевнив, що зробив для себе правильні висновки і не допустить подібних дій у майбутньому, виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Від потерпілої ОСОБА_7 , до суду надійшло клопотання про проведення судового розгляду без її участі.

Врахувавши наведене, запитавши думку присутніх учасників кримінального провадження, які не заперечили щодо проведення судового засідання за даної явки, суд, відповідно до положень ст.325 КПК України визнав за можливе з`ясувати всі обставини кримінального провадження за відсутності належно повідомленого потерпілої.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства злочинів при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.

Вина обвинуваченого підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин злочинів, добровільності та істинності його позиції, допитавши потерпілу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст.126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне, систематичне вчинення фізичного та психологічного насильства, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ст. 309-1 КК України - умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такий захід застосований судом.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та реєстрації, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, є особою з першою групою інвалідності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку та засудив свою поведінку.

В якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст.66 КК України, суд визнає його щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п.1 ч.2 ст.91 КПК, щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення. Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»). Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі №756/4830/17-к).

У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається, дійсно бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, згідно приписів ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Проте, як вбачається з обвинувального акту, така обтяжуюча покарання обставина, як вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, обвинуваченому не висувалася.

Таким чином, суд не може самостійно виходити за межі пред`явленого обвинувачення в частині можливого погіршення становища обвинуваченого. Отже, дотримуючись позиції державного обвинувачення, обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено, оскільки така обтяжуюча обставина як вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, є поза межами висунутого обвинувачення.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2019 року (Справа № 214/4920/16-к, провадження № 51-2920 км 18).

На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, враховуючи вимоги ст.65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а також враховуючи ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, думку потерпілої, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у межах санкції статті у виді пробаційного нагляду, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 1 ст. 59-1 КК покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч. 2 ст. 59-1 КК, такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з ч. 3 ст. 59-1 КК суд може покласти на засудженого обов`язки: 4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, з урахуванням того, що відповідними наказами Міністерства юстиції України затверджено перелік пробаційних програм для суб`єктів пробації, які включають в себе заходи спрямовані на виправлення того чи іншого криміногенного фактору, яке стало причиною вчинення особою кримінального правопорушення.

Пробаційний нагляд призначається на строк від одного до п`яти років (ч. 4 ст. 59-1 КК).

У цій справі, враховуючи фактичні дані про особу обвинуваченого, суд вважає слушним призначити за ст.126-1 КК України, ст.390-1 КК України пробаційний нагляд на підставі ч.1 ст. 70 КК України на строк 2 роки, котрий полягатиме в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, а саме шляхом покладення на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч. 2, 3 ст. 59-1 КК, таких обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Окрім того, Суд, керуючись вимогами ст. 91-1 КК України в редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3233-IX від 13.07.2023, яка регламентує, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, […], суд може застосувати […], один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 5) направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Відповідно до п. 10 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» під програмою для кривдника слід розуміти комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, зокрема до виховання дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі жінок і чоловіків.

При цьому законодавство не встановлює законодавчих критеріїв, від яких необхідно відштовхуватись суду при вирішенні питання про наявність або відсутність підстав для направлення кривдника на проходження відповідної програми, однак вбачається, що при вирішенні цього питання слушним є врахування обставин вчинення правопорушення, системного характеру таких дій, ризику вірогідності повторюваності вчинення домашнього насильства, пояснення потерпілої, мети самої програми, котра покликана: (1) закріпити за особою розуміння поняття «домашнє насильство», його наслідки, відповідальності за вчинені дії, причин та факторів виникнення тощо, (2) формування навичок, які особа має набути за результатами проходження корекційної програми, зокрема: вміння контролювати власні прояви гніву та агресії, аналізувати власні дії в ситуації насильства, вирішувати будь-які ситуації без застосування насильства (саме цих навиків потребує обвинувачений, враховуючи модель вчинюваного ним злочину).

Саме комплексний підхід у даному випадку, на думку суду, є найбільш дієвим, оскільки метою притягнення до кримінальної відповідальності є не тільки покарання, а й виправлення особи, розуміння ним своїх негативних наслідків та виправлення останніх.

Отже, у підсумку, дане покарання із застосуванням обмежувальних заходів, у порядку ст. 91-1 КК, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання із застосуванням обмежувальних заходів, у порядку ст. 91-1 КК, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі №161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

У даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 , 29.11.2024 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси, було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та на підставі ч.7 ст.194 КПК України застосовано до обвинуваченого обмежувальний захід у вигляді направлення обвинуваченого для проходження програми для кривдників строком на два місяці, тобто до 27.01.2025, який на час постановлення вироку закінчився. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про продовження обраного запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав передбачених ст.ст.177, 178 КПК України для продовження обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов у встановленому законом порядку потерпілою не пред`явлений, що не позбавляє права останньої відповідно до ч.7 ст.128 КПК України звернутися до суду з відповідним позовом у порядку цивільного судочинства.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України. Питання процесуальних витрат за проведення експертизи в розмірі 15 918 гривень 00 копійок підлягає вирішенню в порядку ст.ст.118-124 КПК України, а саме вони підлягають стягненню з обвинуваченого, оскільки витрачені на доведення його винуватості.

Керуючись ст.ст.7, 124, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.126-1 КК України, ст.390-1 КК України та призначити йому покарання:

- за ст.126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки;

- за ст.390-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_6 у покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_6 обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників строком на 3 місяці, виконання якої покласти на Черкаський міський центр соціальних служб Черкаської міської ради в місті Черкаси.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_6 , згідно з ч. 1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислювати з дня постановки на облік.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази по кримінальному провадженню:

-копія паспорта громадянина НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/7827/24; копія висновка спеціаліста № 02-01/848 16.09.2024; копія висновка спеціаліста № 02-01/815 09.09.2024, оптичний носій інформації DVD-R диск; оптичний носій інформації DVD-R диск, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження протягом всього часу їх зберігання;

-медична карта амбулаторного хворого № 2/1490, заповнена на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; медичні карти стаціонарного хворого № 2781/07, 4397/07, 5728/07, 1219/08, 1720/08, 2664/08, 4216/09, заповнені на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копії висновків судово-психіатричних експертиз № 131/2010, № 551/2011 на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які повернуто до лікувального закладу, залишити у лікувальному закладі.

Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати на залучення експерта у зв`язку з проведенням експертизи: № СЕ-19/124-24/14932 від 29.10.2024, яка згідно довідки складає 15 918 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) гривень 00 копійок, в дохід держави.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1