Справа № 570/2185/23
номер провадження 1-кп/570/63/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2025 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000494 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рівне, Рівненської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, одруженого, непрацюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 03 травня 2023 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.1 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки;

- 11 липня 2023 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 289, ч.4 ст.70 КК Україги до позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, на підставі ст.75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 2 роки;

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч.2 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 приблизно в період часу з 20 липня по 25 липня 2022 року, перебуваючи за місцем свого постійного проживання, що за адресою АДРЕСА_2 , при спілкуванні у телефонному режимі, уклав усний договір з ОСОБА_6 про капітальний ремонт двигуна транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із обумовленням надання грошової суми, деталей та терміну виконання робіт, завідомо знаючи, що ремонтні роботи проводитись не будуть, увійшов таким чином в довіру останнього.

У подальшому на наступний день після домовленності з ОСОБА_4 , приблизно з 20 липня по 25 липня 2022 року потерпілий ОСОБА_6 , перебуваючи біля гаражу по вул. Центральна (Радянська) у с. Грушвиця Перша Рівненського району Рівненської області, будучи впевненим в сумлінності та справжності намірів ОСОБА_4 , не усвідомлюючи факту обману та отримавши обіцянку ОСОБА_4 про виконання ремонтних робіт та повернення автомобіля через декілька тижнів у справному стані, добровільно передав останньому для виконання ремонту автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Так, в період часу із 27 липня до 28 липня 2022 ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання що за адресою АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, спрямованих на заволодіння грошовими коштами, шляхом зловживання довірою, під приводом передплати за ремонт двигуна, домовився із потерпілим ОСОБА_6 про отримання коштів в сумі 7 000 грн., які були того ж дня передані потерпілим ОСОБА_4 на АЗС «КСЕМ», що знаходиться в смт. Гоща Гощанського району Рівненської області.

В подальшому, без будь-яких об`єктивних причин, що перешкоджали виконанню ремонтних робіт, послуг по ремонту вищевказаного автомобіля не надав та не повернув ОСОБА_6 отриманих від останнього коштів, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Вказаними діями ОСОБА_4 за кваліфікацією органів досудового розслідування вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Крім того, ОСОБА_4 02 серпня 2022 року, перебуваючи за місцем свого проживання що за адресою АДРЕСА_2 , після отримання від ОСОБА_6 для ремонту транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, спрямованих на заволодіння грошовими коштами, шляхом зловживання довірою, не маючи наміру на проведення дійсних ремонтних робіт та повернення отриманих грошових коштів, склавши у потерпілого ОСОБА_6 уяву та обстановку в своєму гаражі про дійсність проведення ремонтних робіт з автомобілем, під приводом додаткової передплати за здійснення ремонту двигуна, отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 4 200 гривень, які були перераховані потерпілим з банківської картки AT «ПриватБанк» № НОМЕР_2 виданої на його ім`я, на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , яка видана на ім`я ОСОБА_7 , яка являється дружиною ОСОБА_4 .

В подальшому, без будь-яких об`єктивних причин, що перешкоджали виконанню ремонтних робіт, послуг по ремонту вищевказаного автомобіля не надав та не повернув ОСОБА_6 отриманих від останнього коштів, а витратив на власні потреби, чим заподіяв потерпілому майнової шкоди у розмірі 4 200 (чотири тисячі двісті) гривень.

Вказаними діями ОСОБА_4 за кваліфікацією органів досудового розслідування вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Потерпілий подав до суду заяву про розгляд провадження без його участі. Зазначив, що заподіяна шкода йому не відшкодована. Щодо покарання послався на розсуд суду.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 вину у вчиненні шахрайства та повторного шахрайства визнав повністю. Підтвердив фактичні обставини вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень.

Суду показав, що в період часу з 20 липня по 25 липня 2022 року, перебуваючи за місцем свого постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , при спілкуванні у телефонному режимі, уклав усний договір з ОСОБА_6 про капітальний ремонт двигуна транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із обумовленням надання грошової суми, деталей та терміну виконання робіт, завідомо знаючи, що ремонтні роботи проводитись не будуть, увійшов таким чином в довіру останнього. Потерпілий ОСОБА_6 , будучи впевненим в сумлінності та справжності намірів ОСОБА_4 , не усвідомлюючи факту обману та отримавши обіцянку ОСОБА_4 про виконання ремонтних робіт та повернення автомобіля через декілька тижнів у справному стані, добровільно передав останньому для виконання ремонту автомобіль марки Mercedes-Benz, моделі «Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 та грошові кошти на ремонт.

В подальшому декілька разів під приводом ремонту автомобіля брав у потерпілого гроші. Без будь-яких об`єктивних причин, що перешкоджали виконанню ремонтних робіт, послуг по ремонту вищевказаного автомобіля не надав та не повернув ОСОБА_6 отриманих від останнього коштів, а витратив на власні потреби.

Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 за ч. 1 та ч.2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) та заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та потерпілий також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений та потерпілий, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

У відповідності до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений сприяв розслідуванню вказаного кримінального правопорушення, оскільки повністю визнав свою вину та фактичні обставини вчинених ним діянь. Однак суд не вважає, що обвинувачений сприяв судовому розгляду справи, оскільки неодноразово не з`являвся в судові засідання, внаслідок чого затягувався судовий розгляд кримінального провадження з вини обвинуваченого. Також суд не погоджується із думкою прокурора і зазначенням в обвинувальному акті пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття.

Суд в процесі розгляду кримінального провадження приходить до висновку про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого. Обставин, які б обтяжували покарання, у обвинувальному акті не зазначено та прокурором не заявлено для з`ясування.

Щодо наявності пом`якшуючої покарання обставини у виді щирого каяття суд зазначає наступне. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального провадження повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19. Матеріали справи таких даних не містять, завдані кримінальними правопорушеннями збитки потерпілому протягом тривалого судового розгляду (внаслідок неявки в судове засідання обвинуваченого) ніяким чином відшкодовані не були, ситуацію, зумовлену вчиненням кримінального правопорушення ОСОБА_4 відносно потерпілого виправити не намагався, тому суд вважає відсутньою зазначену прокурором обставину, що пом`якшує покарання, у виді щирого каяття.

За положеннями ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При обранні виду та визначенні міри покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком та нетяжким злочином відповідно. Також суд бере до уваги небажання ОСОБА_4 відшкодувати потерпілому завдану кримінальними правопорушеннями шкоду та наявність судимості покарання, яке він відбуває із застосуванням іспитового строку.

При ухваленні вироку суд враховує вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.

Враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд бере до уваги думку захисника, яка просила призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, а також позицію потерпілого, який просив призначити покарання відповідно до норм чинного законодавства, та приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе за призначення покарання у виді обмеження волі.

Виходячи з наведених негативних характеристик обвинуваченого, відсутність бажання та спроби виправити ситуацію, що склалася внаслідок вчинення кримінальних правопорушень, зі сторони обвинуваченого ОСОБА_4 відносно потерпілого ОСОБА_6 , відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку про недоцільність застосування положень ст. 75 КК України.

При цьому суд бере до уваги положення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику призначення судами кримінального покарання" - коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальнх правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання:

- за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч.2 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_4 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 72 КК України вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 11 липня 2023 року виконувати самостійно.

Речові докази по справі три оптичні диски залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.2 ст.394 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1