Справа № 346/6861/24
Провадження № 1-кп/346/414/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 січня 2025 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді ОСОБА_1 , без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження, без фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів, розглянувши у спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000301, в якому:

ОСОБА_2 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; неодружений; освіта середня; на утриманні нікого немає, військовослужбовець Збройних Сил України, посада: розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу, розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває) обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 126 та частиною 1 статті 28 і частини 2 статті 125 КК України,

та ОСОБА_3 (який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Коломия Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_2 ; одружений; освіта середня; на утриманні нікого немає, депутатом не обирався, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває; до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався) обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 28 і частини 2 статті 125 КК України,

а сторонами та іншими учасниками кримінального провадження, є: з боку обвинувачення - прокурор: ОСОБА_4 , з боку захисту - обвинувачені: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх захисники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в :

Щодо обвинувачення ОСОБА_2 .

1. 19.09.2022 року солдата ОСОБА_2 призвано на війскову службу за призовом під час мобілізації та направлено для її проходження до військової частини НОМЕР_1 . Надалі наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23.09.2022 року № 257 солдата ОСОБА_2 призначено на посаду розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу, розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення даної війскової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст.ст. 11,49,126,127 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, ст.ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватись Конституції України і Законів України, Військової присяни, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідни вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_2 у порушення вимог вказаних нормативних актів, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин:

17.11.2024 року близько 13 год. солдат ОСОБА_2 , перебуваючи на території Шепарівського лісництва, що в с. Годи-Добровідка Коломийського району Івано-Франківської області на грунті стійких неприязних відносин, вчинив словесний конфлікт із своїм знайомим ОСОБА_8 . І у цей час, у ОСОБА_2 виник злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_8 фізичного болю. І реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_7 знаходячись на території Шепарівського лісництва, що в с. Годи-Добровідка, Коломийського району Івано-Франківської області, під час з`ясування з ОСОБА_8 особистих неприязних стосунків, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки для здоров`я потерпілого та бажаючи їх настання, наніс один удар кулаком правої руки в ділянку спини ззаду ОСОБА_8 , в результаті чого завдав останньому фізичного болю, не спричинивши тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив умисні дії, які виразились в умисному завданні удару, яке завдало фізичного болю та не спричинило тілесного ушкодження, тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 126 КК України.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_2 , згоден із цими обставинами, які були встановлені під час дізнання та не оспорює їх, про що подав письмову заяву. При цьому суд відзначає, що ОСОБА_8 , як потерпілий, також подав письмову заяву, якою теж висловив згоду із вказаними обставинами.

І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_2 звинувачує прокурор, дійсно мало місце, і це діяння дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 КК України. І з цих же мотивів, та оскільки ОСОБА_2 беззаперечно і добровільно та свідомо визнав свою вину, суд вважає винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме його.

2. Окрім цього, 17.11.2024 року близько 22 години 30 хв., солдат ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_3 , без попередньої змови між собою, перебуваючи на території господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на грунті тривалих неприязних відносин вчинили словесний конфлікт із ОСОБА_8 . І у цей час, у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виник злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. І реалізуючи свій злочинний умисел, 17.11.2024 року, близько 22 години 35 хвилин, солдат ОСОБА_2 спільно із ОСОБА_3 , перебуваючи на території господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , без попередньої змови між собою, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання щодо здоров`я ОСОБА_8 нанесли декілька ударів кулаками рук в ділянку його обличчя та голови, а також декілька ударів ногами в ділянку тулуба останньому.

Своїми злочинними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми і струсу головного мозку, синця в межах лівої орбітальної ділянки, з крововиливом на оболонку лівого ока, синця в межах правої орбітальної ділянки, садна в лобній ділянці, синця з саднами на його фоні, в межах лівої вушної раковини та лівої завушної ділянки, синця в ділянці передньої поверхні грудної клітки ліворуч, правого передпліччя, правого колінного суглобу та верхньої третини правої гомілки, садна в діляках китиць рук та їх пальцях. Кожен із синців та саден, що наявні у потерпілого ОСОБА_8 , відносяться до легкого тілесного ушкодження, а закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_2 вчинив умисні дії, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 28 і частиною 2 статті 125 КК України.

Суд вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_2 , згоден із цими обставинами, які були встановлені під час дізнання та не оспорює їх, про що подав письмову заяву. При цьому суд відзначає, що ОСОБА_8 , як потерпілий, також подав письмову заяву, якою теж висловив згоду із вказаними обставинами.

І тому суд вважає, що і це діяння, у вчиненні якого ОСОБА_2 звинувачує прокурор, дійсно мало місце, і це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 28 і частини 2 статті 125 КК України. І з цих же мотивів та оскільки ОСОБА_2 беззаперечно і добровільно та свідомо визнав свою вину, суд вважає винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме його.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_2 вчинив два кримінальних правопорушення, кожне з яких він вчинив в осудному стані, умисно, і в обсязі вказаному в обвинувальному акті, і кожне з яких, правильно кваліфіковано прокурором за частиною 1 статті 28 і частиною 2 статті 125 КК України та частиною 1 статті 126 КК України. І у вчиненні обох цих кримінальних правопорушень винен саме ОСОБА_2 .

Щодо покарання ОСОБА_2 .

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність кожного вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання судом не встановлені, а тому ОСОБА_2 підлягає покаранню за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення.

Суд погоджується із прокурором у тому, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_2 за вчинений ним проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України, що передбачена п.6 ч.1 статті 67 КК України, є вчинення цього кримінального правопорушення у присутності дитини (сина потерпілого: ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), що підтверджується письмовими доказами). Друге кримінальне правопорушення, вчинено ОСОБА_2 без обтяжуючих обставин. Але разом з цим, має місце обставина, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують його покарання за обидва вчинені ним кримінальні правопорушення: щире каяття, що знайшло своє підтвердження у матеріалах кримінального провадження.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини КК України; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 КК України (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож з урахуванням викладеного, суд відзначає і констатує наступне:

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_2 і будуть викладені нижче;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані у обвинуваченні, яке суд визнав доведеним), за яких ОСОБА_2 вчинив кожне окреме кримінальне правопорушення, які за ступенем тяжкості, на момент їх вчинення, в силу частини 2 статті 12 КК України, є кримінальними проступками;

- суд враховує, що санкція частини 1 статті 126 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року;

- також суд враховує, що санкція частини 2 статті 125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року, або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_2 за кожне вчинене ним правопорушення, у тому числі й частину 2 статті 53 КК, за якою розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- суд враховує, що ОСОБА_2 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення умисно, тобто з прямим умислом, і наслідком першого діяння було завдання фізичного болю, яке не спричинило тілесного ушкодження, а от другого - завдання тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоровя, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою та завдання удару, яке завдало фізичного болю та не спричинило тілесного ушкодження. Разом з цим, ОСОБА_2 визнав свою вину добровільно;

- суд враховує, що обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_2 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.1ст.126 КК України, що передбачена п.6 ч.1 статті 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення в присутності дитини. Друге кримінальне правопорушення, вчинено ОСОБА_2 без обтяжуючих обставин;

- обставиною, яка на підставі п.1 ч.1 ст.66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_2 у кожному вчиненому ним правопорушенні;

- обвинувачений судимості не має, а також є військовослужбовцем, призваним на службу у Збройні Сили України, по мобілізації;

- ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Коломия Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_1 ; неодружений; освіта середня; на утриманні нікого немає, військовослужбовець на посаді розвідника розвідувального відділення розвідувального взводу, розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання - солдат, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

Отже, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності для призначення ОСОБА_2 покарання суд вважає, що за вчинений ним кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.126 КК України (з урахуванням його майнового стану: військовослужбовець отримує фіксований дохід, а також однієї обтяжуючої та однієї пом`якшуючої обставини) йому слід призначити найменш суворий вид покарання, що передбачений ч.1 ст.126 КК України, тобто штраф, але у найбільшому розмірі - 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що на підставі п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 850 гривень, оскільки 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень, а 50 - саме 850 гривень). За вчинений ОСОБА_2 кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 28 і частини 2 статті 125 КК України (так само враховуючи його майновий стан, та одну пом`якшуючу обставину) йому теж слід призначити найменш суворий вид покарання, що передбачений частиною 2 статті 125 КК України, тобто штраф, і у найменшому розмірі - 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що на підставі п.5 підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України складає 850 гривень, оскільки 1 неоподатковуваний мінімум доходів громадян складає 17 гривень, а 50 - саме 850 гривень).

При цьому, обмежуючись найменш суворим видом покарання за обидва вчинені ОСОБА_2 кримінальні проступки, суд враховує факт того, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним під час мобілізації з 17.10.2022 року.

Разом з цим, оскільки ОСОБА_2 вчинив два різні кримінальні проступки, тобто має місце сукупність кримінальних правопорушень (тут суд враховує п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.06.2010р. "Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність, і рецидив злочинів та їх правові наслідки"), суд застосовує положення частини 1 статті 70 КК України за якими, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Отже, оскільки суд призначив ОСОБА_2 за кожне вчинене ним кримінальне правопорушення однакове за видом і розміром основні покарання у виді штрафу (зокрема по 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає по 850 гривень), остаточне покарання ОСОБА_2 , з урахуванням ч.2 ст.70 КК України, слід визначити шляхом повного складання призначених покарань.

Отже, зважаючи на все вище викладене, суд призначає ОСОБА_2 остаточне покарання за вчинені ним кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 статті 126 та частиною 1 статті 28 і частиною 2 статті 125 КК України, у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає: 1700 (одна тисяча сімсот) гривень, як необхідне та достатнє покарання за вчинені ним два кримінальні проступки, з урахуванням його особи.

Щодо обвинувачення ОСОБА_3 .

17.11.2024 року близько 22 години 30 хв., ОСОБА_3 спільно із солдатом ОСОБА_2 , без попередньої змови між собою, перебуваючи на території господарства, що розташоване в АДРЕСА_3 , на грунті тривалих неприязних відносин вчинили словесний конфлікт із ОСОБА_8 . І у цей час, у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виник злочинний умисел на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень. І реалізуючи свій злочинний умисел 17.11.2024 року, близько 22 години 35 хвилин, ОСОБА_3 , спільно із солдатом ОСОБА_2 перебуваючи на території господарства, що розташоване у АДРЕСА_3 , без попередньої змови між собою, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання щодо здоров`я ОСОБА_8 нанесли декілька ударів кулаками рук в ділянку обличчя та голови, а такоє декілька ударів ногами в ділянку тулуба останньому.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спричинили ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми і струсом головного мозку, синця в межах лівої орбітальної ділянки, з крововиливом на оболонку лівого ока, синця в межах правої орбітальної ділянки, садна в лобній ділянці, синця з саднами на його фоні, в межах лівої вушної раковини та лівої завушної ділянки, синця в ділянці передньої поверхні грудної клітки ліворуч, правого передпліччя, правого колінного суглобу та верхньої третини правої гомілки, садна в ділянках китиць рук та їх пальцях. Кожен із синців та саден, що наявні у потерпілого ОСОБА_8 відноситься до легкого тілесного ушкодження, а закрита черепно-мозкова травма зі струсом головного мозку відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив умисні дії, які виразились в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 28 і частини 2 статті 125 КК України.

Суд також вважає доведеним вказане формулювання обвинувачення, оскільки його зміст добровільно та свідомо визнав обвинувачений ОСОБА_3 , згоден із цими обставинами, які були встановлені під час дізнання та не оспорює їх, про що подав письмову заяву. При цьому суд відзначає, що ОСОБА_8 , як потерпілий також подав письмову заяву, якою теж висловив згоду із вказаними обставинами.

І тому суд вважає, що діяння, у вчиненні якого ОСОБА_3 звинувачує прокурор, дійсно мало місце, і це діяння дійсно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 28 частини 2 статті 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою. І з цих же мотивів, та оскільки ОСОБА_3 беззаперечно і добровільно та свідомо визнав свою вину, суд вважає винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення саме його.

Таким чином, суд погоджується із стороною обвинувачення у тому, що обвинувачений ОСОБА_3 , в осудному стані, умисно, вчинив кримінальне правопорушення, яке правильно кваліфіковано прокурором за частиною 1 статті 28 частини 2 статті 125 КК України. І у вчиненні цього правопорушення винний саме ОСОБА_3 .

Щодо покарання ОСОБА_3 .

Обставин, які б виключали кримінальну протиправність діяння ОСОБА_3 або звільняли його від кримінальної відповідальності чи від покарання судом не встановлені, а тому ОСОБА_3 підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 28 і частиною 2 статті 125 КК України.

Суд погоджується із прокурором у тому, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, відсутні. Але разом з цим, має місце обставина, яка на підставі пункту 1 частини 1 статті 66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують її покарання, зокрема: щире каяття обвинуваченого.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, і суд враховує, що: покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (частина 1); покарання має на меті не тільки кару і виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (частина 2); покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (частина 3).

Разом з цим суд застосовує і положення статті 65 КК України за якими: Суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (частина 1); особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина 2); підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу (частина 3); більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень (частина 4).

При цьому застосовуючи вказані норми кримінального права, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, щодо правильного їх застосування, викладений ним у постанові від 26.06.2018 року у справі № 570/3743/15-к, в якій зазначається, що покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тож вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 28 частини 2 статті 125 КК України, суд виходить з наступного:

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_3 і будуть викладені нижче;

- суд враховує конкретні обставини (що вказані в обвинуваченні, яке суд вважає доведеним), за яких ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке за ступенем тяжкості, на момент його вчинення, в силу частини 2 статті 12 КК України, є кримінальним проступком;

- суд враховує, що санкція частини 2 статті 125 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до одного року, або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк;

- суд враховує положення Загальної частини КК України, які є застосовними для призначення покарання ОСОБА_3 , у тому числі й частину 2 статті 53 КК, за якою розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням майнового стану винного в межах від 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення умисно, тобто з прямим умислом, і наслідком його діяння було спричинення тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я вчинене групою осіб без попередньої змови між собою. Разом з цим, ОСОБА_3 визнав свою вину добровільно;

- до кримінальної чи адміністративної відповідальності, ОСОБА_3 не притягувався;

- суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_3 та передбачені частиною 1 статті 67 КК України, відсутні;

- обставиною, яка на підставі п.1 ч.1 ст.66 КК України відноситься до обставин, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_3 ;

- ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Коломия Івано-Франківської області; місце проживання: АДРЕСА_2 ; одружений; освіта середня; на утриманні нікого немає, депутатом не обирався, на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.

Таким чином, з урахуванням викладених судом обставин, які він застосовує у їх сукупності для призначення ОСОБА_3 покарання, суд вважає, що за вчинений ОСОБА_3 кримінальний проступок, передбачений частиною 1 статті 28 і частини 2 статті 125 КК України, йому слід призначити найменш суворий вид покарання, передбачений ч.2 ст.125 КК України, але у найбільшому розмірі, тобто 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 1700 гривень), оскільки призначаючи саме такий вид покарання і саме у такому розмірі, суд виходить із того, що зважаючи на зміст вчиненого ОСОБА_3 діяння, але з урахуванням даних про його особу, найменш суворий вид покарання у виді штрафу, але у максимальному розмірі, що складає 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (що складає 1700 гривень) зможе досягнути мети покарання у виді виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншим особам.

Щодо речових доказів і документів.

В силу положень частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатись до набрання рішенням законної сили. При цьому, частина 9 статті 100 КПК України прямо передбачає, як суду треба вирішити питання про долю конкретних речових доказів і документів.

Однак, в матеріалах справи речові докази відсутні, а тому підстави для вирішення питань щодо їх долі, відсутні. Документи, слід залишити у матеріалах кримінального провадження.

Щодо процесуальних витрат.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 118 КПК України передбачено, що процесуальні витрати складаються з витрат, пов`язаних із залученням експертів. А згідно з частиною 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

І хоча суд ухвалює обвинувальний вирок, в силу положень частини 2 статті 124 КПК України, оскільки сторона обвинувачення не надала суду документально підтверджені витрати на залучення експерта чи експертів, підстав для розподілу судових витрат не має.

Інші процесуальні питання.

Підстави, для вирішення судом інших питань, передбачених ст.368 КПК України - відсутні.

Таким чином, на підставі всього вище викладеного та керуючись статтями 1-33,36,37,42,45-52,55,61-62,75-110,113-129,170-211,290-293,318-371,373-377,392-395,532 КПК України суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 126 Кримінального кодексу України. Призначити ОСОБА_2 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 КК України, основне покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає: 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 28 і частиною 2 статті 125 КК України. Призначити ОСОБА_2 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 28 і частиною 2 статті 125 КК України основне покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом повного складання призначених покарань, остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 28 і частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України. Призначити ОСОБА_3 , за вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 28 і частиною 2 статті 125 Кримінального кодексу України основне покарання у вигляді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Розподіл судових витрат - не проводити.

Документи залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених частиною 1 статтею 394 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку надіслати всім учасникам судового провадження. Учасники судового провадження, також, мають право отримати копію вироку в Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області.

Суддя: ОСОБА_1