Провадження №1-кп/523/1643/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України у спрощеному провадженні в приміщенні суду обвинувальний акт й додані до нього матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000488 від 11.10.2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на посаді оператора відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», який є таким, що з 03.11.2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На адресу Суворовського районного суду м. Одеси з Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону одночасно із означеним обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку, в якому викладено клопотання прокурора ОСОБА_3 про розгляд акта у спрощеному порядку, також для розгляду надійшли матеріали кримінального провадження, відповідні заяви потерпілої і сторони захисту.

Приписи ч.1 ст.382 КПК України встановлюють, що у разі розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні, суд у п`ятиденний строк з дня отримання такого обвинувального акта, вивчає його та додані до нього матеріали і ухвалює вирок.

Вивчивши в порядку ст.ст.381-382 КПК України надані для судового розгляду обвинувальний акт й додані до нього матеріали, суд доходить наступних висновків.

Згідно з обвинувальним актом та матеріалами кримінального провадження, досудовим розслідуванням встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 10.10.2024 року приблизно о 12:30 годині, перебуваючи в приміщенні магазину-бару «100 грам» за адресою: м.Одеса, вул. Давида Ойстраха, 2-а, зустрів раніше знайому йому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , майно якої визначив предметом свого кримінально-протиправного посягання.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, обвинувачений ОСОБА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, під приводом телефонного дзвінка, отримав від потерпілої ОСОБА_4 , яка не усвідомлювала дійсних намірів вказаного обвинуваченого, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А24», в корпусі світло-зеленого кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , вартістю 8999 гривень, із сім-картками мобільного оператора «Lifecell» № НОМЕР_4 та «Київстар» № НОМЕР_5 , заволодівши яким вказаний обвинувачений, не маючи намір повертати мобільний телефон, разом із зазначеним майном місце вчинення кримінального правопорушення покинув, розпорядившись ним за власним розсудом та спричинивши таким чином означеній потерпілій матеріальну шкоду у наведеному розмірі.

Отже, за обвинувальним актом, ОСОБА_2 висунуте обвинувачення у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Відповідно до означених вище заяв, потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_2 за участю захисника ОСОБА_5 , погодились зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомилися з обмеженням права на апеляційне оскарження, виявивши згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, а обвинувачений при цьому повністю й беззаперечно визнав свою винуватість.

З огляду на матеріали кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування повністю визнав свою провину за висунутою підозрою, що ідентична викладеному в акті обвинуваченню, а будучи допитаним дізнавачем в якості підозрюваного, надав зізнавальні показання про час, місце, спосіб і мотиви вчиненого ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у матеріалах досудового розслідування та фактичні обставини скоєного кримінального проступку.

Утім, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, фактичні обставини якого ним та ніким із учасників провадження не оспорюються, об`єктивно та повністю підтверджуються наявними у матеріалах досудового розслідування доказами, дослідження яких не проводилось, відповідно до ч.1 ст.382 КПК України.

Приймаючи до уваги наведені обставини, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), а відтак дії зазначеної особи вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.190 КК України.

Так, з огляду на ч.1 ст.190 КК України, кримінальна відповідальність за цією нормою закону настає за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство), що карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, та при призначенні покарання суду слід врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також слід виходити з того, що покарання має бути призначене відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу й у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яке передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Внаслідок означених вимог закону, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд приймає до уваги характер, обставини і наслідки вчиненого ним діяння, його суспільну небезпечність та те, що в силу ст.12 КК України скоєне відноситься до категорії кримінальних проступків, що мало місце в умовах дії воєнного стану в Державі та збройної агресії рф проти України, а також судом враховується стан здоров`я зазначеного обвинуваченого та характерізуючи його особу дані.

Так, за матеріалами кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_2 свою провину в інкримінованому діянні визнав; раніше не судимий; офіційно одружений та має двох малолітніх дітей 2015 та 2018 року народження; на диспансерному обліку в КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я ООР» та КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР не перебуває; забезпечений місцем проживання в м.Одесі; в теперішній час є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , де характеризується негативно та є таким, що самовільно залишив військову частину, внаслідок чого на підставі пункту 15 розділу 1 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, має бути позбавлений права на отримання грошового забезпечення; згідно даних військового квітка - 27.08.2022 року отримав поранення під час виконання бойового завдання по забезпеченню оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію рф проти України, сукупність чого свідчить про відсутність у обвинуваченого легальних джерел доходу та одночасно обумовлює можливість його виправлення в умовах суспільства.

Разом із тим, за обвинувальним актом, прокурором ОСОБА_3 в якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , визначено щире каяття.

Проте, з такою позицією прокурора, суд погодитись не може, оскільки незважаючи на визнання обвинуваченим ОСОБА_2 своєї провини, останній протягом досудового розслідування та станом на час розгляду кримінального провадження судом заподіяну потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду не відшкодував, а згідно з правовими висновками Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (зокрема, постанова від 22.03.2018 року у справі №759/7784/15-к, від 09.10.2018 року у справі №51-275км17), розкаяння особи передбачає, окрім визнання фактів вчинення злочинів, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у скоєному, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

Втім, відомості, які б підтверджували факт дійсного щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_2 , зокрема у формі відшкодування останнім завданої потерпілій матеріальної шкоди у визначеному в обвинувальному акті розмірі, мали знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження, але відповідних доказів на підтвердження означених обставин, до суду не надано і матеріали провадження таких даних не містять.

Отже, за приписами ст.ст.66, 67 КК України, до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , слід віднести визнання ним своєї провини, а обставин, що обтяжують покарання вказаної особи, як визначено в обвинувальному акті та з чим також погоджується й суд, не встановлено.

На підставі сукупності викладеного і відповідно до ст.ст.61, 65 КК України, при визначенні виду та міри покарання у даному кримінальному провадженні, ураховуючи презумпцію призначення більш м`якого покарання (ч.2 ст.65 КК) і беручи до уваги наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин та існуючі в матеріалах справи характеризуючі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_2 (зокрема, те, що він є військовослужбовцем ЗСУ і отримав поранення під час виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, проте за місцем служби характеризується негативно і з 03.11.2023 року залишив військову частину, у зв`язку з чим має бути позбавлений права на отримання грошового забезпечення), що за приписами ст.ст.53, 56, 57 КК України обумовлюють неможливість і недоцільність призначення таких видів покарання як штраф, виправні чи громадські роботи, внаслідок чого суд у контексті ст.ст.50, 61, 65 цього ж Кодексу, доходить висновку про те, що виправлення зазначеного обвинуваченого має відбуватися без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді пробаційного нагляду у визначених санкцією ч.1 ст.190 КК України межах, з одночасним покладенням на вказаного обвинуваченого низки відповідних обов`язків, що за переконанням суду є обґрунтованим й достатнім для виправлення зазначеної особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Положення ст.59-1 КК України встановлюють, що покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосування наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, з одночасним покладенням відповідних обов`язків (ч.ч.1, 2).

Згідно ж зі ст.49-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання покарання у виді пробаційного нагляду покладається на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.100, 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 , визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, призначивши покарання у виді апробаційного нагляду на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.59-1 КК України, впродовж строку пробаційного нагляду покласти на засудженого ОСОБА_2 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Згідно зі ст.49-1 Кримінально-виконавчого кодексу України, виконання вироку у виді пробаційного нагляду за засудженим ОСОБА_2 , - покласти на Пересипський районний відділ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України.

В порядку ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні: копію фіскального чеку від 30.07.2023 року №fBus9H4dS на мобільний телефон марки Samsung SM-A24FLGVSEK, вартістю 8999 гривень; копію серійного номеру та IMEI вказаного мобільного телефону, що зберігаються у матеріалах кримінального провадження, - залишити зберігати у означених матеріалах.

Копії вироку направити прокуророві та ОСОБА_2 , а також спрямувати для виконання до Пересипського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області Міністерства юстиції України та надати для відома іншим заінтересованим особам.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд міста Одеси до Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня ухвалення, а для обвинуваченого, - у той же строк з дня отримання його копії.

Суддя: ОСОБА_1