Дата документу 10.02.2025 Справа № 333/3955/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/3955/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/142/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2025 року, якою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 407 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 березня 2025 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 980000 грн., -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Мелітополі та міст Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, із визначенням розміру застави не менше 3000000 грн.

За матеріалами провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставинах.

Так, ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший сержант», у період часу, з 31 липня 2023 року по 22 травня 2024 року, перебуваючи на території с. Любицьке Тернуватської територіальної громади Запорізького району Запорізької області, в умовах воєнного стану, діючи за попередньою змовою групою осіб, в порушення вимог Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», Наказу Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» діючи з корисливих мотивів, у власних інтересах та в інтересах третьої особи, а саме свого цивільного чоловіка ОСОБА_11 тобто особи, з якою вона спільно проживає, вони пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, реалізуючи спільний злочинний умисел спрямований на заволодіння бюджетними коштами шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, достовірно знаючи про те, що вона перебуваючи на посаді стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , військову службу на вказаній посаді не проходить та не виконує бойові завдання під час ведення бойових дій в першому ешелоні оборони на лінії бойового зіткнення з противником в складі підпорядкованої йому військової частини НОМЕР_1 діючи умисно, з метою незаконного збагачення, заволоділа незаконно нарахованою та виплаченою додатковою винагородою у розмірі 100000 гривень передбаченою постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року у сумі 922461,57 грн., якою вона в подальшому незаконно розпорядилась на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 , підозрюється у тому, що вона, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду стрільця 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти, яку в подальшому за усним наказом командира військової частини НОМЕР_2 було відряджено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні «старший сержант» 15 вересня 2023 року в умовах воєнного стану, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, без поважних причин, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , самовільно залишила місце служби, а саме місце тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 (інформація обмежена для запобіганню несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) та була відсутня на службі до 27 вересня 2023 року.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України та у самовільному залишенні місця служби, без поважних причин, тривалістю понад три доби вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

24 лютого 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001577 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.ч. 1, 2 ст. 366, ч. 5 ст. 407, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

14 січня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 407 КК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя врахував обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та вказав про неможливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що підозра, пред`явлена ОСОБА_7 є необґрунтованою, оскільки сума збитків, які покладено в основу підозри не підтверджені належними доказами, експертиза не встановлює суму збитків, а встановлює суму отриманих ОСОБА_7 коштів, остання отримувала грошове забезпечення як військовослужбовець, мала право на грошове забезпечення в розмірі 30000 грн., а також більше 40000 грн. підозрювана вже повернула як безпідставно отримані, ОСОБА_7 не є службовою особою, а отримані нею грошові кошти не були їй ввірені чи перебували в її відданні, що виключає кваліфікацію за ч. 5 ст. 191 КК України.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 повернулася для проходження військової служби і її командири прийняли вказане повернення, продовживши нею проходження служби, а тому ОСОБА_7 має бути звільнена від кримінальної відповідальності за ст. 407 КК України

Вказує про необґрунтованість ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчим суддею не враховано, що підозрювана має міцні соціальні зв`язки, не має заощаджень, медичні документи свідчать про наявність хронічних та аутоімунних захворювань і потреби в суттєвому та постійному лікуванні.

Крім того вказує, що знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення ОСОБА_7 не може, оскільки докази сторони обвинувачення вже зібрані, підозрювана є солдатом і надавати вказівки офіцерам, які є учасниками справи можливості не має.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу та вказав, що із наявного акту службового розслідування слідує, що ОСОБА_7 зверталась для надання їй відпустки, проте, ця відпустка не була облікованою. Зазначив про те, що підозрювана наразі продовжує проходити військову службу.

Підозрювана ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що кримінальне провадження знаходиться на початковому етапі, всі докази не зібрані, проводяться судові експертизи, встановлюється розмір збитків, завданих державі, ризики у даному кримінальному провадженні існують. Зазначив, що підозрюваною вже внесено заставу.

Заслухавши доповідь судді, підозрювану ОСОБА_7 , її захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчим суддею належним чином досліджені клопотання слідчого та матеріали провадження, встановлена наявність передбачених законом обставин, які пов`язують можливість застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, наявна обґрунтована підозра, існують, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, а також встановлена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам, і прийнято обґрунтоване рішення про застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 407 КК України.

Вирішуючи питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри слідчим суддею під час перевірки було дотримано стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення, зважаючи при цьому на рівень обмеження прав, свобод та інтересів особи внаслідок повідомлення її про підозру та строк здійснення досудового розслідування.

При цьому, поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, у рішенні в справі Fox, Campbell and Hartley v. The United Kingdom від 30.08.1990, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, § 32; у рішенні в справі Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011, заява № 42310/04, § 175) термін «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Отже, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Так, викладені в клопотанні слідчого обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується такими доказами, як: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 5 серпня 2023 року №517 Про виплату додаткової винагороди за липень 2023 року (а.с. 41-44); відомості з розрахунково-платіжної відомості №525 від 17 серпня 2023 року (а.с. 45-47); рапорт т.в.о. командира 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 (а.с. 48-50); протокол огляду від 26 вересня 2024 року (а.с. 51-58); відомості, отримані із висновку економічної експертизи №151е/24 (а.с. 60-64); відомості, отримані з протоколу огляду від 5 серпня 2024 року, предметом якого є інформація щодо номеру основної карти ОСОБА_7 , дат транзакцій, дебетових чи кредитних операцій, тощо (а.с. 67-74); відомості, отримані з протоколу огляду від 26 липня 2024 року, предметом якого є інформація про з`єднання абонентів мобільного оператора за період часу з 1 червня 2023 року по 1 квітня 2024 року, який використовує ОСОБА_7 (а.с. 75-93); відомості, отримані з протоколів допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 від 13 березня 2024 року, з яких випливає, що вони проходять військову службу у 3 стрілецькому відділенні 3 стрілецькому взводі військової частини НОМЕР_1 . У вказаному взводі особи жіночої статті відсутні, ОСОБА_7 їм не знайома (а.с. 94-98, 99-103, 104-108); відомості з Державної прикордонної служби України про перетин державного кордону ОСОБА_7 (а.с. 133).

Із наведеного, можливо зробити висновок, що із доданих до клопотання доказів, існують підстави, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрювана ОСОБА_7 могла вчинити кримінальні правопорушення, в яких вона підозрюється, оскільки аналіз вищевказаних доказів об`єктивно зв`язують підозрювану з інкримінованими їй злочинами.

На переконання колегії суддів, стороною захисту не наведено обставин, які б свідчили про очевидну недопустимість поданих стороною обвинувачення доказів, а остаточна оцінка зібраним у кримінальному провадженні доказам і, за наявності правових підстав, визнання їх недопустимими може бути здійснено під час розгляду кримінального провадження по суті.

Таким чином, наявні у матеріалах провадження докази у своїй сукупності є достатніми для висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 407 КК України.

Разом із тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявність у діях ОСОБА_7 вини у вчиненні злочинів, оскільки питання винуватості у судовому порядку вирішується після надходження обвинувального акту до суду.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи слідчого в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів виходячи з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводиться відповідними доказами.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України вказані кримінальні правопорушення є тяжким та особливо тяжким злочинами, санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, у зв`язку із чим, з огляду на суворість можливого покарання, що загрожує підозрюваній в разі визнання її винною, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Тяжкість можливого покарання не є єдиною підставою для висновку про наявність ризику переховування, оскільки із відомостей Державної прикордонної служби України слідує, що навіть будучі військовослужбовцем, ОСОБА_7 перетинала державний кордон України, а отже це дає підстави вважати, що підозрювана має об`єктивну можливість виїхати за межі України з метою переховування та ухилення від участі у проведенні слідчих та процесуальних дій.

Наявність ризиків знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджується обізнаністю підозрюваної з інформацією про кримінальне провадження стосовно неї, про обставини, що є предметом доказування у ньому, про наявність чи відсутність певних доказів, які їй стали відомі, у зв`язку із розглядом клопотання про застосування відносно неї запобіжного заходу, і маючи певні зв`язки з працівниками військових формувань, які мають в тому числі доступ до розпорядчих документів та фінансової звітності військової частини, ОСОБА_7 може безпосередньо або через таких осіб вчинити спроби знищити, приховати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, що в свою чергу буде перешкоджати подальшому розслідуванню кримінального провадження.

Між іншого, слід зазначити, що досудове розслідування триває та як випливає із клопотання слідчого, на даний час всі обставини кримінальних правопорушень не встановлені, у зв`язку із чим будучі на волі, підозрювана може вдатись до спроб знищити, приховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, і ризик незаконного впливу на свідків існує та обумовлюється тим, що свідки у даному кримінальному провадженні є військовими, які проходили військову службу в одній військовій частині з підозрюваною ОСОБА_7 , і маючи отримані під час служби професійні, дружні, приятельські стосунки або відносини, які випливають із почуття поваги та авторитету і мають зазвичай тривалий характер та формують сталі соціальні відносини, підозрювана, використовуючи свої зв`язки особисто чи опосередковано може впливати на в тому числі потенційних свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань для уникнення кримінальної відповідальності.

Більш того, важливим фактором є те, що як зазначив сам захисник у судовому засіданні апеляційного суду, підозрювана наразі продовжує проходити військову службу, тобто, за таких умов, вона наділена потенційною можливістю самостійно впливати на свідків, покази яких у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на її становище, як підозрюваної.

Колегія суддів вважає, що і ризик продовження кримінального правопорушення також є підтвердженим, оскільки підозрюваній інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України з корисливих мотивів, що має систематичний характер, оскільки як випливає із клопотання слідчого, скоєний у впродовж періоду часу з 31 липня 2023 року до 22 травня 2024 року.

Відтак, на переконання апеляційного суду, встановлені слідчим суддею ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованими та підтвердженими.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_7 має хронічні та аутоімунні захворювання, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та обрання підозрюваній більш м`якого запобіжного заходу, оскільки апеляційному суду не надано доказів про неможливість утримання підозрюваної під вартою та неможливість отримання нею необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_7 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Доводи сторони захисту про те, що підозрювана ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, не можливо віднести до тих стримуючих чинників, які могли у повному обсязі мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваною дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, гарантували б запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Неможливість застосування до підозрюваної запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, як того вимагає захисник, кореспондується з положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України, які передбачають застосування під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею розглянуто питання про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, яку внесено і підозрювану звільнено з-під варти.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваної ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 січня 2025 року, якою відносно ОСОБА_7 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 407 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 березня 2025 року включно, з визначенням розміру застави у сумі 980000 грн., залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4