Справа № 308/1991/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/595/24 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець с. Імстичово Хустського району Закарпатської області, вдівець, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, з середньою освітою, мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, раніше судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 01 (один) рік, засуджений:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2023 02 (два) місяці позбавлення волі, остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 02 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 05.11.2023.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання термін його перебування під вартою під час досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження з 05.11.2023 по 10.09.2024 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний щодо ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 14.11.2023.

Речові докази: предмет, зовні схожий на кухонний ніж - знищено; мобільний телефон марки «Xiaomi», чорного кольору з пошкодженим дисплеєм, повернуто ОСОБА_6 .

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

-2-

05.11.2023 близько 12 год 40 хв у ОСОБА_6 , який знаходився на подвір`ї біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, виник конфлікт із потерпілим ОСОБА_9 , в ході якого, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, в ході конфлікту, що переріс у бійку, ОСОБА_6 штовхнув потерпілого ОСОБА_9 , після чого тримаючи у лівій руці кухонний ніж, вказаним ножем, який знаходився у горизонтальному положенні, відносно потерпілого, наніс останньому один удар в область живота, а саме у праве підребер`я. В результаті чого умисними діями ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення передньої черевної стінки з пошкодженням тонкого кишківника та брижі товстого кишківника, які в момент їх заподіяння були небезпечними для життя і за цією ознакою згідно п. 2.1.3 «к» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду від 10.09.2024 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та виправдати його за пред`явленим обвинуваченням. В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає про незаконність та необґрунтованість вироку щодо ОСОБА_6 , який підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Судом не дано належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_9 , який зазначав, що не бачив та не пам`ятає момент нанесення йому тілесних ушкоджень, оскільки йому стало зле та потемніло в очах після падіння в ході сутички з обвинуваченим. Вказане підтверджує показання обвинуваченого про те, що він не мав умислу наносити потерпілому тілесні ушкодження за допомогою ножа, а тілесні ушкодження потерпілий отримав внаслідок падіння на ніж в ході сутички, тому дії обвинуваченого слід було кваліфікувати за ст.128 КК України.

Судове провадження розглядається за відсутності потерпілого, неявка якого з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, приймається до уваги те, що потерпілий належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги на вирок суду, а також те, що від нього не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, промову прокурора, яка висловила заперечення щодо апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

За приписами до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та

-3-

законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

Як вбачається з вироку, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, не визнав та пояснив, що 05.11.2023 зустрівся із мамою потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_10 і між ними виник спір. Після чого вона пішла додому, а він через деякий час прийшов до її будинку і закинув у вікно продукти, які вона йому приносила і повернувся до себе додому. Через деякий час, приблизно о 10 год 30 хв у двері його квартири став стукати потерпілий ОСОБА_9 , однак він не відчинив йому двері та просив потерпілого піти. Після чого виглянув у вікно і побачив, що потерпілий ОСОБА_9 ще з одним хлопцем стояли на вулиці. Через деякий час він вирішив вийти на двір, подивитися чи пішов ОСОБА_9 та оскільки він снідав, автоматично взяв із собою ніж. Коли вийшов на двір, то ОСОБА_9 одразу підійшов до нього, став наносити йому удари, бризкав в його бік із балончика, у відповідь він удари не наносив. Потім другий хлопець потягнув його за капюшон нагнув і притиснув до землі. Він впав на коліна, ніж тримав в руці, яка була обперта на коліно. В цей час ОСОБА_9 наносив йому удари і щоб зупинити це, він схопив ОСОБА_9 за ноги, а той не втримався і упав на нього і таким чином напевно напоровся на ніж. Однак він цього не бачив і не відчув. Після ОСОБА_9 сів на бордюр, а він кинув ніж і пішов. Він не бив ОСОБА_9 ножем спеціально і цілеспрямовано, а поранення сталося внаслідок падіння ОСОБА_9 на ніж під час сутички.

Незважаючи на заперечення вини обвинуваченим, його вина підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який ствердив, що 05.11.2023 обвинувачений ОСОБА_6 прийшов до будинку, в якому він проживає разом із матір`ю, близько 10 год та став під вікнами кричати, ображаючи його маму. Він зробив ОСОБА_6 зауваження і через деякий час ОСОБА_6 пішов. Він одягнувся, зателефонував товаришу ОСОБА_11 та разом вони пішли до місця проживання ОСОБА_6 , де він постукав у квартиру останнього. ОСОБА_6 вийшов на балкон, він із ОСОБА_12 стояли внизу і приблизно 15-20 хв сварився із ОСОБА_6 , захищаючи свою маму. Приблизно через 30 хв вийшов ОСОБА_6 , тримаючи в руках металевий предмет схожий на ніж. Він підійшов до ОСОБА_6 і вдарив того в обличчя, у відповідь ОСОБА_6 вдарив його

-4-

декілька разів. Після чого він вибив із рук ОСОБА_6 металевий предмет, схожий на ніж (мачете). Бризнув в обличчя ОСОБА_6 із балончика, потім звалив ОСОБА_6 на землю. Після чого вони підвелися і він побачив у лівій руці ОСОБА_6 інший ніж. Він зробив ОСОБА_6 підсікання та вдарив того декілька разів. ОСОБА_6 став падати та потягнув його за собою. Як йому ОСОБА_6 наніс удар ножем він не пам`ятає, однак у нього потемніло в очах і вже після він побачив, що має поранення.

Показаннями свідка ОСОБА_11 стверджується, що 05.11.2023 до обіду йому зателефонував потерпілий ОСОБА_9 та попросив піти з ним, підстрахувати. Вони разом підійшли до місця проживання ОСОБА_6 і ОСОБА_9 кликав останнього вийти поговорити. ОСОБА_6 вийшов на балкон і почав сваритися з ОСОБА_9 . Вони вже хотіли йти, коли на вулицю вийшов ОСОБА_6 , тримаючи в руках металевий предмет, схожий на ніж (мачете). ОСОБА_9 бризнув в обличчя ОСОБА_6 із балончика та вибив металевий предмет. Після чого ОСОБА_9 і ОСОБА_6 вчинили бійку між собою, в якийсь момент він побачив, як ОСОБА_6 дістав ніж та ножем наніс удар ОСОБА_9 у живіт. Після чого вони впали, а він підбіг і забрав у ОСОБА_6 ніж та відкинув його у сторону. Через деякий час ОСОБА_6 утік, а він лишився з пораненим ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_13 ствердила, що вийшла виносити сміття і побачила сутичку між двома хлопцями, третій хлопець знаходився поруч. В одного із них в руках було «мачете», вони кричала та просила хлопців зупинитись. Двоє хлопців бились між собою. Як наносився удар ножем вона не бачила, а після сутички викликала поліцію.

Показаннями свідка ОСОБА_14 встановлено, що в листопаді 2023 року у лікарню поступив пацієнт із проникаючим ножовим пораненням в праве підребер`я, середнього ступеня тяжкості, операція тривала приблизно двох годин.

Крім показань потерпілого і свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_6 стверджується також сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених в судовому засіданні письмових доказів, зокрема рапортом помічника чергового Ужгородського РУП, яким встановлено, що 05.11.2023 о 12 год 58 хв надійшло повідомлення від ОСОБА_13 про бійку між двома чоловіками за адресою: АДРЕСА_3 , у руці одного чоловіка є ніж.

Протоколом огляду місця події від 05.11.2023 встановлено, що під час огляду двору будинку АДРЕСА_3 , напроти другого під`їзду, на відстані трьох метрів від будинку, під деревом виявлено та вилучено ніж, загальною довжиною 266 мм, довжина руків`я якого становить108 мм з довжиною леза 158 мм.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.11.2023 стверджено, що свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_6 , як особу, яка 05.11.2023 близько 13 год в АДРЕСА_3 , на території подвір`я, тримаючи в руках ніж, вчинила бійку із невідомим їй раніше чоловіком.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.11.2023 встановлено, що свідок ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 , як особу, яка 05.11.2023 близько 13 год в АДРЕСА_3 , на території подвір`я, тримаючи в руках ніж, нанесла один удар ножем в область живота його знайомому ОСОБА_9 , від якого останній упав, а він відкинув ніж подалі від учасників.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 05.01.2024, під час якого встановлено, що потерпілий ОСОБА_9 показав та описав обставини та механізм нанесення йому ОСОБА_6 удару ножем 05.11.2023.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 05.01.2024 встановлено, що свідок ОСОБА_11 відтворив події, які відбулися 05.11.2023, показав та описав обставини й механізм нанесення ОСОБА_6 удару ножем потерпілому ОСОБА_9

-5-

Протоколом проведення слідчого експерименту від 18.01.2024 встановлено, що ОСОБА_6 відтворив події, які відбулися 05.11.2023, показав та описав обставини, за яких він під час бійки та падіння потерпілого на ніж, який він тримав в руках, спричинив останньому тілесне ушкодження у живіт.

Висновком судово-медичної експертизи № 435 від 21.11.2023 встановлено, що у потерпілого ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: «Проникаюче ножове поранення передньої черевної стінки з пошкодженням тонкого кишківника та брижі товстого кишківника. Закритий поперечний перелом діафізу ІІ-Ї п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням. Забійна рана спинки носа. Забій лівого колінного суглобу». Тілесні ушкодження у вигляді «Проникаюче ножове поранення передньої черевної стінки з пошкодженням тонкого кишківника та брижі товстого кишківника» виникли внаслідок дії колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа по ударному механізму дії із послідуючим розрізанням. Дані тілесні ушкодження в момент їх заподіяння були небезпечними для життя і за цією ознакою згідно п. 2.1.3 (к) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. Дані тілесні ушкодження привели до розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день) і за цією ознакою згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які в момент їх спричинення не були небезпечними для життя і здоров`я потерпілого. Всі тілесні ушкодження, які були виявлені у ОСОБА_9 могли виникнути при обставинах справи, про які повідомляє потерпілий та які викладені у постанові. Малоймовірним є виникнення вищевказаних тілесних ушкоджень внаслідок вільного падіння тіла з висоти власного зросту, оскільки вони не є характерними для даного виду травми.

Висновком додаткової судово-медичної експертизи № 43 від 30.01.2024 стверджується, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_9 , а саме: «Проникаюче ножове поранення передньої черевної стінки з пошкодженням тонкого кишківника та брижі товстого кишківника», виникло внаслідок дії колюче-ріжучого предмету типу клинка ножа по ударному механізму дії із послідуючим розрізанням. Враховуючи медичну документацію та покази хірурга, який проводив оперативне втручання рановий канал мав напрямок справа наліво спереду назад і проходив майже у горизонтальній площині, тобто травмуючий предмет мав також знаходитися у горизонтальній площині. Таким чином, найбільш ймовірно, що потерпілий в момент отримання тілесного ушкодження знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні. У випадку знаходження травмуючого предмету в інших площинах (вертикальній або косо-вертикальній тощо) та враховуючи морфологію пошкоджених органів, а саме, що вхідна рана знаходиться у правому підребер`ї, найбільш ймовірно, що мало б місце пошкодження печінки, яке при наданні кваліфікованої медичної допомоги не виявлено, а виявлено тільки пошкодження тонкої кишки та брижі товстої кишки, що є більш характерним для знаходження травмуючого предмету в горизонтальній площині.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

Таким чином, з матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази на яких побудовані висновки суду про

-6-

винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у діях ОСОБА_6 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме, умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а тому доводи захисника, викладені у поданій апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими і такі відхиляє.

Оцінюючи викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів уважає, що дані висновки ґрунтуються на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів, які досліджені судом першої інстанції у повному обсязі із дотриманням вимог кримінального процесуального закону та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Діяння ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Та обставина, що суд по-іншому оцінює наведені у вироку докази порівняно з оцінкою їх стороною захисту в апеляційній скарзі, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість суду. Тому доводи апеляційної скарги захисника про неправильну оцінку доказів судом у вироку є безпідставними і такі апеляційним судом відхиляються.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто для повторного дослідження судом апеляційної інстанції обставин, встановлених під час кримінального провадження, кримінальний процесуальний закон визначає обов`язковою наявність (сукупність) як відповідного процесуального приводу (клопотання учасника судового провадження), так й однієї із закріплених у законі умов (неповнота дослідження зазначених обставин або наявність певних порушень у ході їх дослідження), які також можна розглядати як фактичну підставу для такого дослідження.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 наводить власну оцінку доказам на користь невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, однак клопотання про дослідження доказів не заявляв.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що сама лише незгода учасника судового провадження з оцінкою певних конкретних доказів не може слугувати підставою для їхнього обов`язкового повторного дослідження (постанова Верховного Суду від 20.01.2022 (провадження № 51-4667 км21).

Крім того, згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати від 16.10.2019 (провадження № 13-43кс19), під час апеляційного провадження повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду.

-7-

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не наносив удар потерпілому ОСОБА_9 ножем умисно, а заподіяв тому таке поранення з необережності, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

З об`єктивної сторони умисне тяжке тілесне ушкодження характеризується: 1) дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; 2) наслідками у вигляді спричинення тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується умисною виною, тобто особа усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, і бажає або свідомо припускає настання такої шкоди.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 в умисному заподіянні тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого ОСОБА_9 в момент заподіяння, підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду доказів, які не суперечать один одному, а послідовно доводять те, що ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, умисно наніс потерпілому ОСОБА_9 удар ножем, в результаті чого потерпілому ОСОБА_9 спричинено тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення передньої черевної стінки з пошкодженням тонкого кишківника та брижі товстого кишківника, які в момент їх заподіяння були небезпечними для життя.

Твердження обвинуваченого та сторони захисту про те, що потерпілий впав на ніж, який обвинувачений тримав у руці, спростовується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме показаннями свідка ОСОБА_11 , висновком судово-медичної експертизи № 435 від 21.11.2023 та додатковим висновком судово-медичної експертизи № 43 від 30.01.2024.

Зокрема, свідок ОСОБА_11 як під час судового розгляду, так і під час проведення слідчого експерименту підтвердив, що він бачив, що під час сутички обвинуваченого ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_6 дістав ніж та ножем наніс удар ОСОБА_9 в живіт, після чого вони впали, а він забрав у ОСОБА_6 ніж та відкинув його у сторону. Такі показання свідка ОСОБА_11 узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи № 435 від 21.11.2023, яким стверджено, що малоймовірним є виникнення вищевказаних тілесних ушкоджень внаслідок вільного падіння тіла з висоти власного зросту, оскільки вони не є характерними для даного виду травми, а також висновком додаткової судово-медичної експертизи № 43 від 30.01.2024, яким встановлено, що рановий канал мав напрямок справа наліво спереду назад і проходив майже у горизонтальній площині, тобто травмуючий предмет мав також знаходитися у горизонтальній площині. Таким чином, найбільш ймовірно, що потерпілий в момент отримання тілесного ушкодження знаходився у вертикальному або близькому до нього положенні.

Зазначені докази повністю спростовують твердження обвинуваченого та захисника про те, що обвинувачений удар ножем потерпілому в живіт не наносив, і що потерпілий ОСОБА_9 сам впав на ніж, який обвинувачений тримав у руці.

Крім того, доводи захисника про неналежну оцінку показань потерпілого ОСОБА_9 , який вказував, що не пам`ятає момент нанесення йому тілесних ушкоджень, оскільки йому стало зле та потемніло в очах після падіння в ході сутички з обвинуваченим, не свідчить про відсутність в обвинуваченого умислу на заподіяння удару ножем потерпілому та спричинення потерпілому тілесних ушкоджень ножем з необережності, оскільки факт нанесення обвинуваченим, зокрема, тілесного ушкодження ножем потерпілому підтверджено показаннями свідків ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , які чітко стверджували, що в обвинуваченого ОСОБА_6 в руках спочатку був металевий предмет, схожий на ніж (мачете), який вибив із його рук потерпілий ОСОБА_9 , а після цього у ОСОБА_6 в руках опинився інший ніж, яким він наніс удар потерпілому.

-8-

Такі дії ОСОБА_6 , на переконання колегії суддів, спростовують версію сторони захисту про необережне нанесення обвинуваченим ножем тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 .

Під час дослідження матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілий та вказані свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого ОСОБА_6 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а тому судом показання потерпілого та вказаних свідків обгрунтовано визнано правдивими та такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

До того ж підстав не довіряти показанням потерпілого й свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, а під час апеляційного розгляду обвинуваченим та його захисником не наведено доводів, які б давали колегії суддів підстави вважати, що потерпілий та вказані свідки давали показання у суді першої інстанції з метою обмови обвинуваченого ОСОБА_6 .

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальному провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 .

Таким чином, суд правильно встановив обставини кримінального правопорушення та виклав їх у вироку. Зазначене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, відповідає диспозиції норми кримінального закону, якою встановлено кримінальну відповідальність за вчинені ОСОБА_6 дії, які обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

З огляду на зазначене, в апеляційній скарзі захисника не наведено доводів про допущення судом першої інстанції таких порушень КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, або спростовували б правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також правильності кваліфікації його дій.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене не кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, відповідно до ч. 2, 3 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке

-9-

покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, в тому числі і матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання зазначених вимог закону дотримався у повному обсязі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, а також в повній мірі враховано як відсутність пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставини, так наявність обставини, що обтяжує покарання винного, а саме: вчинення кримінального правопорушення повторно. Судом також враховано особу винного, який раніше судимий за вчинення умисного злочину, вчинив новий злочин під час іспитового строку, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, на обліку лікарів нарколога, психіатра, не перебуває, однак перебуває на диспансерному обліку лікаря-інфекціоніста.

Колегія суддів уважає, що розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, в тому числі вимогам ст. 65 КК України та його меті.

Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як встановлено судом, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.06.2023, ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 01 (один) рік.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 71 КК України, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначено остаточне покарання за сукупністю двох вироків у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 02 (два) місяці, що є більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення (п`ять років позбавлення волі), а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком є правильним, відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність та на думку апеляційного суду є справедливим, адже відповідає принципам індивідуалізації та справедливості, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.

Будь-яких істотних порушень норм права у кримінальному провадженні при його перегляді судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому відсутні підстави для безумовного скасування або зміни вироку.

З наведених підстав, апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

-10-

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення та захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.09.2024 щодо ОСОБА_15 , - без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді