ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/31/25
провадження № 1-кп/691/231/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 рокуГородищенський районний суд Черкаської області

В складі :

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

сторони кримінального провадження:

обвинувачений ОСОБА_4

потерпіла ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області кримінальне провадження №0000001 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Золотоноша Черкаської області, українця, громадянство України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 30 грудня 2024 року, близько 18 год. 54 хв., перебуваючи на території домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_2 , за місцем свого проживання, в ході раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно з метою завдання їй фізичного болю, долонею лівої руки, наніс їй один удар в обличчя із правої сторони, тобто умисно завдав потерпілій удар, який завдав їй фізичного болю, при цьому не спричинив тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні умисного завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження №0000001 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України проведено в межах пред`явленого обвинувачення, згідно обвинувального акту затвердженого 10 січня 2025 року начальником Городищенського відділу Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_6 відповідно до ст.337 КПК України.

Статтею 370 КПК України визначено - судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Стаття 10 КПК України встановлює рівність всіх перед законом і судом.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 10 і 11 Загальної Декларації прав людини та ст.14 Міжнародного Пакту про громадські та політичні права, кожна людина, яка звинувачується у вчиненні злочину, має право вважатися безвинною доти, доки її вина не буде встановлена законним чином шляхом прилюдного розгляду її справи незалежним і безстороннім судом на основі повної рівності, з додержанням всіх вимог справедливості, і з забезпеченням всіх можливостей для захисту.

Прокурор ОСОБА_3 підтримав висунуте обвинуваченому обвинувачення у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.126 КК України та зазначив, що доводиться воно зібраними в ході досудового розслідування по справі доказами у матеріалах кримінального провадження №0000001, які надано суду.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, форму вини, свою вину у вчиненні кримінального проступку визнав і суду пояснив, що, дійсно 30 грудня 2024 року близько 18 год. 54 хв. за місцем проживання потерпілої по АДРЕСА_2 , на грунті виниклого конфлікту із ОСОБА_5 долонею лівої руки, наніс їй один удар в обличчя із правої сторонни, про скоєний вчинок жалкує, в подальшому протиправної поведінки допускати не буде.

Потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 30 грудня 2024 року близько 18 год. 54 хв. в АДРЕСА_2 , за місцем її проживання, виникла сварка із ОСОБА_4 , в ході якої він наніс їй удар долонею лівої руки в область правої сторони обличчя, при цьому тілесні ушкодження не отримала. З обвинуваченим примирилася. Просила міру покарання визначити суд.

Згідно статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального проступку за ч.1 ст.126 КК України знайшла своє підтвердження в здобутих та досліджених у ході розгляду кримінального провадження доказах, а тому є доведеною.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному проступку, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального проступку, котрі ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 , його вина у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, підтверджується й доказами добутими на досудовому слідстві і перевіреними в суді у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та перевірені у відповідності до вимог КПК України, а також оцінені судом згідно ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , склад кримінального проступку з кваліфікуючою ознакою - умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, і кваліфікує його дії за ч.1 ст.126 КК України.

Статтею 1 КК України, визначено, що Кримінальний Кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Частиною 1 ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено за ч.1 ст.126 КК України до кримінальних проступків, особу винного, якому виповнилося 45 років, осудний, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не працюючий, за місцем проживання згідно довідки-характеристики виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області від 09 січня 2025 року №5 характеризується посередньо, до лікаря-психіатра і лікаря-нарколога за медичною допомогою не звертався згідно довідки №01-03-06/18 від 06 січня 2025 року Комунального некомерційного підприємства "Городищенське медичне об"єднання" Городищенської міської ради Черкаської області, відповідно до вимоги УІАП Головного Управління Національної Поліції в Черкаській області ДІАП Національної Поліції України від 06 січня 2025 року №1-06012025/71009про судимість до кримінальної відповідальності притягується вперше, відсутність претензій матеріального та морального характеру зі сторони потерпілої, обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання;

- вимоги ст. 8 Конституції України, згідно якої в Україні діє принцип верховенства права і як зазначив Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного; адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України;

- загальні засади призначення покарання, закріплені в ст. 65 КК України;

- роз`яснення, наведені в п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо реалізації принципу законності, справедливості та індивідуалізації покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного;

- практику ЄСПЛ, зокрема: рішення «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року про те, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає спів мірним, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

В судових дебатах прокурор ОСОБА_3 просив призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст.126 КК України у виді сплати штрафу.

Обвинувачений ОСОБА_4 наполягав на призначенні міри покарання, яка не буде суворою, бажає переглянути свою поведінку і стати на шлях виправлення.

Потерпіла ОСОБА_5 претензій до обвинуваченого не має та не протии сплати обвинуваченим штрафу.

З врахуванням вище наведеного, суд, приходить до переконання, що виправленню, перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання не пов`язане з його ізоляцією від суспільства, і остільки на цьому не наполягають і учасники процесу, та призначає йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.126 КК України, остільки вважає, що саме таке покарання є необхідним й достатнім та сприятиме попередженню вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, формуватиме у нього звичку законослухняної поведінки у житті, побуті, громадських місцях.

Визначене обвинуваченому покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягуються до кримінальної відповідальності, і воно випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположених свобод» 1950 року.

Запобіжні заходи до обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому слідстві, як, і під час судового розгляду, не обиралися. Клопотання про обрання обвинуваченому запобіжних заходів до набрання вироком суду законної сили, до суду не подавалися.

Процесуальних витрати у кримінальному провадженні не має.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Речовий доказ в кримінальному провадженні №0000001 у виді диску із відеозаписом, який наданий слідчому свідком ОСОБА_7 , слід залишити зберігати при матеріалах вказаного кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 370,373, 374,393 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 Кримінального Кодексу України, і призначити покарання у виді штрафу в розмірі п`ятидесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн..

Запобіжні заходи стосовно ОСОБА_4 , на час вступу вироку у закону силу, судом не обиралися.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлено.

Речовий доказ в кримінальному провадженні №0000001 у виді диску із відеозаписом, який наданий слідчому свідком ОСОБА_7 , залишити зберігати при матеріалах вказаного кримінального провадження.

Виконання вироку суду покласти на орган з питань пробації Черкаського районного сектору №1 філії Державної Установи «Центр пробації» в Черкаській області.

Судове рішення, може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Городищенський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілій та прокурору і надіслати до Черкаського районного сектору №1 філії Державної Установи «Центр пробації» в Черкаській області, для відому та виконання.

Суддя ОСОБА_1