Справа № 274/1369/25
Провадження № 1-кс/0274/428/25

Ухвала
22.02.2025 р. м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області клопотання ст. слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева Житомирської області, українця, громадянина України, маючого середньою - спеціальну освіту, одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
в с т а н о в и в :
22.02.2025 р. ст.слідчий СВ Бердичівського РВП ОСОБА_6 за погодженням з прокурором звернулася з клопотанням, згідно якого просить застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.
В клопотанні орган досудового слідства необхідність прийняття такого рішення аргументував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Санкцією ч. 1 ст. 121 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п"яти до восьми років.
Також в клопотанні орган досудового розслідування вказує на ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи ступінь суспільної небезпечності та ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , міру покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, який не має постійного джерела доходу, вважається таким, що самовільно залишив військову частину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні злочини, на даний час предмет скоєння кримінального правопорушення не встановлений, тому підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні; продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
21.02.2025 р. ОСОБА_5 в порядку ст. 208 КПК України було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
21.02.2025 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
В судовому засіданні прокурор клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки на утриманні має дружину, яка хворіє, потребує оперативного втручання, потребує стороннього догляду. Також потрібно здійснювати догляд за дитиною (дружини). Спільних дітей не мають. Вину в інкримінованому діянні не визнає повністю. Зазначив, що 21.02.2025 р. близько 2-х годин ночі він відвідував заклад "Чара", куди він періодично приходить випивати. Додатково повідомив, що з 14.02.2024 р. він самовільно залишив військову частину, оскільки, з його слів, у дружини були проблеми зі здоров"ям. Зазначив, що з 27.07.2022 р. він самовільно виявив бажання служити в ЗСУ. Був у зоні бойових дій, однак рік тому вирішив піти з військової служби. Зазначив, що працює неофіційно, ремонтує машини. Проживає разом з дружиною, її донькою та тещею. На розгляді в суді перебуває інше кримінальне провадження про його обвинувачення за ч. 1 ст. 121 КК України, яке мало місце в 2021 році, на даний час воно зупинено.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що тримання під вартою є суворим запобіжним заходом. Просив обрати підозрюваному домашній арешт. Зазначив, що відомостей про СЗЧ та порушення кримінального провадження по вказаному факту не встановлено. Просив звернути увагу на те, що дружина підозрюваного є особою з інвалідністю, потребує лікування та сторонньої допомоги. Вказав, що попередня судимість погашена.
Заслухавши виступи учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя встановив наступне.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголошує, що, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
21.02.2025 р. об 11:40 год відповідно до ст. 208 КПК України було затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 21.02.2025 р. приблизно о 3-й годині ночі ОСОБА_5 знаходився поряд закладу «Чара», що розташований в м. Бердичеві, по вул. Європейська, 26. В цей час на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин у нього виник словесний конфлікт з невідомим йому раніше ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході даного конфлікту у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , ОСОБА_5 правою рукою з нагрудної сумки дістав невстановленого слідством ножа та умисно наніс лезом вказаного ножа один удар у місця розташування життєво-важливих органів у грудну клітину зліва, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани грудної клітини з проникненням в середостіння без пошкодження внутрішніх органів, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.
Отже, ОСОБА_5 підозрюється у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.
На підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий посилається на зібрані органом досудового розслідування докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:
- протокол прийняття заяви від ОСОБА_8 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.02.2025 р.;
- протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 від 21.02.2025 р.;
- протокол огляду місця події від 21.02.2025 р.;
- висновок судово-медичної експертизи № 60 від 21.02.2025 р.;
- протокол впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_8 від 21.02.2025 р.;
- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 21.02.2025 р.;
- протокол впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_9 від 21.02.2025 р.;
- протокол огляду предметів від 21.02.2025 р.,
- інші матеріали кримінального провадження.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилалися слідчий у клопотанні і прокурор в ході його розгляду, дають підстави вважати про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідка у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Згідно пп. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов"язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
У відповідності до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м"яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. Санкція ч. 1 ст. 121 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Відповідно до п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 р. № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
При обранні запобіжного заходу слідчим суддею враховується, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, санкцією якого визначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.
Встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працює. Ддоводи підозрюваного про його працевлаштування належними доказами не підтверджені.
Встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 не має утриманців. Так, слідчий суддя критично ставиться до того, що у підозрюваного на утриманні перебуває хвора дружина та дитина, які потребують його догляду, оскільки, як було встановлено в судовому засіданні, основний догляд за дружиною та дитиною здійснює мати дружини, яка проживає разом з ними в одному будинку. Дитина не є їхньою спільною з дружиною донькою. Спільних дітей у них немає.
Встановлено, що згідно інформації з ІПНП ІПС з 14.02.2024 р. підозрюваний ОСОБА_5 перебуває в категорії дезертир, причина внесення: СЗЧ.
Викладені обставини можуть свідчити про ймовірність існування ризиків, передбачених пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та/ або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжувати кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Окрім того, слідчий суддя приймає до уваги ризик, визначений п. 3 ч. 1 ст. 177 КК України, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на позицію потерпілого та свідка у цьому кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, йому відомі адреси проживання, роботи потерпілого та свідка. У зв"язку з чим, він може здійснювати вплив на них з метою зміни ними показів.
При цьому, слідчий суддя зазначає, що в ході розгляду клопотання підозрюваним та його захисником не було надано жодних доказів на підтвердження позитивної характеристики ОСОБА_5 , наявних у нього місця працевлаштування чи утриманців.
Разом з тим, слідчий суддя вважає, що при розгляді клопотання необхідно у повній мірі враховувати вимоги кримінального процесуального законодавства України, практики Європейського суду з прав людини, забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, щоб вирішити питання про застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог міжнародного та національного законодавства, необхідно належним чином оцінити характер справи, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, та наслідки вчинення протиправних діянь.
Також враховуючи ті обставини, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відтак, можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Виходячи із вищезазначених доведених у ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження переконується, що більш м`який запобіжний захід відносно ОСОБА_5 буде недостатнім для запобігання ризикам, які навели слідчий та прокурор в судовому засіданні.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, доведеність зазначених вище ризиків, особу підозрюваного, характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Доводи захисника ОСОБА_4 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не знайшли свого підтвердження, оскільки жодними належними доказами не доведені.
У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя вважає за доцільне не обирати розмір застави в кримінальному провадженні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 176, 177, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
Клопотання ст.слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку тримання під вартою, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, - 60 днів.
Строк тримання під вартою обраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_5 - з 11 години 40 хвилин 21 лютого 2025 року до 11 години 40 хвилин 21 квітня 2025 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, процесуального прокурора.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1