ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/3541/21 Номер провадження 11-кп/814/479/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне № 0000282 за апеляційною скаргою прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Костянтинівка Золочівського району Харківської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

засуджено за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України на 3 роки позбавлення волі, без конфіскації майна.

Цим же вироком ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджено за ч.2 ст.187 КК України із застосуванням ч.1 ст.69 КК України на 2 роки позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 задоволено частково та стягнуто в солідарному порядку із ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в сумі 50000 гривень.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

14 травня 2021 приблизно о 00.00 год, ОСОБА_8 за попередньою змовою групою осіб з неповнолітнім ОСОБА_10 (матеріали щодо якого виділено в окреме провадження), перебуваючи біля першого під`їзду будинку № 242/2, по проспекту Московському в м.Харкові, умисно, з корисливих мотивів, підійшли до потерпілого ОСОБА_11 та ОСОБА_8 обхопив обома руками шию потерпілого ззаду, стиснувши їх у «замок» та наявним у нього металевим краєм електрошокера «СОР 580000 KV BL -1102», який тримав у правій руці, наніс йому удар у шию, завдавши легкі тілесні ушкодження у вигляді саден. Далі, продовжуючи утримувати потерпілого за шию однією рукою, ОСОБА_8 , тримаючи в руці електрошер, продемонстрував перед ним його дію, ввімкнувши елекрострум, чим виразив погрози його застосування.

Після вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_8 почали вимагати від потерпілого ОСОБА_11 віддати їм все наявне в нього майно. Усвідомивши реальну загрозу своєму життю через можливе застосування електрошокера, яким можливо спричинити тілесні ушкодження, ОСОБА_11 був змушений передати ОСОБА_10 наявне в нього майно, а саме мобільний телефон ТМ « XIAOMI REDMI 6 3/32 Gb Black», вартістю 1740 грн та навушники ТМ «Panasonic» RP HJE 125, вартістю 166,66 грн.

Після вчиненого ОСОБА_10 та ОСОБА_8 місце вчинення кримінального правопорушення залишити, розпорядившись майном на власний розсуд та завдавши потерпілому ОСОБА_11 збитку в розмірі 1906, 66 грн.

На вирок суду прокурор подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування закону України по кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 69 КК України, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню в частині обов`язкової конфіскації майна, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 187 КК України у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією особистого майна.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд неповно врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, те, що ОСОБА_8 викрадене майно потерпілому не повертав, а воно було вилучено під час затримання в порядку ст. 208 КПК України. Тому вважає, що суд безпідставно послався на наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто стверджує, що призначене ОСОБА_8 покарання є занадто м`яким.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, за яким його засуджено, за обставин, встановлених судом першої інстанції, учасниками не оспорюється та колегією суддів не перевіряється.

Оскільки обвинувачений визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин висунутого обвинувачення, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, тому і з цих підстав апеляційна інстанція вказані обставини не перевіряє.

Разом з цим доводи прокурора про м`якість призначеного судом першої інстанції покарання є обґрунтованими.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винуватого. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції належним чином врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, відсутність судимостей, наявність обставин, які пом`якшують покарання, зокрема: визнання вини та щире каяття, молодий вік, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Оскільки обвинувачений в судовому засіданні свою вину у вчиненому визнав, що стало підставою для розгляду судом першої інстанції на підставі ч.3 ст. 349 КПК України та дійсно висловлював щирий жаль щодо вчиненого, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є соціально адаптованим в суспільстві, до затримання вів активний спосіб життя, притаманний людям з правомірною моделлю поведінки, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та є підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Разом з цим, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, в ході якого ОСОБА_8 здійснив напад на потерпілого ОСОБА_11 за попередньою змовою з іншим обвинуваченим із застосуванням до потерпілого фізичної сили та погроз застосування електрошокера, після чого заволоділи майном потерпілого, викрадене майно повернув не добровільно, а воно було вилучене під час затримання в порядку ст. 208 КПК України, колегія суддів погоджується з доводами прокурора, що в даному випадку розмір призначеного судом покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи викладене, встановлені судом обставини, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_8 необхідно призначити більш суворе покарання, ніж визначено судом першої інстанції, але менш суворе, аніж прохає прокурор в апеляційній скарзі.

При цьому враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів дійшла висновку, що, відповідно до ч.2 ст. 69 КК України, обвинуваченому може бути призначене покарання без визначення додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.2 ст. 187 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 15 травня 2023 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4