ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/4303/24 Номер провадження 11-кп/814/1045/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора представника виправної колонії засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, засудженого вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2014 року за п.2 ч.2 ст.115, ч.3 ст.345, ч.1 ст.70 КК України на 14 років позбавлення волі,

суд відмовив у задоволенні подання начальника Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2014 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, задовольнити подання виправної колонії та звільнити його від подальшого відбування призначеного покарання умовно-достроково.

При цьому зауважує, що хоча і мав декілька стягнень, проте вони були застосовані до нього під час попереднього ув`язнення.

Наголошує, що причиною допущених порушень були неналежні умови тримання у слідчому ізоляторі.

Стверджує, що за період відбування покарання у виправній колонії змінив свою поведінку на краще, працевлаштований на виробництві установи та неодноразово був заохочений.

Вважає, що його поведінка протягом останніх років свідчить про сумлінне ставлення до праці та навчання і доведеність виправлення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії про можливість звільнення засудженого умовно-достроково, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Згідно з ч.3 ст.107 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за кримінальне правопорушення, вчинене у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття не менше двох третин строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі і була умовно-достроково звільнена від відбування покарання, але до закінчення невідбутої частини покарання та до досягнення вісімнадцятирічного віку знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Разом з тим, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України).

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень. Крім того, прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування покарання також залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для звільнення засудженого умовно-достроково від відбування покарання не ґрунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2014 року ОСОБА_8 засуджений за п.2 ч.2 ст.115, ч.2 ст.345, ч.1 ст.70 КК України на 14 років позбавлення волі.

Згідно з характеристикою, за період відбування покарання в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 характеризувався негативно, за порушення вимог режиму утримання мав вісім стягнень та не мав заохочень

Перебуваючи в Державній установі «Божковська виправна колонія (№16)» засуджений дійсно зарекомендував себе позитивно, брав участь у реалізації декількох модулів та програм диференційованого виховного впливу, працевлаштований в житловій зоні установи відбування покарань і до нього було застосовано ряд заохочень.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст.9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Обґрунтовано врахував місцевий суд і характер допущених засудженим порушень, зокрема, напад на працівника адміністрації установи виконання покарань, що свідчить про свідоме, умисне ігнорування ОСОБА_8 встановлених правил поведінки та схильність до протиправних дій.

Крім того, під час відбування покарання ОСОБА_8 перебував на оперативно-профілактичному обліку як схильний до нападу, втечі та самогубства.

Згідно з довідкою головного бухгалтера Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» від 27 вересня 2024 року №15/10-1/270/Дм, протягом відбування покарання в установі ОСОБА_8 працював не постійно, а відомості щодо підтвердження поважності причин, з яких він не був працевлаштований у певні періоди часу, в матеріалах особової справи відсутні.

Наведені обставини свідчать, що протягом усього періоду відбування покарання у поведінці ОСОБА_8 дійсно мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та заслуговує на звільнення від подальшого відбування покарання умовно-достроково.

Також колегія суддів звертає увагу на таке.

З матеріалів справи видно, що подання начальника Державної установи «Божковська виправна колонія (№16)» про застосування умовно-дострокового звільнення щодо ОСОБА_8 було задоволене ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2024 року.

Проте, Полтавський апеляційний суд ухвалою від 18 листопада 2024 року скасував це рішення місцевого суду і призначив новий розгляд у суді першої інстанції, вказавши, в тому числі, про передчасність умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі.

Місцевий суд дотримався приписів ч.3 ст.415 КПК України, відповідно до яких висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Полтавськогорайонного суду Полтавської області від 17 грудня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу- без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4