справа № 208/9874/23
№ провадження 1-кп/208/169/25
УХВАЛА

Іменем України

18 березня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0001305 відносно:

ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня, офіційно не працевлаштований, неодружений, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 13.05.2022 року за ст.ст. 395, 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває зазначене кримінальне провадження.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_4 , будучі раніше судимим за корисливі злочини, знов вчинив аналогічне кримінальне правопорушення.

В період 19.00 - 20.00 години 19.08.2023 року, ОСОБА_6 перебуваючи біля третього під?їзду будинку АДРЕСА_2 , побачив самокат марки «Best Scooter» чорного кольору, яким користувалася малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що на праві власності належав її метері - ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій раптово виниклий протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_6 діючи повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України N? 64/2022 від 24.02.2022 року, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, викрав належне ОСОБА_9 майно, а саме, самокат марки «Best Scooter» вартість якого становить 700 гривень.

Заволодівши майном, та утримуючи його при собі, ОСОБА_6 місце вчинення кримінального правопорушення залишив, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_9 майнової шкоди на зазначену суму.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 185 ч.4 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про закриття кримінального провадження, та як відповідно до діючого законодавства розмір заподіяної шкоди є меншим, ніж визначення цього діяння кримінально караним.

Обвинувачений підтримав клопотання прокурора. Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження йому зрозумілі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку прокурора та обвинуваченого, суд встановив наступне.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 інкриміновано вчинення 19.08.2023 року крадіжки майна на суму 700 гривень.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 0306/7567/12 за загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон), відповідно до якого ст. 51 КУпАП викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної ст. 169 цього Кодексу для відповідного року, та дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01.01.2023 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» становить 2 684 гривні.

На даний час інкриміноване ОСОБА_6 діяння передбачається ст. 51 КУпАП, так як новим Законом встановлюється не сама сума вартості предметів злочину, яка може різниться внаслідок зміни неоподаткованого мінімуму доходів громадян на поточний рік, а саме застосування кратної математичної формули розрахунку розміру заподіяної шкоди.

Суд вважає, що внаслідок прийняття Закону, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_6 .

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч.1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Частина 7 ст. 42 Закону України «Про правотворчу діяльність», у разі викладення структурного елемента нормативно-правового акта в новій редакції попередня його редакція втрачає чинність з дня набрання чинності новою редакцією цього структурного елемента.

Частина 3 ст. 479-2 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст. 284 цього Кодексу.

Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти закриття кримінального провадження з зазначених підстав, і суд приходить до висновку, що клопотання прокурора про закриття кримінального провадження є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані із змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 17.06.2020 у справі № 598/1781/17, зазначено, що оскільки процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні не є збитками, то такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

КПК не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком. Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що процесуальні витрати понесені державою по проведенню судових експертиз, підлягають стягнення з обвинуваченого.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Запобіжний захід обраний відносно ОСОБА_6 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 284 ч.1 п.4-1, 369, 371, 372, 376, 479-2 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Кримінальне провадження № 00001305 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння.

Речові докази по справі: специфікацію до договору фінансового кредиту та диск DVD-R, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження зберігати при справі; самокат «Best Scooter», який знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_8 , знявши арешт, залишити у власника.

Процесуальні витрати по проведенню експертизи в сумі 200 гривень, стягнути з ОСОБА_4 .

Копію ухвали направити до Кам`янського РУП ГУ НП в Дніпропетровській області для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за наявності в його діях ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1