УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 359/2080/24

провадження № 51-639ск25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу зі змінами прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0000440 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Також місцевий суд вирішив питання щодо запобіжного заходу, початку строку відбування покарання та речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_5 03 лютого 2024 року приблизно о 16:30 умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану шляхом вільного доступу з полиці торгівельного стелажу у приміщенні магазину «ЕВА» № 3353 (вул. Київський шлях, буд. 75 м. Бориспіль Київська обл.) таємно викрав туалетну чоловічу воду вартістю 1 043,17 грн, чим спричинив ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на зазначену суму.

Київський апеляційний суд ухвалою від 27 листопада 2024 року апеляційну скаргу зі змінами захисника задовольнив та скасував вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2024 року, закрив кримінальне провадження № 0000440 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК) у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі зі змінами, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі зі змінами прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор зазначає, що апеляційний суд, не отримавши згоду обвинуваченого, постановив ухвалу про закриття кримінального провадження не на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК, а на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Водночас під час перевірки оскаржуваного судового рішення не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість рішення суду апеляційної інстанції.

Як убачається з оскарженої ухвали апеляційного суду предметом розгляду цього суду була апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 у якій він порушував питання про звільнення його підзахисного від відбування покарання з випробування на підставі ст. 75 КК.

Під час здійснення провадження в суді апеляційної інстанції захисник заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Як установив Київський апеляційний суд, ОСОБА_5 викрав майно, вартість якого є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX та положень Податкового кодексу України з 01 січня 2024 року настає кримінальна відповідальність, а саме менше 3 028 грн, у зв`язку з чим дійшов висновку, що вчинене ОСОБА_5 03 лютого 2024 року діяння не підпадає під кримінально каране, передбачене Особливою частиною КК. Урахувавши викладене, приписи п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Водночас не є слушними твердження прокурора в касаційній скарзі про безпідставне закриття кримінального провадження судом апеляційної інстанції на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Згідно з приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

З долучених до скарги копій судових рішень вбачається, що ОСОБА_5 у суді першої інстанції вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, визнав у повному обсязі, фактичні обставини справи не оспорював, щиро розкаявся, надав визнавальні показання та просив його суворо не карати. Також місцевий суд установив фактичні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК.

Крім того, не залишає поза увагою Верховний Суд і позицію сторони захисту в суді апеляційної інстанції, згідно з якою вирок було оскаржено лише через суворість покарання - у зв`язку з незастосуванням судом першої інстанції звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК. Саме сторона захисту заявила клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

Також необхідно зауважити, що за п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом з підстави втрати чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння у разі, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою. Водночас у цьому провадженні не вбачається, що під час здійснення провадження судами попередніх інстанцій ОСОБА_5 заперечував проти закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК.

До того ж колегія суддів Верховного Суду вважає безпідставними посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 04 грудня 2024 року (справа № 207/1786/23), оскільки вказане рішення є нерелевантним до обставин цього провадження.

У справі, про яку зазначає прокурор, Верховний Суд зауважив, що захисник в апеляційній скарзі вказувала про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку доказів, їх недопустимість та неповноту судового розгляду і просила кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в діянні її підзахисного складу кримінального правопорушення. Під час судового розгляду захисник подала заяву про скасування вироку місцевого суду та закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК. Водночас незважаючи на наявність вказаних вище протиріч між апеляційною скаргою сторони захисту та клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. ст. 284 КПК, апеляційний суд їх не усунув, хоча і вказав про часткове задоволення апеляційної скарги захисника, але не зазначив чому доводи скарги не перевіряє.

Однак у справі стосовно ОСОБА_5 з огляду на зміст судових рішень та доводи касаційної скарги не вбачається, що під час здійснення провадження в судах попередніх інстанцій оспорювалося вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому діяння та, відповідно, були б сумніви щодо необхідного обсягу меж апеляційного перегляду вироку міськрайонного суду.

Суд касаційної інстанції погоджується з рішенням апеляційного суду та зауважує, що викладене вище, на переконання Верховного Суду, не дає підстав стверджувати, що, за обставин цього провадження, закриття кримінального провадження не на підставі п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК, а на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, адже це не перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і не призвело до порушення прав ОСОБА_5 . Сторона захисту під час здійснення провадження в судах попередніх інстанцій не порушувала питання про виправдання ОСОБА_5 через недоведення, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, як і не порушується таке питання у Верховному Суді.

За таких обставин наведені в касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваному рішенні суду, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішення суду апеляційної інстанції. З огляду на зазначене відсутні підстави для задоволення касаційної скарги прокурора.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою зі змінами прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 27 листопада 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3