Справа № 513/1032/22
Провадження № 1-кп/513/11/25
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 , його представника адвоката ОСОБА_8 , в режимі відеоконференції

обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника - адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000034, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2022 року, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зоря Саратського району Одеської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, утриманців не має, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_9 , 08 січня 2022 року близько 03 годині 20 хвилин, більш точного часу не встановлено, знаходячись на пустирі, розташованого на відстані 200 м від будинку АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних відносин, у ході сварки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, кулаком правої руки наніс один удар у ліву частину обличчя потерпілому ОСОБА_7 , від яких останній впав на грунтове покриття дороги.

Далі, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 підійшов до лежачого ОСОБА_7 та нахилившись наніс ще три удари кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_7 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді: підапоневратичної гематоми лобової ділянки; периорбітальної гематоми; перелому верхньої щелепи у вигляді переломів медіальної, латеральної і передньої стінок лівої верхньощелепної пазухи з переходом на нижню стінку лівої орбіти; перелому нижньої щелепи зліва (локалізація не вказана); перелому кісток носу.

Вказані тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 утворилися по одному механізму, практично одночасно або у дуже вкрай короткий проміжок часу; таким чином, складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс закритої щелепно-лицевої травми, який не був небезпечним для життя, при звичайному своєму клінічному перебігу викликає тривалий розлад здоров`я терміном понад трьох тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм, згідно з п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17 січня 1995 року, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиро зізнався та кається, просить суворо його не карати. Суду пояснив, що сприймав загрозу від потерпілого, як реальну, а тому не розрахував свої сили.

Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_9 знав, але вони ніколи не спілкувалися та ніяких відносин між ними не було. Рік тому, на Різдво 6-8 січня 2022 року після 23 години, точної дати та часу не пам`ятає, він з товаришем ОСОБА_11 відпочивали у кафе «Камчія» в с. Зоря Білгород-Дністровського району, куди приїхали на належному йому авто. У закладі зустріли двох дівчат: сестру ОСОБА_12 ОСОБА_13 та її подругу, ім`я якої він не знає, які підсіли за їх стіл. Після 24 години він з товаришем вийшли на двір, дівчата залишилися за столом. Повернувшись, вони побачили, що на їх стільцях сидять ОСОБА_14 з товаришем. Він з ОСОБА_15 хотіли сісти на свої місця. Однак, між ними виникла перепалка, яка швидко врегулювалася та вони взяли інші стільці та сіли за стіл. Вважав даний конфлікт вичерпаним. За столом вживали спиртне, він випив трохи віскі. Вони пішли, а через деякий час він вийшов на вулицю і на виході з кафе його зачепили товариші ОСОБА_12 , які його ображали та грубіянили. Зрозумівши, що їх багато і скоріше всього вони його поб`ють, він запропонував ОСОБА_16 присісти до авто та поспілкуватися наодинці. Після того як ОСОБА_14 сів до автомобіля, вони рушили у сторону с. Михайлівка, їхали по вулиці до першого 4-образного перехрестя, повернули праворуч до низу, проїхали ще одне перехрестя та попрямували далі. По закінченню асфальтної дороги, з`їхали на польову. Чи спілкувались у транспортному засобі не пам`ятає. Навкруги освітлення не було, видно було від задніх стопів автомобіля. Окрім нього та ОСОБА_12 поряд нікого не було. Розмова тривала недовго, він запитав, чого ОСОБА_14 підбурює своїх друзів проти нього та що йому з ним вирішувати, оскільки конфлікт був вичерпаний. Повідомив, що їде звідси, а ОСОБА_14 пройде пішки. Останній наніс йому удар в обличчя, якого він не очікував, від чого він втратив свідомість. Чим саме обвинувачений наніс йому удар він не пам`ятає. Удар наніс ОСОБА_14 , оскільки інших осіб не було. Отямився вже у належному йому автомобілі з окровленим обличчям. Прибіг ОСОБА_17 , який питав, що сталося. Після звернувся до лікарні, були переламані верхня та нижня щелепи, ніс. ОСОБА_14 ніяких коштів не відшкодував, вибачення не попросив.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд досліджує докази безпосередньо, оцінює їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом.

Досудове розслідування ґрунтувалось на низці доказах, як особистих (показах осіб) так і речових (предметних). Оскільки правовими нормами не визначається яка достатність в кількісному вираженні тих або інших доказів для вирішення найважливіших питань у кримінальному провадженні, в тому числі враховуючи питання винуватості обвинуваченого, суд розглядав кримінальне провадження лише на підставі доказів які були надані сторонами в судовому засіданні.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується такими доказами:

- поясненнями свідка ОСОБА_18 , який пояснив, що з потерпілим ОСОБА_19 є друзями, родинних та неприязних стосунків з обвинуваченим та потерпілим не має. В ніч на 07 січня 2022 року проводили час разом зі потерпілим. Зустрілися з ним у центрі села та поїхали до кафе «Камчія», де зустріли знайомих подруг, які до них підсіли. Потім вийшли з ОСОБА_19 на вулицю, по поверненні побачили, що за їх столом сидять ОСОБА_14 та його товариш ОСОБА_20 . Між ними виникла словесна перепалка. Однак, вони одразу помирилися, конфлікт був вичерпаний, вони випили. Після пішли на вулицю, він зустрів своїх знайомих та спілкувався з ними. Потерпілий десь зник. Потім він помітив, що й авта немає. Вирішив подзвонити, ОСОБА_21 відповів та сказав, що він нічого не знає, не розуміє та вмирає, що йому дуже погано. Він знову запитав, де він знаходиться, на що останній відповів, що не знає. Хтось взяв слухавку та сказав, що ОСОБА_21 у супермаркеті, спочатку сказали, що в іншому місці. Він побіг, але його там не було. Він знову зателефонував і тоді сказали де перебуває ОСОБА_21 . Він разом зі знайомим ОСОБА_22 побігли на місце, де був ОСОБА_21 . По дорозі побачили як група осіб відходила від авто. Підбігши до автомобіля, який був за вул. 28 Червня в межах с. Зоря, побачив у ньому ОСОБА_21 , який був побитий, у грязі, у крові. Почав приводи його до тями. Він прийшов у свідомість, але нічого не пам`ятав, питав що з ним. Потім він завіз його додому;

- поясненнями свідка ОСОБА_23 , який показав, що родинних та неприязних стосунків з обвинуваченим та потерпілим не має. 07 січня 2022 року у вечірній час відпочивав у компанії, де був і ОСОБА_14 , у кафе «Камчія» в с. Зоря, де вживали спиртне. Зі слів товариша ОСОБА_24 , який йому зателефонував, знає, що між ОСОБА_19 та ОСОБА_25 сталася бійка;

- показаннями свідка ОСОБА_26 , який показав, що родинних та неприязних стосунків з обвинуваченим та потерпілим не має. Працює травматологом у Саратській ЦРЛ з 1990 року. Ввечері, якого точно дня не пам`ятає, йому зателефонував батько потерпілого, якого він знав, оскільки той в нього лікувався, та повідомив, що син отримав тілесні ушкодження та спитав що робити. Він сказав, щоб останній дзвонив сімейному лікарю. Через деякий час до нього звернувся обвинувачений з травмою кисті руки, сказав, що відбулася бійка, з ким не повідомив. Зробили рентген, рука була пошкоджена. Ззовні кисть була травмована, були набряк та садна;

- показаннями свідка ОСОБА_27 , який пояснив, що родинних та неприязних стосунків з обвинуваченим та потерпілим не має. 07 січня 2022 року близько 22 години він зайшов до кафе «Камчія» купити води. Там зустрів ОСОБА_28 , з яким привітався, бачив ОСОБА_29 . Він купив води та йшов на вихід, разом з ним на двір йшли обвинувачений та потерпілий. Тілесних ушкоджень на них не було, між собою вони не сварилися;

- протоколом прийняття заяви від 08 січня 2022 року, згідно з якою ОСОБА_30 повідомив слідчого СВ №1 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області про факт нанесення його сину ОСОБА_31 08 січня 2022 року о 03 годині 00 хвилин тілесних ушкоджень ОСОБА_32 та іншими невідомими особами в с. Зоря біля річки, та заявою ОСОБА_29 про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які 08 січня 2022 року близько 03 години 00 хвилин нанесли йому тілесні ушкодження в с. Зоря Білгород-Дністровського району Одеської області (т.2 а.с.45-46), за якою того ж дня внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення за № 0000034 та розпочато досудове розслідування за ч.1 ст.122 КК України (т.2.с. 44);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 вересня 2022 року, з фототаблицею, за участю потерпілого ОСОБА_7 , у ході якого він відтворив обставини нанесення йому ОСОБА_32 тілесних ушкоджень, що не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо способу та механізму утворення тілесних ушкоджень, зафіксованим у висновку судово - медичної експертизи т.2 (а.с. 59-65);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 21 жовтня 2022 року, з фототаблицею, за участю обвинуваченого ОСОБА_9 , у ході якого він відтворив обставини нанесення ОСОБА_31 тілесних ушкоджень, що не суперечать об`єктивним судово-медичним даним щодо способу та механізму утворення тілесних ушкоджень, зафіксованим у висновку судово - медичної експертизи (т.2 а.с. 87-99);

- протоколом огляду предмета від 11 жовтня 2022 року, а саме флеш-накопичувача «Mlbrand 32 GB», добровільно виданого ОСОБА_7 , з відеозаписами камер спостереження 08 січня 2022 року поблизу розважального закладу бару «Качмія» по вул. Троїцькій в с. Зоря Білгород-Дністровського району Одеської області та перехрестя вул. 28 Червня неподалік будинку № 78 та у напрямку толоки, щодо переміщення осіб та транспорту 08 січня 2022 року з 03:00:115 по 03:40:16 ( т.2 а.с. 78-83);

-довідкою КП «Саратська центральна лікарня» Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області про доставлення до приймального відділення ОСОБА_7 з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин, забій верхньої щелепи, садна голови та обличчя (т.2 а.с. 47);

- висновком експерта № 59, розпочатої 22 червня 2022 року, судово-медичної експертизи, згідно з яким у ОСОБА_7 виявлені такі тілесні ушкодження: підапоневротична гематома лобової ділянки; периорбітальні гематоми; перелом верхньої щелепи у вигляді переломів медіальної, латеральної і передньої стінок лівої верхньощелепної пазухи з переходом на нижню стінку лівої орбіти; перелом нижньої щелепи зліва (локалізація не вказана); перелом кісток носа. Вказані ушкодження заподіяні дією тупих предметів, групові і індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразилися. Вказані ушкодження заподіяні незадіяні незадовго до КТ- обстеження, тому не виключено їх утворення 08 січня 2022 року. Всі ушкодження утворилися по одному механізму, практично одночасно, або у дуже вкрай короткий проміжок часу, таким чином, складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс закритої щелепно-лицевої травми, який не був небезпечний для життя, при звичайному своєму клінічному перебігу викликає тривалий розлад здоров`я терміном понад 3-х тижнів (більше 21 дня) і за цим критерієм, згідно з п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року, відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості ( т.2 а.с. 57-58);

- висновком експерта № 125, розпочатої 03 жовтня 2022 року, додаткової судово-медичної експертизи, за результатами якої у ОСОБА_7 виявлені такі тілесні ушкодження: підапоневротична гематома лобової ділянки; периорбітальні гематоми; перелом верхньої щелепи у вигляді переломів медіальної, латеральної і передньої стінок лівої верхньощелепної пазухи з переходом на нижню стінку лівої орбіти; перелом нижньої щелепи зліва (локалізація не вказана); перелом кісток носа. ОСОБА_7 вказує, що пам`ятає нанесення 1 удару кулаком в ділянку нижньої щелепи зліва, після чого він упав на землю та втратив свідомість. ОСОБА_9 зазначив, що наніс ОСОБА_7 1 удар кулаком по лівій половині обличчя та після падіння останнього на землю завдав ще 4-5 ударів кулаком по обличчю ОСОБА_7 , що можливо для спричинення вищевказаних тілесних ушкоджень ( т.2 а.с. 66-67);

- постановою ст. слідчого СВ №1 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_33 від 11 жовтня 2022 року по приєднання предметів до провадження як речових доказів, відповідно до якої флеш-картку «Mlbrand 32 GB» (чорного кольору) з відеозаписом камер спостереження 08 січня 2022 року поблизу розважального закладу бару «Качмія» по вул. Троїцькій в с. Зоря Білгород-Дністровського району Одеської області та перехрестя вул. 28 Червня неподалік будинку № 78 та у напрямку толоки, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №000034, зі зберіганням у матеріалах кримінального провадження ( т.2 а.с. 85-86).

Суд підкреслює, що надані стороною обвинувачення, витяги, рапорти, квитанції, тощо, розглядаються судом виключно як документи, що містять інформацію щодо дотримання процедури проведення досудового розслідування відносно ОСОБА_9 по даному кримінальному правопорушенню.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина» роз`яснено, що судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК України. Якщо суд встановить, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, то суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувального вироку.

Захисником адвокатом ОСОБА_10 заявлено клопотання про визнання слідчого експерименту від 21 жовтня 2022 року недопустимим доказом та порушення права обвинуваченого на захист на стадії оголошення підозри, у зв`язку з цим просить постановити виправдовуваний вирок у справі.

Що стосується клопотання захисника адвоката ОСОБА_10 про порушення права на захист ОСОБА_9 , то дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки спростовується заявою ОСОБА_9 якою останній відмовляється від послуг адвоката ОСОБА_34 та при роз`ясненні йому слідчим права на захист 20.10.2022 року заявив, що свої права та обов`язки захищатиме самостійно, без участі захисника.

Що стосується клопотання захисника, про визнання слідчого експерименту недопустимим доказом у справі суд наголошує, що відповідно до ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста.

Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Відповідно до узагальненої практики Верховного Суду, вирішуючи питання про застосування правил ст. 87 КПК України до наданих сторонами доказів, суд має виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих Конституцією та кримінальним процесуальним законом. У відповідності до вимог ст. 94 КПК України, суд вважає, що слідча дія слідчий експеримент 21 жовтня 2022 року, проведений за участю обвинуваченого ОСОБА_9 був проведений з додержанням вимог ст. 223, 240 КПК України.

Докази винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією та КПК України.

Аналізуючи позицію обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи її з обвинуваченням, що інкримінується ОСОБА_9 , а також з іншими доказами, зокрема, показаннями потерпілого та свідків, дослідженими судом документами, протоколами слідчимх експериментів, висновками експертів, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, суд робить висновок про те, що наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що вина обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджується сукупністю вказаних доказів, які узгоджуються між собою.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

У відповідності до вимог ст.337 КПК України, розглянувши матеріали кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, не вбачається.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчинені кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, а виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс /StevenWillcox/ та Скот Харфорд /ScottHurford/ проти Сполученого Королівства, заяви №43759/10 та №43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним , тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, під час судового розгляду є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_9 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є нетяжким злочином, обставини та мотиви його вчинення, наслідки його вчинення для потерпілої особи, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, вказані дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, те, що він має постійне місце проживання, неодружений, утриманців не має, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, враховуючи висновок Білгород-Дністровського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області (т.2 а.с. 95-99) про середній рівень ймовірності вчинення обвинуваченим повторного правопорушення та приходить висновку, наведені обставини у своїй сукупності, дають підстави вважати, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженого у період іспитового строку, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Саме таке покарання ОСОБА_9 суд вважає відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.

Зі змісту ч.4 ст. 174 КПК України вбачається, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Арешт на майно в даному кримінальному провадженні не застосовувася.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого ОСОБА_9 немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ст.373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнавши винним ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України та призначити покарання у вигляді двох років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язок періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

В силу положень ст.165 Кримінально-виконавчого кодексу України іспитовий строк засудженим, обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 19 лютого 2025 року.

Початок відбування міри покарання засудженому ОСОБА_9 рахувати з 19.02.2025 року.

Роз`яснити, що у відповідності до положень частин 2 та 3 статті 78 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Судові витрати відсутні.

Речові докази флеш-картку «Mlbrand 32 GB» (чорного кольору) з відеозаписом камер спостереження 08 січня 2022 року залишити в матеріалах кримінального провадження

Апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1