Дата документу 03.02.2025 Справа № 333/2/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/2/25 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/116/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 183 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 січня 2025 року, якою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Путивль Путивльського району Сумської області, громадянина України, маючого вищу освіту, не одруженого, який перебував на військовій службі на посаді старшого стрільця - снайпера 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу 3 штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовій званні «молодший сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР у м. Мелітополі ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_10 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, за наступних обставин.

Наказом командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 від 1 липня 2023 року №2 військовослужбовця за мобілізацією молодшого сержанта ОСОБА_7 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , поставлено на всі види забезпечення та зараховано до списків особового складу військової частини.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_11 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_11 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, молодший сержант ОСОБА_12 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (надалі Статуту), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України (надалі Статуту), бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, молодший сержант ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Так, 2 серпня 2024 року, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитися від військової служби, не з`явився на службу з лікувального закладу до місця дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця несення служби не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв та незаконно перебував за межами місця служби до 4 січня 2025 року, а саме до моменту самостійного з`явлення до органу досудового розслідування.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у нез`явленні на службу, з метою ухилитися від військової служби, з лікувального закладу, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

24 грудня 2024 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007736 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (а.с. 5).

4 січня 2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України (а.с. 61-63).

Залишаючи без задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зазначив про недоведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які вказують слідчий та прокурор.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та винести нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити, застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено матеріали клопотання та не вірно надано оцінку вказаним ризикам, зокрема, злочин у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_7 , згідно ст. 12 КК України, віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за яке передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 12 років і розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, про що також свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме самовільне залишення місця несення служби, яке по своїй суті являється переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління з метою невиконання обов`язків військової служби.

Крім того зазначає, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що на даний час, у зв`язку з початковим етапом досудового розслідування даного кримінального провадження, встановити всіх свідків не виявилося можливим, однак досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак ОСОБА_7 , у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на них.

Звертає увагу на те, що застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_7 неможливо, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказує, що слідчим суддею не враховано той факт, що перебування на лікуванні після поранення у лікувальному закладі, після визначеного ВЛК строку, не позбавляє жодним чином військовослужбовця обов`язку повернутись до місця несення військової служби у визначений термін, що підозрюваним ОСОБА_7 було свідомо проігноровано та сприяло реалізації умислу на вчинення протиправних дій, які органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 408 КК України.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав апеляційну скаргу та вказав, що слідчим суддею невірно надано оцінку ризикам, оскільки лише стан здоров`я підозрюваного не може свідчити про відсутність ризиків. Зазначив, що відмова у застосуванні запобіжного заходу суперечить суспільному інтересу, вказує на підрив бойового духу для інших військовослужбовців. Разом з тим вказав, що докази, які б свідчили про неналежну процесуальну поведінку ОСОБА_7 відсутні.

Підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що він прибув з міста Києва для розгляду апеляційної скарги прокурора.

Захисник - адвокат ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вказала, що слідчий суддя обґрунтовано відмовив у застосуванні запобіжного заходу, підозрюваний 2 роки проходив військову службу в штурмовій роті, після поранення не з`явився до військової служби, згодом він отримав направлення на проходження військово-лікувальної комісії та був визнаний частково придатним до проходження військової служби.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Частина 1 ст. 194 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, ч. 2 ст. 194 КПК України зобов`язує слідчого суддю, суд постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, врахувавши зазначені вище вимоги закону, дійшов до правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу.

Так, як убачається з наданих матеріалів та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, оскільки у даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними доказами.

Водночас, на переконання колегії суддів, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Апеляційний суд вважає, що вказуючи про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий підійшов до цього формально, не навів будь-яких мінімально переконливих доводів про існування цього ризику, тому всі твердження щодо наявності вказаного ризику, колегія суддів вважає лише необґрунтованим припущенням.

Так, слідчому судді не було надано доказів того, що ОСОБА_7 може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування. Натомість, із наявних доказів слідує, що за викликами слідчого ТУ ДБР у м. Мелітополі для проведення слідчих дій підозрюваний ОСОБА_7 з`являється, відповідно до направлення на ВЛК проходив медичне обстеження в закладах у м. Запоріжжя.

Крім того, із наданого витягу з ЄРДР убачається, що відомості про вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України внесені 24 грудня 2024 року. 15 січня 2025 року ОСОБА_7 з`явився за першим викликом до Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону для проведення слідчих дій, маючи при цьому місце реєстрації та проживання у Сумській області.

Також, колегія суддів враховує і те, що відомостей, які б свідчили про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного, а також про вчинення ним будь-яких протиправних дій, які б перешкоджали здійсненню кримінального провадження, прокурором не надано.

При цьому, слід зазначити, що підозрюваний ОСОБА_7 з`явився і до судового засідання для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування у відношенні нього найсуворішого запобіжного заходу.

Вказані обставини в сукупності не можуть свідчити про намір підозрюваного ОСОБА_7 до переховування від органу досудового розслідування.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то в даному випадку, конкретних обставин, які б вказували на настання такого ризику, в клопотанні слідчого також не зазначено.

Відтак, ризики, на які посилається слідчий в своєму клопотанні та прокурор в апеляційній скарзі носять абстрактний характер, ґрунтуються виключно на припущеннях, і не підтверджуються жодними об`єктивними доказами.

Колегія суддів наголошує, що у випадку відсутності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити в застосуванні запобіжного заходу, навіть з урахуванням наявності обґрунтованої підозри.

Крім того, сама по собі тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення, на що вказує прокурор в апеляційній скарзі, не може бути підставою для застосування запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, з урахуванням даних про особистість підозрюваного та його процесуальну поведінку, підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу, свого об`єктивного підтвердження не знайшли, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Мелітопольського відділу Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 6 січня 2025 року, якою залишено без задоволення клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4