Справа № 456/4952/23
Провадження № 1-кп/456/134/2024
ВИРОК

іменем України

10 грудня 2024 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий кримінальне провадження відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Жидачів, громадянина України, українця,

з вищою освітою, приватного підприємця, інваліда ІІІ

групи, не одруженого, зареєстрованого:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком

Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2022 за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком тривалістю 1 рік,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.125 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення прокурор ОСОБА_4 ,

потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представник потерпілих ОСОБА_7

сторона захисту обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_8

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачень за ч.1 ст.164, ч.1 ст.125 КК України, визнаних судом доведеними.

ОСОБА_3 згідно з судовим наказом Жидачівського районного суду Львівської області від 11.08.2021 у справі №443/1257/21, який набрав законної сили 11.08.2021, та виданим того ж дня Жидачівським районним судом Львівської області для його реалізації виконавчим листом, зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 30.07.2021 і до досягнення дітьми повноліття.

Однак, ОСОБА_3 , будучи ознайомленим із вказаним судовим наказом, оскільки належним чином повідомлений 18.08.2021 Жидачівським районним судом Львівської області, достовірно знаючи про покладений на нього обов`язок щодо сплати аліментів на утримання малолітніх сина ОСОБА_10 та доньки ОСОБА_11 , зобов`язаний як батько утримувати своїх дітей, будучи працездатним, керуючись єдиним умислом, у період з 01.09.2021 по 30.04.2023 злісно ухилився від сплати аліментів, призначених рішенням суду, внаслідок чого допустив заборгованість станом на 30.04.2023 в сумі 35783 грн. 07 коп., що сукупно склало суму виплат більше ніж за три місяці, хоча мав реальну можливість до сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Так, ОСОБА_3 , проживаючи за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 01.09.2021 по 30.04.2023 мав змогу заробляти гроші і сплачувати аліменти, оскільки він з 26.03.2004 та по даний час перебуває на обліку в Жидачівській ДПІ ГУ ДПС у Львівській області на податковому обліку як суб`єкт підприємницької діяльності, від якої отримував доходи та витрачав на власні потреби, сплачуючи при цьому податки, зокрема за період з 01.07.2021 по липень 2023 року ФОП ОСОБА_3 сплачено податків на суму 249 208, 96 грн., однак злісно ухилився від сплати аліментів, оскільки у вересні грудні 2021 року, лютому-квітні, червні, жовтні-грудні 2022 року, лютому-квітні 2023 року не здійснював встановлені судовим наказом Жидачівського районного суду Львівської області від 111.08.2021 платежі щодо утримання своїх малолітніх дітей ОСОБА_12 та Єви при відсутності обставин, які б свідчили про поважність причин чи вимушеність несплати аліментів. Крім цього, тільки з моменту звернення потерпілої ОСОБА_13 у поліцію 02.05.2023 та реєстрації у зв`язку з цим кримінального провадження щодо ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів, останнім погашена заборгованість зі сплати таких.

Водночас, ОСОБА_3 на неодноразові письмові вимоги про обов`язок сплати аліментів, попередження державного виконавця про наслідки ухилення від їх сплати та письмові виклики державного виконавця відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області таких не реагував.

Таким чином своїми умисними діями (діями та бездіяльністю) ОСОБА_3 за період з 01.09.2021 по 30.04.2023 допустив заборгованість з виплати встановлених судовим наказом Жидачівського районного суду Львівської області від 11.08.2021 коштів на утримання дітей: сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на суму 35783 грн. 07 коп., що перевищує сукупно суму виплат платежів за три місяці.

Таким чином ОСОБА_3 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України.

Крім цього, 09.10.2023 близько 13:06 год. ОСОБА_3 , перебував разом із ОСОБА_6 у коридорному приміщенні багатоповерхового будинку біля квартири АДРЕСА_3 , де між ними на грунті особистих неприязних відносин, розпочався словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_3 умисно наніс потерпілому удар кулаком правої руки по обличчі.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді синця лівої виличної ділянки, який згідно з висновком судово-медичної експертизи за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином ОСОБА_3 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Статті /частини статей/ закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за вищезазначені кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

Частина 1 статті 164 КК України - злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), а також злісне ухилення батьків від утримання неповнолітніх або непрацездатних дітей, що перебувають на їх утриманні, -

карається громадськими роботами на строк від вісімдесяти до ста двадцяти годин або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Частина 1 статті 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження

карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Твердження сторін.

Під час змагального судового процесу сторони в правових та логічних формах висунули власні версії подій, які на їх думку, мали місце та висловилися щодо юридично значущих обставин даного кримінального провадження.

Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 25 вересня 2023 року дізнавачем СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 та затвердженим прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_4 та в обвинувальному акті, що був складений 20 жовтня 2023 року старшим дізнавачем СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 та затвердженим прокурором Стрийської окружної прокуратури ОСОБА_16 .

З огляду на обвинувальні акти прокурор вважає встановленим те, що обвинувачений ОСОБА_3 злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України; заподіяв потерпілому ОСОБА_6 умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Сторона обвинувачення підтверджує свою версію подій доказами, які містяться у документах, показаннях свідків, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду.

Під час виступу у судових дебатах прокурор вважає, що надані докази доводять склад кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_3 і судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальних актах фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності.

В судових дебатах прокурор просить призначити ОСОБА_3 покарання: за ч.1 ст.164 КК України у виді 120 годин громадських робіт; за ч.1 ст.125 КК України у виді 80 годин громадських робіт; на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити за сукупністю злочинів 120 годин громадських робіт. Зважаючи на складання покарань за сукупністю вироків, згідно зі ст.72 КК України 120 годин громадських робіт перевести у 15 днів позбавлення волі і на підставі ч.1 ст.71 КК України, зважаючи на те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за ч.1 ст.164 КК України під час іспитового строку, остаточне покарання визначити у виді 3 років 15 днів позбавлення волі.

Правова позиція потерпілих та їх представника.

Потерпіла ОСОБА_17 просить в судовому засіданні суворо покарати обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_6 просить в судовому засіданні суворо покарати обвинуваченого, цивільний позов задоволити в повному обсязі та стягнути на його користь процесуальні витрати на правову допомогу.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію сторони обвинувачення щодо міри покарання, просить цивільний позов задоволити в повному обсязі та стягнути на користь потерпілого процесуальні витрати на правову допомогу. Просить суд врахувати, що обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав, у вчиненому не розкаявся, заборгованість зі сплати аліментів погасив після надходження обвинувального акту до суду. Окрім цього, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України вчинив під час відбування покарання, призначеного судом з застосуванням ст.75 КК України. Також просить врахувати, що версія сторони захисту про застосування потерпілим відносно обвинуваченого зброї спростовується доказами, дослідженими в судовому засіданні, зокрема відеозаписом, з якого вбачається, що коли обвинувачений наніс удар потерпілому, той стояв в дверях, і в руках потерпілого були відсутні будь-які предмети.

Правова позиція сторони захисту.

Захисник ОСОБА_8 просить в судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч.1 ст.164 КК України закрити з наступних підстав. Згідно з витягом з ЄРДР кримінальне провадження №0000118 зареєстровано 03.05.2023, обвинувальний акт скеровано до суду. Постановою дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 від 03.05.2023 кримінальне провадження №000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України стосовно ОСОБА_3 закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.07.2023 скасовано постанову дінавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 про закриття кримінального провадження №000118 від 03.05.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, а не кримінального провадження №000118 від 03.05.2023, а тому слід вважати, що постанова дінавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 про закриття кримінального провадження №000118 від 03.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України не скасована. Згідно з п.9-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом в разі, якщо існує не скасована постанова слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження. На підставі наведеного, просить за ч.1 ст.164 КК України ухвалити виправдувальний вирок.

У виступі в судових дебатах захисник просить врахувати бездіяльність державного виконавця щодо виконання судового наказу про стягнення аліментів та виникнення заборгованості не з вини обвинуваченого. Окрім цього, просить врахувати, що обвинувачений ніс додаткові витрати по утриманню дітей, піклувався про них та матеріально допомагав. Вважає, що матеріалами кримінального провадження не підтверджено факт умисного ухилення обвинуваченого від сплати аліментів, після сплати останнім обов`язкових платежів, як приватним підприємцем. Вважає, що документи з податкових органів, долучені до матеріалів справи, суперечать одні одним. Вважає, що вина ОСОБА_3 за ч.1 ст.164 КК України прокурором не доведена.

Щодо обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, захисник зазначив про те, що потерпілий у справі в день, вказаний у обвинувальному акті витяг пістолет і направив на обвинуваченого, потерпіла ОСОБА_5 вибігла на коридор і наносила обвинуваченому удари. На відео не зафіксовано, як обвинувачений наносив удари потерпілому ОСОБА_6 . Вважає, що умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не доведено, а мала місце провокація зі сторони ОСОБА_5 . У випадку визнання ОСОБА_3 винуватим за ч.1 ст.125 КК України, просить призначити йому покарання у виді штрафу. В задоволенні цивільного позову просить відмовити за безпідставністю.

У репліці в судових дебатах захисник вказує на те, що стороною обвинувачення не доведено умислу за ч.1 ст.125 КК України на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки потерпілий пістолетом погрожував обвинуваченому, а тому той діяв в стані сильного душевного хвилювання, що виключає відповідальність за скоєне. Обставина використання потерпілим пістолету органом досудового розслідування не досліджена та відповідна оцінка не надана.

Надані обвинуваченим ОСОБА_3 покази щодо пред`явленого йому обвинувачення за ч.1 ст.164 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України не визнав та показав, що вони з потерпілою розірвали шлюб у 2019 році, діти впродовж року проживали разом з ним, він ними опікувався. Після розірвання шлюбу, всі кошти залишилися на картковому рахунку потерпілої. Потерпіла до органу виконавчої служби звернулася в 2021 році. В цьому ж році його викликала державний виконавець і він почав частково сплачувати аліменти згідно з судовим наказом. На початку війни дружина виїхала з дітьми за кордон в Італію, і там проживала близько року, в березні 2023 року повернулася до України. Дружина перешкоджала йому у спілкуванні зі дітьми, постійно чинила перешкоди. Він навідував дітей у Італії. 02.05.2023 потерпіла звернулася з заявою про те, що він не сплачує аліменти, йому зателефонувала державний виконавець ОСОБА_18 і повідомила про нараховану заборгованість. Він пообіцяв і до 24.05.2023 повністю погасив заборгованість. У 2023 році дружина вигнала їхнього спільного сина з квартири і той близько семи місяців проживав разом з ним. Він також перераховував грошові кошти на картки дітям, однак потерпіла ці кошти у них забирала. Йому, як батьку визначено години побачень з дітьми, однак дружина постійно чинить йому перешкоди, у зв`язку з чим він неодноразово звертався в поліцію. За станом здоров`я він обмежений у можливості виконувати фізичну роботу і потерпілій про це добре відомо. Після того, як розпочалася війна, він близько року не працював. Він займається підприємницькою діяльністю, а саме транспортними перевезеннями, дохід у нього не стабільний. Він не отримував листи державного виконавця, оскільки не завжди перебуває за місцем проживання. Судовий наказ він не отримував, дізнався про судовий наказ у серпні 2021 року від державного виконавця ОСОБА_18 . Пенсію він почав отримувати у 2023 році, про що одразу повідомив державного виконавця. Просить суд ухвалити виправдувальний вирок.

Надані обвинуваченим ОСОБА_3 покази щодо пред`явленого йому обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України визнав частково та показав, що 09.10.2023 він з сином ОСОБА_12 прийшли до помешкання його колишньої дружини. До цього часу син близько шести місяців проживав разом з ним. Син подзвонив в двері квартири, відчинив двері потерпілий, син повідомив, що бажає взяти книги для школи, на що потерпілий відмовив і запропонував зайти до квартири. Син попросив його зачекати, а сам зайшов до квартири, потерпілий зачинив двері. Через 2 секунди потерпілий відчинив двері і сказав, що син вийде тоді, коли прибудуть працівники поліції. Він підійшов до дверей і запитав причини, потерпілий пояснив, що він не має права бачитися з дитиною згідно з судовим рішенням. В цей час він почув крики сина « ОСОБА_19 допоможи мені». Він замахнувся на потерпілого рукою, щоб той відійшов і потерпілий відійшов. Коли він зайшов у коридор, то побачив, що його колишня дружина шарпає сина у кімнаті, після чого вдарила рукою. Син вибіг у коридор, а за ним вибігла колишня дружина. Після цього колишня дружина з потерпілим виштовхали його в коридор. Але перед цим потерпілий витяг з сумки пістолет і пригрозив йому, що якщо він не піде, тоді потерпілий вистрелить. Син в цей час стояв в коридорі і все бачив. На відео чітко видно, як колишня дружина наносила йому удари. Крім цього остання йому погрожувала. Він колишню дружину відштовхнув, та впала і потерпілий її підняв. Після цього вони з сином пішли геть, а він викликав поліцію. Через 3 дні потерпілий до школи приніс сину його книги. При цьому зазначив, що жодного удару потерпілому він не наносив. Син хотів все зафіксувати на відео з телефону, але колишня дружина забрала у нього мобільний телефон. Син проживав разом з ним до 26.01.2024. Пояснив, що у нього з потерпілим конфліктні відносини, які сформувалися впродовж тривалого часу. Він замахнувся на потерпілого, оскільки той не впускав його в квартиру, однак жодних ударів не наносив. Не вважає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

В останньому слові обвинувачений ОСОБА_3 просить суд ухвалити виправдувальний вирок за ч.1 ст.164, ч.1 ст.125 КК України та врахувати, що він почав сплачувати борг по аліментах, як тільки про нього дізнався. Після розірвання шлюбу діти періодично проживали разом з ним, після початку війни він надав дозвіл на їх виїзд за кордон. Можливо він замахнувся, а можливо і вдарив потерпілого, однак той йому погрожував поліцією та кримінальними справами. Однак він це зробив ненавмисно, жодного умислу у нього не було.

Застереження щодо обсягу досліджених доказів.

Враховуючи, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.125 КК України, за якими обвинувальні акти надійшли до суду не визнав, за клопотанням сторони обвинувачення, відповідно до вимог ч. 2 ст. 349 КПК України, судом досліджено всі надані сторонами кримінального провадження докази.

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України cудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням вищенаведених положень процесуального законодавства, заслухавши доводи сторін, оцінивши кожен наданий суду доказ щодо належності, допустимості, достовірності та у сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд встановив, що пред`явлене обвинувачення доведено в повному обсязі.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинуваченого, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:

показаннями в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_5 , яка показала, що обвинувачений ОСОБА_3 це її колишній чоловік, вони перебували у шлюбі до 2019 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та донька ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 17.07.2021 вона уклала шлюб з ОСОБА_6 , від шлюбу у них народилася донька ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після розірвання шлюбу, обвинувачений матеріально не допомагав, а тому вона звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу. Обвинувачений був обізнаний з судовим наказом, однак аліменти не сплачував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість більше ніж за сім місяців. На виклики, повідомлення державного виконавця, обвинувачений не реагував. Обвинувачений повністю сплатив заборгованість після реєстрації кримінального провадження. Вона повідомляла державного виконавця про те, що обвинувачений зареєстрований як ФОП. Службою в справах дітей встановлено години побачень батька з дітьми. Не заперечує факту додаткового утримання дітей обвинуваченим та факту проживання ОСОБА_12 з батьком з 20.07.2023. Вона дозволила сину бути влітку з батьком, жодних перешкод не чинила. Вона з чоловіком та дітьми перебували за кордоном з 02.03.2022 по 02.02.2023, обвинувачений надав дозвіл на виїзд дітей за кордон. Стверджує про те, що між ними з обвинуваченим дійсно тривалий час існують неприязні відносини, у суді перебувають судові спори між ними. Не бажає примирення з обвинуваченим, вважає, що останній повинен понести справедливе покарання;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 , згідно з якими до виконавчої служби звернулася ОСОБА_5 та пред`явила для виконання судовий наказ Жидачівського районного суду Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей. Заява надійшла 03.09.2021, 06.09.2021 було відкрито виконавче провадження №66698878. постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана на адресу боржника ОСОБА_3 АДРЕСА_2 . Конверт повернувся, оскільки ОСОБА_3 не отримав постанову. Додатково було повторно скеровано постанову 11.10.2021. Перший платіж було проведено ОСОБА_3 13.01.2022 16300, 00 грн. Обвинуваченим проводилися нерегулярні платежі, тому і утворилася заборгованість. У зв`язку з цим, на підставі ст.71 Закону було винесено постанову про тимчасове обмеження боржника у виїзді за кордон, 09.03.2023 постанову про арешт коштів боржника. 03.05.2023 ОСОБА_3 звернувся до виконавчої служби і повідомив про те, що він перебуває на обліку у Пенсійному фонді, а тому з вересня 2023 року з боржника щомісячно стягуються кошти в розмірі 1380,00 грн. Згідно з відомостями з податкових органів, ОСОБА_3 є самозайнятою особою, а тому перебуває на спрощеній системі оподаткування. В обвинуваченого у кожному кварталі були доходи. Нею також скеровувалися листи за адресою відповідача: м. Жидачів, вул. Шкільна,17. Станом на 01.05.2023 заборгованість боржника складала 40770, 00 грн., щомісячно боржник повинен був сплачувати 4986,96 грн. Після звернення стягувача з заявою, боржником погашена заборгованість в розмірі 42170,50 грн. Перший запит до податкових органів було вчинено 11.10.2021, і саме цього дня вона отримала інформацію про те, що ОСОБА_3 отримує доходи. Вона систематично надсилала листи за двома адресами боржника, однак останній повідомлення не отримував. Крім того, відносно ОСОБА_3 було відкрито інше виконавче провадження і в телефонному режимі вона повідомляла боржника, як у тому, так і цьому виконавчому провадженні про необхідність погашення заборгованості. Крім цього, вона надсилала повідомлення боржнику з застосуванням застосунку «Вайбер»;

показаннями в судовому засіданні свідка ОСОБА_22 , який показав, що працював у обвинуваченого водієм впродовж восьми років, близько 2 років 6 місяців тому звільнився. Обвинувачений платив йому заробітну плату, він офіційно був працевлаштований. Влітку 2021 року він звільнився з роботи за станом здоров`я. Він керував вантажним автомобілем і перевозив вантажі з м. Моршин до м. Київ. Чи був після нього працевлаштований інший водій, йому не відомо. Він отримував на картковий рахунок заробітну плату в розмірі 5000 грн. щомісячно. Йому не відомо, кому належав автомобіль, яким він керував. Власником автомобіля згідно з технічним паспортом був обвинувачений;

витягом ЄО Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, якого вбачається, що 02.05.2023 отримано заяву та зареєстровано в журнал ЄО за №3993 від 02.05.2023 про те, що 02.05.2023 о 15:59 год. надійшла письмова заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності гр. ОСОБА_3 , який з лютого 2023 року не сплачує аліменти на утримання дітей, сума заборгованості станом на 03.04.2023 становить 30 318,27 грн. /Т.1 а.с. 127/;

заявою ОСОБА_5 від 02.05.2023, адресованою до Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, з якої вбачається, що Жидачівським районним судом Львівської області було винесено судовий наказ № 443/1257/21 від 18.08.2021, яким було вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_23 аліменти на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньки ОСОБА_24 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 30.07.2021 до досягнення дітьми повноліття. 06.09.2021 старшим державним виконавцем Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_18 було відкрите виконавче провадження, однак з дня відкриття виконавчого провадження боржник рішення судового наказу у добровільному порядку не виконує і станом на 03.04.2023 заборгованість по сплаті аліментів складає 30 318,27 гривні, що підтверджується розрахунком, зробленим державним виконавцем Стрийського відділу державної виконавчої служби у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). У зв`язку із вищенаведеним, просить внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування /Т.1 а.с.128-129/;

розрахунком заборгованості зі сплати аліментів з боржника ОСОБА_3 по ВП №66698878, з якого вбачається, що станом на 03.04.2023 заборгованість становить 30 318,27 грн. /Т.1 а.с.130/;

копією судового наказу Жидачівського районного суду Львівської області від 11.08.2021, згідно з яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_23 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 30.07.2021 і до досягнення дітьми повноліття /Т.1 а.с.131/;

копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно 31.08.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), з якого вбачається, що ОСОБА_10 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , батько - ОСОБА_3 , мати ОСОБА_23 /Т.1 а.с.133/;

копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 31.08.2021 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), з якого вбачається, що ОСОБА_25 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , батько - ОСОБА_3 , мати ОСОБА_23 1 а.с.134/;

копією рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09 грудня 2019 року, згідно з яким шлюб, зареєстрований 14.02.2011 у відділі реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №08, між ОСОБА_23 та ОСОБА_3 розірвано /Т.1 а.с.135/;

копією платіжної інструкції BASS_4, з якої вбачається, що 03.05.2023 платником ОСОБА_10 здійснено платіж на суму 1986,02 грн., отримувач ОСОБА_5 1 а.с. 138/;

відповіддю Стрийської філії Львівського обласного центру зайнятості, з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 не перебував на обліку як безробітній та не отримує допомогу по безробіттю /Т.1 а.с.133/;

відповіддю ТСЦ МВС №4645 від 05.05.2023 №31/13/4645-774, з якої вбачається, що згідно з даними Єдиного державного транспортних засобів, станом на 05.05.2023 за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані транспортні засоби: «DAF TE 85 CF 380», н.з. НОМЕР_3 , «Renault Kangoo», н.з. НОМЕР_4 , напівпричіп «Schmitz SCB-S3T», н.з. НОМЕР_5 , «Volvo FH 400», н.з. НОМЕР_6 /Т.1 а.с.140-144/;

заявою ОСОБА_5 від 31.08.2021, адресованою начальнику Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_26 , згідно з якою ОСОБА_5 просить прийняти до виконання судовий наказ від 18.08.2021 по справі №443/1257/21, який виданий Жидачівським районним судом Львівської області /Т.1 а.с.146/;

копією постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №66698878 від 06.09.2021, з якої вбачається, що старшим державним виконавцем Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_18 відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового наказу №443/1257/21 про стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_23 аліментів на утримання сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 та донько ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 30.07.2021 і до досягнення дітьми повноліття /Т.1 а.с.149/;

копією виклику старшого державного виконавця Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_18 від 11.10.2021 №34131, з якого вбачається, що ОСОБА_3 зобов`язано з`явитися до виконавця 20.10.2021 щодо сплати боргу за виконавчим документом /Т.1 а.с.150/;

копією виклику старшого державного виконавця Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_18 від 12.01.2022 №483, з якого вбачається, що ОСОБА_3 зобов`язано з`явитися до виконавця 21.01.2022 щодо сплати боргу за виконавчим документом /Т.1 а.с.152/;

копією постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 17.02.2023 по ВП №66698878, з якої вбачається, що старшим державним виконавцем Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_18 встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, згідно з судовим наказом №443/1257/21 від 18.08.2021 /Т.1 а.с.156/;

копією виклику старшого державного виконавця Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_18 від 23.02.2023 №6498, з якого вбачається, що ОСОБА_3 зобов`язано з`явитися до виконавця 02.03.2023 щодо сплати боргу за виконавчим документом /Т.1 а.с.157/;

копією постанови про арешт коштів боржника від 09.03.2023 по ВП №66698878, з якої вбачається, що старшим державним виконавцем Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_18 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /Т.1 а.с.158/;

копією повідомлення від 09.03.2023 №8796, з якого вбачається, що старшим державним виконавцем Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_18 повідомлено ОСОБА_3 про те, що в зв`язку із наявною заборгованістю, сукупний розмір якої за період з 21.07.2021 по 28.02.2023 становить 26 560,45 грн., що сукупно перевищує суму відповідних платежів за три місяці, відомості про ОСОБА_3 внесено до Єдиного реєстру боржників /Т.1 а.с. 159/;

заявою ОСОБА_3 від 03.05.2023, адресованою начальнику Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_26 , з якої вбачається, що ОСОБА_3 просить долучити до матеріалів виконавчого провадження довідку ПФУ про доходи та провести розрахунок аліментів згідно з його доходами /Т.1 а.с.165/;

довідкою про доходи №3229 6525 8341 1219, виданої ГУ ПФУ у Львівській області 02.05.2023, згідно з якою ОСОБА_3 перебуває на обліку в Миколаївському об`єднаному управлінні ПФУ у Львівській області і отримує пенсію по інвалідності, сума пенсії за період з 01.11.2022 по 30.04.2023 складає 14 720,00 грн. /Т.1 а.с.167/;

розрахунком заборгованості зі сплати аліментів з боржника ОСОБА_3 по ВП №66698878, з якого вбачається, що станом на 09.05.2023 заборгованість становить 32 484,57 грн. /Т.1 а.с.168/;

копією постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.05.2023 по ВП №66698878, з якої вбачається, що старшим державним виконавцем Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_18 при примусовому виконанні судового наказу №443/1257/21, виданого Жидачівським районним судом Львівської області звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 , що отримує дохід у Головному управлінні ПФУ у Львівській області /Т.1 а.с.170-171/;

інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 25.05.2023 щодо суб`єкта ОСОБА_3 , РНОКПП /Т.1 а.с.177-180/;

відповіддю на запит №157364072 від 06.03.2023 до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, з якої вбачається, що за боржником ОСОБА_3 зареєстровані транспортні засоби: напівпричіп «Schmitz SCB-S3T», н.з. НОМЕР_5 , вантажний т/з «Volvo FH 400», н.з. НОМЕР_6 /Т.1 а.с.181/;

дублікатом чека Приватбанку TS207579 від 25.05.2023, з якого вбачається що платником ОСОБА_10 здійснено переказ коштів в сумі 24 000,00 грн., отримувач коштів ОСОБА_5 1 а.с.182/;

постановою дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 про закриття кримінального провадження від 30.05.2023, з якої вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000118 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України закрите, у зв`язку з тим, що встановлена відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України /Т.1 а.с.187-189/;

копією ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.07.2023, з якої вбачається, що постанову дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 від 30.05.2023 про закриття кримінального провадження №0000118 03.05.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 України скасовано, зобов`язано орган досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати належну правову оцінку обставинам справи забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень /Т.1 а.с.190/;

заявою ОСОБА_5 від 18.07.2023, про долучення до матеріалів кримінального провадження №0000118 від 03.05.2023 роздруківки про рух коштів по картковому рахунку Приватбанку № НОМЕР_7 , що належить її сину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 /Т.1 а.с.191/;

копією виписки АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається рух коштів за період з 01.01.2023 по 18.07.2023 по картці, виданій на ім`я ОСОБА_5 /Т.1 а.с. 192-195/;

листом ГУ ДПС у Львівській області від 06.09.2023 №9715/5/13-01-56-15, з якого вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 перебуває на податковому обліку в Жидачівській ДПІ ГУ ДПС у Львівській області з 26.03.2024 по даний час, за період з 01.07.2021 по липень 2023 ФОП ОСОБА_3 сплачено податків на суму 249 208,96 грн. /Т.1 а.с.196-197/;

відповіддю старшого державного виконавця Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ОСОБА_18 від 22.09.2023 №29499, з якої вбачається, що сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становить 35 783,07 грн. /Т.1 а.с.212/;

відповіддю старшого державного виконавця Стрийського ВДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ОСОБА_18 від 22.09.2023 №29500, з якої вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів відсутня, переплата по аліментах становить 13 957,69 грн. /Т.1 а.с.214/.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинуваченого, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку, а саме:

показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 про те, що 09.10.2023 обвинувачений ОСОБА_3 з сином ОСОБА_12 прийшли до них додому за адресою: АДРЕСА_4 близько 13.00 год. ОСОБА_12 постукав у двері, він відчинив, оскільки дружина ОСОБА_27 в цей час клала їхню доньку ОСОБА_21 спати. Син зайшов у квартиру, а він звернувся до обвинуваченого, щоб той прийшов в дні та години, встановлені йому для побачень з дітьми. Обвинувачений почав кричати, виривати двері і почав бійку. В цей час в коридор вийшла ОСОБА_27 , ОСОБА_12 був у кімнаті. Обвинувачений силою ввірвався до квартири, забіг у кімнату і вивів ОСОБА_12 в коридор. Дружина ОСОБА_27 його зупиняла, він її штовхнув і вона впала та вдарилася головою об підлогу. Перед тим, як зайти до квартири, обвинувачений двічі вдарив його кулаком правої руки по обличчі і в живіт і фактично силою зайшов у квартиру. Конфлікт тривав близько 3-4 хв. Від обвинуваченого звучали образи в їхню сторону. Відносно обвинуваченого встановлено обмежувальний припис. Дійсно було таке, що вони не дозволяли обвинуваченому їхати з дітьми за кордон, оскільки боялися, що той вивезе їх за межі України і не поверне. Вони дійсно дозволили ОСОБА_12 побути з батьком влітку під час канікул, проте батько з початку осені сина не повернув. Вони звернулися до суду з позовом про відібрання дитини в батька. На відео чітко видно, що жодної зброї того дня не було, хоча факту наявності такої він не заперечує. Обвинувачений сам виштовхнув сина ОСОБА_12 в коридор, без взуття. Коли він обвинуваченому сказав, що син залишиться вдома, обвинувачений почав себе поводити аресивно та виривати двері, намагаючись зайти до квартири. Він обвинуваченого не провокував, фізичну силу до нього не застосовував. Чи наносила дружина удари обвинуваченому, він не бачив. 27.12.2023 вони з дружиною придбали квартиру, і в коридорі встановили відеокамеру, він зняв запис і передав працівникам поліції;

заявою ОСОБА_6 від 09.10.2023, адресованою начальнику Стрийського РУП ГУНП у Львівській області ОСОБА_28 , з якої вбачається, що останній просить притягнути до відповідальності ОСОБА_3 який 09.10.2023 близько 13:05 год. вчинив конфлікт із ним та його дружиною ОСОБА_5 1 а.с.225/;

висновком експерта №128 від 10.10.2023, з якого вбачається, що на підставі постанови старшого дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_15 від 10.10.2023 в кримінальному провадженні. Внесеному до ЄРДР за №0000304 від 10.10.2023, лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_29 проведено судово-медичну експертизу гр. ОСОБА_6 , за підсумками якої у ОСОБА_6 , 1996 р.н., при огляді виявлений синець лівої виличної ділянки, який утворився від дії твердого предмету, міг виникнути 09 жовтня 2023року та відносяться до легкого тілесного ушкодження згідно пункту 2.3.16/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та удосконалення судово-медичної служби України» /Т.1 а.с. 226/;

заявою ОСОБА_6 від 13.10.2023, з якої вбачається, що останній просить долучити до матеріалів кримінального провадження №0000304 від 10.10.2023 диск із відеозаписом за 09.10.2023, на якому зафіксовано факт спричинення йому тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_3 1 а.с.227/;

диском із відеозаписом, на якому зафіксовано факт спричинення ОСОБА_6 09.10.2023 о 13:06 год. тілесних ушкоджень біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 обвинуваченим ОСОБА_3 1 а.с.228/;

протоколом огляду предмета старшого дізнавача СД Стрийського РУП ГУНП у Львівівській області від 16.10.2023, з якого вбачається, що предметом огляду є диск, на якому міститься надпис MEDIA - CD-R (700 MB,52 Speed, 80 min). При відкриванні вказаного диску вбачається фрагмент (відеофайл) з надписом -0-02-05- FF4295347 cae 69d722 a 278 d0f 19 dd 77 dd 9F 39482 ad 8875580 ab 6 f 12 c444 ab5 f0_f5a600783dfd 76f4. mp4. 09-10-2023 13:05:06, на якому зфіксовано, що з ліфту у будинку у м. Стрий по вул. О.Басараб. 14 виходить, як встановлено в ході досудового розслідування гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жит. АДРЕСА_2 , який одягнутий в кросівки, костюм спортивного типу, кепку світлого кольору, та який тримає у правій руці мобільний телефон, і з своїм сином ОСОБА_30 . Син ОСОБА_31 , а саме ОСОБА_12 іде до дверей квартири, як встановлено в ході досудового розслідування №48 та стукає у двері квартири, у якій проживає потерпілий ОСОБА_6 та його дружина ОСОБА_32 . Двері квартири відчиняє ОСОБА_33 , тоді син ОСОБА_34 заходить у середину квартиру, після чого ОСОБА_35 намагається закрити двері квартири. ОСОБА_36 швидко підходить до дверей квартири та рукою хапає ручку дверей, вчиняє словесний конфлікт. ОСОБА_35 говорить до ОСОБА_37 , що приїде поліція і розбереться з ним та щоб він мав рішення суду, щоб бачитись з дитиною. До дверей квартири підходить ОСОБА_27 та своєю рукою відштовхує ОСОБА_31 від дверей квартири та спілкується з ним. ОСОБА_38 відштовхує руками ОСОБА_27 та ОСОБА_39 . ОСОБА_40 забрав за руку свою дружину ОСОБА_41 від дверей квартири та завів її до середини квартири. ОСОБА_3 близько 13:06:32 год. правою рукою наніс один удар по обличчі ОСОБА_6 і другий удар лівою рукою наніс в область живота. Тоді ОСОБА_40 від отриманого другого удару, завданого гр. ОСОБА_36 , не втримавши рівноваги дав крок назад та зайшов в квартиру. У квартиру теж зайшов ОСОБА_42 . Через деякий час ОСОБА_33 і ОСОБА_27 виштовхнули руками з квартири ОСОБА_36 на коридорне приміщення. ОСОБА_36 схопив за руку ОСОБА_40 , після чого відпустив. Окрім цього ОСОБА_36 не бажав іти та наніс удар по обличчі Довган Божені. Після цього пішов з ОСОБА_12 на подвір`я. Під час перегляду відео зазначені особи спілкувалися на підвищених тонах, ОСОБА_3 поводить себе зухвало /Т.1 а.с.229/;

постановою про визнання предмету речовим доказом та прилучення його до матеріалів кримінального провадження від 16.10.2023, якою оглянутий 16.10.2023 диск з надписом MEDIA-CD-R (700 MB,52 Speed, 80 min.) на якому наявний фрагмент (відеозапис) -0-02-05-FF4295347 cae 69d722 a 278 d0f 19 dd 77 dd 9F 39482 ad 8875580 ab 6 f 12 c444 ab5 f 0_f5a600783dfd 76f4. mp4, який наданий заявником ОСОБА_6 і на якому зафіксовано факт спричинення тілесного ушкодження гр. ОСОБА_6 09.10.2023 року близько 13:06 год. у АДРЕСА_6 , біля дверей квартири АДРЕСА_5 , визнано речовим доказом, прилучено до матеріалів кримінального провадження №0000304 /Т.1 а.с.230-231/;

протоколом демонстрації відео файлу старшого дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 20.10.2023, з якого вбачається, що в приміщенні службового кабінету 21 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області в кримінальному провадженні №0000304 від 10.10.2023, у відповідності до вимог статей 104, 105, 106, 107, 223 та 237 КПК України, проедено демонстрацію відео файлу, що знаходиться на компакт-диску марки «MEDIA» CD-R за участі підозрюваного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 . Під час огляду предмету встановлено, що відеофайл за 09.10.2023 з камери спостереження коридорного приміщення, що в АДРЕСА_4 , демонструється підозрюваному ОСОБА_3 , де останній перебуваючи в АДРЕСА_6 , біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 , під час словесного конфлікту наніс два удари кулаком руки в область голови та живота ОСОБА_6 . Один удар ОСОБА_3 наніс кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_6 , а другий удар наніс кулаком руки в область живота ОСОБА_6 . Підозрюваний ОСОБА_3 після перегляду відео повідомив, що себе на відео впізнає. ОСОБА_3 підтвердив, що він наніс кулаком руки один удар в область обличчя ОСОБА_6 та ще один удар в область живота, щиро кається, що вчинив кримінальне правопорушення /Т.1 а.с.232-233/.

Спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Суд дослідив та проаналізував норми права, які зобов`язують батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, що потребують матеріальної допомоги:

- Конституцію України, якою визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей, при цьому в ч. 2 ст. 51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття;

- положення Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною, згідно з якою дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше; дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження;

- Європейську конвенцію про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, яка застосовується до дітей, які не досягли 18 років;

- ст. 1 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» згідно з якою дитиною є особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше (наприклад, внаслідок одруження); а дитинство це період розвитку людини до досягнення повноліття;

- ч. 1 ст. 6 Сімейного кодексу України (далі СК), згідно з якою правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття;

- ст. 180 СК, якою визначено обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття, при цьому згідно зі ст. 199 СК, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу;

- п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», яким судам роз`яснено, що відповідно до ст. 180 СК батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

У постанові від 25.11.2021 в справі №317/3295/18, ВС виснував, що об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України, є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток. Предметом кримінального правопорушення, що аналізується, є кошти, які за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.

З об`єктивної сторони вищевказане кримінальне правопорушення може бути вчинене у формі злісного ухилення від сплати коштів на утримання дітей (аліментів), під яким законодавець розуміє будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду, які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів (Примітка до ст. 164 КК України). При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.

Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що ОСОБА_3 був обізнаним щодо наявності судового наказу про стягнення з нього аліментів та обов`язку виконувати дане рішення, а розмір заборгованості із сплати аліментів у даному кримінальному провадженні за період з 01.09.2021 по 30.04.2023 складає 35783 грн. 07 коп., що перевищує сукупно суму виплат платежів за три місяці.

Як встановлено в судовому засіданні протягом інкримінованого періоду ОСОБА_3 мав загальний нарахований дохід, сплачував податки, однак аліменти не сплачував. Також у вказаний період обвинувачений не перебував на лікуванні. Тобто не існувало жодних обставин, які би свідчили про поважність причин чи вимушеність несплати аліментів.

Таким чином, достовірно знаючи про наявність судового наказу про стягнення з нього на користь потерпілої ОСОБА_5 аліментів на утримання їх спільних дітей та маючи можливість їх сплачувати, ОСОБА_3 фактично прямо відмовився від щомісячної сплати встановленої судом суми аліментів.

Наведені обставини вказують саме на злісне ухилення ОСОБА_3 від сплати аліментів, вони підтверджені доказами, яким суд у порядку ст. 94 КПК України дав оцінку з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку і прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що у Примітці до ст. 164 КК України законодавець визначив як злісне ухилення від сплати аліментів будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду, за яким на нього покладено відповідний обов`язок зі сплати коштів на утримання дитини, незалежно від того, хто є власником чи отримувачем цих коштів, а тому доводи сторони захисту про те, що у вказаний період обвинувачений ніс додаткові витрати по утриманню дітей, на увагу не заслуговують і не спростовують висновків суду про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України.

Не заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що у кримінальному провадженні існує не скасована постанова про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.164 КК України, що є самостійною підставою для ухвалення виправдувального вироку, з огляду на таке.

Постановою дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 про закриття кримінального провадження від 30.05.2023, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000118 від 03.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України закрите, у зв`язку з тим, що встановлена відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України

Ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.07.2023, постанову дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 від 30.05.2023 про закриття кримінального провадження №0000118 від 03.05.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 України скасовано, зобов`язано орган досудового розслідування всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати належну правову оцінку обставинам справи забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29.05.2024 виправлено допущено в резолютивній частині ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.07.2023 описку та зазначено правильно: скасувати постанову дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_14 від 30.05.2023 про закриття кримінального провадження №0000118 від 03.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 України.

На підставі наведеного, доводи сторони захисту про наявність підстав для закриття кримінального провадження та ухвалення виправдувального вироку за ч.1 ст.164 КК України у зв`язку з наявність не скасованої постанови про закриття кримінального провадження, на увагу не заслуговують.

Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_3 не був належним чином повідомленим державним виконавцем про обов`язок сплати аліментів, то суд зауважує, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що злісне невиконання особою свого обов`язку зі сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей не може виправдовуватися недоліками у роботі державних виконавців (постанова від 19 серпня 2021 року, справа № 175/3922/19; постанова від 24 липня 2018 року, справа № 221/2222/16-к.

У виступі в судових дебатах захисник просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю погасив заборгованість зі сплати аліментів. Суд зауважує, що такі відомості позитивно характеризують ОСОБА_3 , однак саме собою виконання рішення суду зі сплати аліментів після умисного довготривалого невиконання ОСОБА_3 своїх обов`язків, що призвело до виникнення заборгованості в значному розмірі, порушило права й інтереси неповнолітніх дітей, які потребують спеціальної охорони, піклування та утримання, що повинен забезпечувати саме він як батько, не можуть бути підставою для визнання його невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Безпідставними також суд визнає доводи сторони захисту про суперечність письмових доказів, витребуваних з податкових органів, вказані доводи є припущеннями, оскільки в судовому засіданні на підставі досліджених доказів встановлено, що обвинувачений у інкримінований йому стороною обвинувачення період несплати аліментів працював, отримував дохід та сплачував податки, чого сторона захисту в судовому засіданні не спростувала.

Спростування доводів сторони захисту про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення являє собою абстрактну теоретичну конструкцію і включає чотири елементи: об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону. Кожен елемент включає певний набір ознак: обов`язкових і факультативних для кваліфікації діяння як кримінального правопорушення.

З об`єктивної сторони проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком.

У частині 1 ст. 125 КК встановлюється відповідальність за легке тілесне ушкодження, яке виразилося в порушенні анатомічної цілості тканин, органів та їх функцій, але не спричинило короткочасного розладу здоров я чи незначної стійкої втрати працездатності. До них Правила відносять такі ушкодження, що мали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів. Це, наприклад, садно, синець тощо.

Суб`єктивна сторона кримінального проступку, що розглядається, характеризується тільки умисною виною.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений жодних тілесних ушкоджень потерпілому не наносив спростовуються показаннями в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_6 та протоколом демонстрації відео файлу старшого дізнавача СД Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області від 20.10.2023, з яких вбачається, що ОСОБА_3 , перебуваючи в АДРЕСА_6 , біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_5 , під час словесного конфлікту наніс два удари кулаком руки в область голови та живота ОСОБА_6 . Один удар ОСОБА_3 наніс кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_6 , а другий удар наніс кулаком руки в область живота ОСОБА_6 . Окрім цього вказані доводи спростовуються висновком експерта №128 від 10.10.2023, з якого вбачається, що лікарем судово-медичним експертом ОСОБА_29 проведено судово-медичну експертизу гр. ОСОБА_6 , за підсумками якої у ОСОБА_6 , 1996 р.н., при огляді виявлений синець лівої виличної ділянки, який утворився від дії твердого предмету, міг виникнути 09 жовтня 2023року та відносяться до легкого тілесного ушкодження згідно пункту 2.3.16/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995 «Про розвиток та удосконалення судово-медичної служби України».

Версія сторони захисту про те, що обвинувачений на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України перебував в стані сильного душевного хвилювання на увагу не заслуговують та спростовується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які суд визнає належними та допустимими для доказування винуватості обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

При цьому суд звертає увагу, що така версія висловлена захисником в ході судових дебатів, однак стороною захисту жодних клопотань про додаткове або повторне дослідження доказів не заявлено. Суд не вбачав підстав для повернення до стадії з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, зважаючи на те, що версія сторони захисту про застосування потерпілим пістолету відносно обвинуваченого перевірялася під час судового розгляду і не знайшла свого підтвердження.

З оглянутого в судовому засіданні відеозапису вбачається, що обвинувачений умисно наніс два удари потерпілому, коли той стояв в дверях квартири. При цьому потерпілий жодних предметів в руках не тримав.

Стверджуючи про перебування обвинуваченого в стані сильного душевного хвилювання, сторона захисту при цьому не зазначає, в чому саме полягало таке душевне хвилювання, яким чином воно виразилося. Як і не пояснює, чому така версія виникла лише на стадії судових дебатів. Адже під час розгляду кримінального провадження сторона захисту стверджувала про те, що обвинувачений не наносив потерпілому жодних тілесних ушкоджень, що виключає можливість перебування його в стані сильного душевного хвилювання. При цьому суд звертає увагу, що сам обвинувачений вказує, що лише замахнувся на потерпілого, однак жодних ударів не наносив.

А тому твердження сторони захисту в цій частині суд визнає необґрунтованими, суперечливими і такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Дійсно, ч. 4 ст. 36 КК України визначено, що особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.

При цьому відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7 лютого 2003 року №2 за заподіяння (умисно або через необережність) середньої тяжкості чи легкого тілесного ушкодження у стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірною поведінкою потерпілого, або в разі перевищення меж необхідної оборони чи перевищення заходів, необхідних для затримання злочинця, кримінальної відповідальності чинним КК не встановлено.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 66 КК України однією з обставин, що пом`якшує покарання, визнається вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.

Перебування особи під впливом сильного душевного хвилювання передбачає, що у такої особи до початку вчинення злочину (або принаймні до його закінчення) раптово виник такий стан, який був зумовлений систематичністю певних дій потерпілого, що мають багаторазовий характер.

В ході дослідження матеріалів кримінального провадження наявність даних, які вказують на перебування обвинуваченого під час вчинення кримінального правопорушення у стані сильного душевного хвилювання судом встановлено не було. При цьому самі дії потерпілого не були проявом жорстокої поведінки та не мали систематичного характеру, а тому не могли викликати стан сильного душевного хвилювання в обвинуваченого.

Натомість в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений підійшовши до потерпілого, умисно наніс йому два удари, один з яких спричинив тілесне ушкодження, при цьому поводив себе зухвало та агресивно, що спростовує доводи сторони захисту про не умисний характер його дій.

Висновки суду.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції і повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст.62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

Відповідно до ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складів кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальних актах, і версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами сторони захисту.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.164, ч.1 ст.125 КК України в судовому засіданні доведена повністю.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним:

факт злісного ухилення ОСОБА_3 від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України;

факт заподіяння ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 умисного легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Мотиви призначення покарання.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнімдлявиправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При призначенні покарання, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Обираючи вид і розмір покарання, суд виходить з таких міркувань.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к)

Однак, у матеріалах зазначеного судового провадження стосовно ОСОБА_3 відсутні дані на підтвердження того, що обвинувачений розкаявся у вчинених ним кримінальних правопорушеннях. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 , хоча і надав показання щодо обставин вчинених кримінальних правопорушень, однак він не висловив жалю з приводу цього, осуду своєї поведінки, а також готовності нести покарання, що свідчить про відсутність критичної оцінки вчиненого та відповідно щирого каяття.

За таких обставин пом`якшуючих вину обвинуваченого ОСОБА_3 обставин, передбачених ст. 66 КК України суд не вбачає.

Обтяжуючих вину обставин, передбачених ст.67 КК України судом не встановлено.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд бере до уваги, що ОСОБА_3 є інвалідом ІІІ групи, працює приватним підприємцем, раніше притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує характер та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи, спосіб вчинення кримінальних правопорушень і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення, особу обвинуваченого та стан його поведінки, обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, у вчиненому не розкаявся, раніше судимий, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин і вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій ч.1 ст.164 та ч.1 ст.125 КК України.

Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Згідно з ч.1 ст.72 КК України При складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт;

У справі №127/25037/17 в постанові від 14.09.2021, Верховний Суд зазначив, що згідно з частиною 1 статті 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Частиною 4 статті 71 КК передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли вони визначаються шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.У випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

На підставі наведеного, зважаючи на те, що кримінальне правопорушення за ч.1 ст.164 КК України ОСОБА_3 вчинив під час відбуття іспитового строку за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2022 за ч.1 ст.263 КК України, яким визначено ОСОБА_3 покарання у виді 3 /трьох/ років, з іспитовим строком тривалістю 1 рік, а тому ОСОБА_3 слід призначити покарання за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України, з застосуванням ч.1 ст.72 КК України.

Цивільний позов.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині цивільного позову, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, приходить до висновку, що позов у кримінальному провадженні про відшкодування шкоди підлягає до задоволення частково, з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Суд вважає, що дослідженими в судовому засіданні доказами винуватості обвинуваченого встановлено протиправну поведінку ОСОБА_3 , що стверджується матеріалами кримінального провадження; встановлено наявність шкоди заподіяння обвинуваченим потерпілому ОСОБА_6 легкого тілесного ушкодження та причиновий зв`язок між діями обвинуваченого та наслідками, що настали, який підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

За результатами розгляду кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.125 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт спричинення ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 легкого тяжкості тілесного ушкодження, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14.

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 р. № 4 передбачає, що моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, та зважаючи на обставини при яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення, а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 слід стягнути 10000, 00 грн. моральної шкоди.

Визначаючи саме такий розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, позивач зазнав моральних страждань, а тому на підставі ст. 1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи. Ця сума, враховуючи особу обвинуваченого і характер його дій, на думку суду відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні.

Питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні врегульовано главою 8 КПК. Перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 цього Кодексу, а їх розподіл регламентовано ст. 124 КПК.

За правилами вказаної норми у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК одним із видів процесуальних витрат є витрати на правову допомогу.

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року в справі «East/West Alliance Limited проти України» Європейський суд з прав людини вирішуючи питання про стягнення судових витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу суд має враховувати на якій стадії процесу надавалася правова допомога, рівень складності справи, затрачений адвокатом час та вид і об`єм наданих послуг або виконаних робіт.

Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду в справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16 обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК).

Задовольняючи клопотання потерпілого про стягнення понесених витрат на правову допомогу, суд враховує надані представником потерпілого та долучені до матеріалів кримінального провадження: квитанцію до прибуткового касового ордеру №69/2023 від 10.11.2023; договір про надання правової допомоги №69/2023 від 10.01.2023; акт виконаних робіт за договором від 10.10.2023 №69/2023, ордер серії ВС №1086735 від 09.10.2023 та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000535.

Таким чином, понесені потерпілим витрати на правову допомогу при розгляді справи в суді підтверджені наданими суду документами, розмір цих витрат не суперечить Рекомендаціям щодо застосування рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому ці кошти повинні бути стягнуті з обвинуваченого на користь потерпілого.

За правилами ч. 1 ст. 124 КПК усі здійснені потерпілим документально підтверджені процесуальні витрати суд стягує на його користь із засудженого.

Наведене відповідає висновкам, викладеним в постанові ВС від 09 березня 2023 року у справі № 730/546/21.

Інші питання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373- 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явлених обвинуваченнях за ч.1 ст. 164, ч.1 ст. 125 КК України, й призначити йому покарання:

за ч.1 ст.164 КК України у виді 120 /ста двадцяти/ годин громадських робіт;

за ч.1 ст.125 КК України у виді 80 /вісімдесяти/ годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, визначити ОСОБА_3 покарання у виді 120 /ста двадцяти/ годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання у виді 120 /ста двадцяти/ годин громадських робіт, що з урахуванням п.1 ч.1 ст.72 КК України становить 15 /п`ятнадцять/ днів позбавлення волі, призначеного за даним вироком, шляхом повного складання, приєднати 3 /три/ роки позбавлення волі, невідбутого покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.08.2022 за ч.1 ст.263 КК України, визначивши ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 3 /трьох/ років 15 /п`ятнадцяти/ днів позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речовий доказ: диск з надписом MEDIA-CD-R залишити при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 10000 /десять тисяч/ грн. моральної шкоди, заподіяної злочином.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 15000 /п`ятнадцять тисяч/ грн. витрат на професійну (правничу) допомогу.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений та його захисники - подати клопотання про помилування.

Головуючий суддя ОСОБА_1