Провадження № 1-кс/344/5873/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду м. Івано-Франківська клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження № 0000113 від 02.08.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що слідчим відділом Управління СБ України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні 0000113 від 02.08.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

У клопотанні зазначено, що 05.07.2024 ОСОБА_6 в месенджері «Телеграм» отримав замовлення від користувача « ОСОБА_7 » на пошкодження та знищення авто військових шляхом підпалу за грошову винагороду. З метою досягнення злочинної мети, ОСОБА_6 12.07.2024 запропонував своєму родичу ОСОБА_4 допомогти йому у підпалі транспортних засобів, на що той погодився.

Таким чином, житель с. Княжолука, Калуського району, Долинської ТГ Івано-Франківської області ОСОБА_4 , знаючи, що у службовому користуванні військовослужбовців перебувають транспортні засоби, які використовуються для виконання покладених на підрозділи Збройних Сил України та інших військових формувань завдань, умисно, з корисливими мотивами, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , вирішив перешкодити законній діяльності відповідних військових формувань шляхом пошкодження та знищення таких транспортних засобів. За підпал транспортних засобів ОСОБА_6 пообіцяв грошову винагороду ОСОБА_4 в розмірі 50 відсотків від суми, що буде сплачена.

Зазначається, що цього ж дня ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підшукали автомобілі, які за очевидними ознаками належать або використовуються військовослужбовцями ЗСУ чи інших військових формувань.

У клопотанні вказано, що 13.07.2024, близько о 02 год. 15 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи по АДРЕСА_1 , тримав велосипеди, на яких ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прибули на місце вчинення злочину, а ОСОБА_6 в цей час облив легкозаймистою речовиною, яку виготовив самостійно та підпалив автомобіль марки «Grand Cherokee», нз. НОМЕР_9, який перебував у користуванні в/ч ЗСУ НОМЕР_1 . За виконання вказаного завдання ОСОБА_6 отримав від « ОСОБА_7 » гроші в сумі 40000 грн., які були перераховані на банківську картку, що належить його родичу ОСОБА_8 . В подальшому, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 гроші в сумі 20000 грн.

Вказується на те, що продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 04.08.2024, близько 02 год. 46 хв., перебуваючи в АДРЕСА_2 , облив легкозаймистою речовиною, яку виготовив самостійно ОСОБА_6 , автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який перебував в користуванні в/ч НОМЕР_3 . В цей час ОСОБА_6 облив легкозаймистою речовиною, яку виготовив самостійно та підпалив автомобіль марки «NISSAN NAVARA AVENTURA», реєстраційний номер « НОМЕР_4», який був перебував у користуванні в/ч ЗСУ НОМЕР_5 та знаходився поруч.

Перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань полягає у вчиненні діяння, яке виражається у пошкодженні або знищенні транспортних засобів, що використовуються підрозділами ЗСУ чи інших формувань, що у свою чергу ускладнює або унеможливлює здійснення законної діяльності ЗСУ та іншими військовими формуваннями або істотному знижує її ефективність.

Умислом ОСОБА_4 прямо охоплювались дії, спрямовані на перешкоджання діяльності ЗСУ. При цьому, ОСОБА_4 усвідомлював об`єктивно існуючу небезпеку свого діяння та бажав настання передбачуваних суспільно небезпечних наслідків.

З огляду на викладене, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, тобто в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що 05 липня 2024 року в телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_6 , переглядаючи оголошення із пропозиціями щодо роботи, виявив пропозицію заробітку із винагородою 1500 доларів США за виконану роботу від користувача із ніком « ОСОБА_9 », телефон НОМЕР_6 .

Цього ж дня ОСОБА_6 , використовуючи власний мобільний телефон «Samsung S8 Plus» та спеціально придбану для спілкування з « ОСОБА_7 » сім-картку НОМЕР_7 , написав через застосунок «Telegram» повідомлення із текстом «готовий працювати». « ОСОБА_9 » у відповідь скинув відеоматеріали, щодо змісту роботи, яку необхідно виконати для отримання грошової винагороди, а саме - підпали релейних шаф « ІНФОРМАЦІЯ_2 », підпали будівель « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), підпали автомобілів, які використовуються Збройними Силами України.

Зазначається, що з метою досягнення злочинної мети, ОСОБА_6 12.07.2024 запропонував своєму родичу ОСОБА_4 допомогти йому у підпалі транспортних засобів, на що той погодився. З цією метою, ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, маючи прямий умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, 13.07.2024, близько 02 год. 15 хв. разом із ОСОБА_6 на велосипедах прибули до будинку за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_6 облив легкозаймистою речовиною, яку виготовив самостійно згідно рекомендації «ОСОБА_7», шляхом змішування бензину з маслом та підпалив автомобіль марки «Grand Cherokee», нз. НОМЕР_9, який був переданий від БО «Благодійний фонд Поруч з нами Україна» в/ч ЗСУ НОМЕР_1 . В момент підпалу ОСОБА_4 знаходився неподалік і тримав велосипеди, на яких вони прибули на місце злочину. За виконання вказаного завдання ОСОБА_6 отримав від « ОСОБА_7 » гроші в сумі 40000 грн., які були перераховані на банківську картку, що належить його родичу ОСОБА_10. За допомогу в підпалі транспортного засобу, ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_6 гроші в сумі 20000 грн. В подальшому, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_6 , діючи умисно, 04.08.2024 прибули до будинку за адресою: АДРЕСА_2 неподалік якого знаходились 2 авто військових з метою їх пошкодження. Там, близько 02 год. 46 хв. ОСОБА_4 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, облив легкозаймистою речовиною, яку виготовив ОСОБА_6 згідно рекомендації «ОСОБА_7», шляхом змішування бензину з маслом, автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », який був переданий від БО «Благодійний фонд «БО Турбота» до в/ч ЗСУ НОМЕР_8 . В той же час, ОСОБА_6 облив легкозаймистою речовиною, яку виготовив самостійно згідно рекомендації «ОСОБА_7», шляхом змішування бензину з маслом, та підпалив автомобіль марки «NISSAN NAVARA AVENTURA», реєстраційний номер « НОМЕР_4», який був переданий від БО «Спілка підприємців теле та кіноіндустрії» до в/ч ЗСУ НОМЕР_5 .

З огляду на викладене, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Матеріалами клопотання зазначається, що 05.08.2024 року ОСОБА_4 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Підозрюваний та його захисник заперечили щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просили врахувати, що ОСОБА_4 є особою молодого віку, має цивільнц дружину, з якою проживає та яка на даний час вагітна, має малолітню дитину, вину у скоєному визнає, щиро кається. Просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показами свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч. 2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 05.08.2024 року ОСОБА_4 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, передбаченого ч. 1 ст. 114 КК України

Прокурором в судовому засіданні, відповідно до вимог п. п. 1, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

п. 1 - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вищевказана особа усвідомлює про можливість покарання за вчинення таких злочинів. Окрім цього, ОСОБА_4 усвідомлює, що санкція насамперед ч. 1 ст. 114-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, у зв`язку із чим, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути територію України та виїхати на ТОТ України чи інших країн, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєні ним кримінальних правопорушень;

- п. 4 - можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки

ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочинів проти основ національної безпеки України та злочину проти миру, безпеки людства та проти власності. У свою чергу, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;

- п. 5 - можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти національної безпеки України або продовжити здійснювати вищевказані кримінальні правопорушення.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею, окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставинами у кримінальному провадженні є тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваному та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, а також те, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_4 і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваного підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, обрання більш м`якого запобіжного заходу не являється за можливе, оскільки застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином, до підозрюваного ОСОБА_4 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу.

Відповідно до норм ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 131,132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів - до 02 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Строк дії ухвали шістдесят днів.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 07.08.2024 року.