КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи 754/4467/24 Головуючий у суді першої інстанції - ОСОБА_3.
Номер провадження № 3-зв/824/90/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - ОСОБА_4.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді ОСОБА_4., за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_2 від розгляду справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником ОСОБА_6, на постанову Деснянського районного міста Києва від 12 червня 2024 року щодо притягнення :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ID-паспорт НОМЕР_1 , місце проживання (перебування) - АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,

до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Деснянського районного міста Києва від 12 червня 2024 року визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі дев`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153 грн у дохід держави. Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через свого захисника ОСОБА_6., подав 24 червня 2024 року апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного судувід 02 липня 2024 року для розгляду апеляційної скарги у справі визначено суддю доповідача - ОСОБА_2

23 липня 2024 року адвокат ОСОБА_6., в інтересах ОСОБА_1 , подав до Київського апеляційного суду заяву про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_2 від розгляду даної справи, яку мотивував тим, що в судовому засіданні 18 липня 2024 року суддя ОСОБА_2 без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, наполягала на проведенні судового засідання з тих підстав, що вона повідомляє про дату, час та місце проведення апеляційного розгляду тільки апелянтів (в даному випадку - адвоката ОСОБА_6.), а повідомляти іншого учасника ( ОСОБА_1 ) не вбачає за потрібне, адже у нього є адвокат й в судові засідання в суді першої інстанції ОСОБА_1 не з`являвся.

Крім того, вказує, що в судовому засіданні 18 липня 2024 року він звернув увагу судді Київського апеляційного суду ОСОБА_2 на прохальну частину апеляційної скарги, відповідно до якої просив проводити всі судові засідання із повним фіксуванням технічними засобами та за участі ОСОБА_1 , проте суддя повідомила, що це не передбачено нормами КУпАП.

Так, заявник посилається на те, що матеріали справи містять докази, що доводять особисту зацікавленість судді ОСОБА_2 в розгляді апеляційного провадження без участі ОСОБА_1 з метою узаконення оскаржуваного судового рішення й свідчить про упередженість та викликає сумнів в об`єктивності судді Київського апеляційного суду ОСОБА_2 .

Враховуючи вказане, адвокат ОСОБА_6. просить відвести суддю ОСОБА_2 від розгляду справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою захисником ОСОБА_6. на постанову Деснянського районного м. Києва від 12 червня 2024року щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-2 КУпАП.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 липня 204 року розгляд питання про відвід судді ОСОБА_2 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4.

Заслухавши адвоката ОСОБА_6., який в судовому засіданні підтримав заявлений відвід, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи, викладені в заяві про відвід, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про відвід, виходячи з наступного.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді і, відповідно, не передбачають порядку розгляду такої заяви про відвід, а тому слід застосовувати аналогію з КПК України.

Відповідно до положень статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Разом з тим, згідно положень ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п.53 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява №17283/02); п.19 рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява №48068/06), а Конституційний суд України у п.3.4 і 3.6 свого рішення від 11 жовтня 2011 року (справа № 10-рп/2011), та аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним».

Рада суддів України у пункті 4 рішення від 08 червня 2017 року №34 роз`яснила, що у разі необхідності врегулювання суддею конфлікту інтересів при розгляді матеріалів про адміністративне правопорушення відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, з огляду на відсутність норм, що визначають правила відводу (самовідводу), до внесення змін до чинного законодавства, враховуючи засади судочинства, передбачені Конституцією України, міжнародні стандарти щодо незалежності суддів, неупередженості та безсторонності судочинства можливе застосування чинних процесуальних норм за аналогією.

Відповідно до ч.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року кожна людина має право при визначенні її громадських прав та обов`язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Таким чином кожній людині гарантується справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом.

Згідно практики Європейського Суду з прав людини, наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конституції України повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. За об`єктивним критерієм визначається, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчить про те, що суд не є безстороннім.

Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.81 КПК України у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною 3 статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження - суд, який його здійснює.

Згідно з ч.5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Підставою, яка викликає сумнів в неупередженості судді ОСОБА_2, на думку адвоката ОСОБА_6. є неповідомлення головуючим суддею ОСОБА_2 безпосередньо апелянта ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги в даній справі, не здійснення фіксування судового засідання технічними засобами та відмова головуючого судді у виклику ОСОБА_1 в судове засідання.

Разом із тим наведені захисником ОСОБА_6. обставини не свідчать про зацікавленість або неупередженість головуючого судді ОСОБА_2, оскільки по суті є незгодою адвоката із процесуальними рішеннями судді.

Так, твердження адвоката ОСОБА_6. про неповідомлення особи, інтереси якої він представляє про дату, місце та час розгляду апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, адже виклик ОСОБА_1 в судове засідання було здійснено 17 липня 2024 року (а.с. 98) на електронну пошту останнього - ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зазначена у відповіді №576381 від 03 травня 2024 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.23-24).

Посилання заявника щодо відмови судді-доповідача ОСОБА_2 викликати ОСОБА_1 в судове засідання спростовуються вказаним вище, а крім того, зазначені обставини не підтверджені належними доказами.

Щодо відмови у задоволенні клопотання про фіксування ходу судового засідання технічними засобами, то вказане не є достатньою підставою для визнання судді доповідача ОСОБА_2 зацікавленою у розгляді справи, оскільки чинними нормами КУпАП не передбачено обов`язкового фіксування судового засідання технічними засобами.

Таким чином, обставини, викладені заявником не можуть свідчити про особисту зацікавленість судді ОСОБА_2 у результатах розгляду даної справи.

Разом із тим, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

ЄСПЛ зазначає, що "у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду". Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що "особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного".

Із практики Європейського суду з прав людини слідує, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (параграфи 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Morel проти Франції" (Morel v. France); параграф 23 рішення ЄСПЛ у справі "Pescador Valero проти Іспанії" (Pescador Valero v. Spain) або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (параграф 40 рішення ЄСПЛ у справі "Luka проти Румунії" (Luka v. Romania), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (параграф 44 рішення ЄСПЛ у справі "Wettstein проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland); параграф 30 рішення ЄСПЛ у справі "Pabla Ky проти Фінляндії" (Pabla Ky v. Finland); параграф 96 рішення ЄСПЛ у справі "Micallef проти Мальти" (Micallef v. Malta).

У рішенні від 09 листопада 2006 року в справі "Білуха проти України" ЄСПЛ з посиланням на його усталену практику підкреслив, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед іншого, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (параграф 49). Стосовно об`єктивного критерію Суд зазначив, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (параграф 52).

У світлі прецедентної практики ЄСПЛ об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24 травня 1989 року у справі "Гаусшильдта" ("Hauschildt Case"), заява № 11/1987/134/188, § 48).

Навіть отримане враження щодо безсторонності судді має важливе значення, оскільки, іншими словами, "правосуддя повинно не лише здійснюватися; але й виглядати таким, що здійснюється". На кону стоїть довіра, яку суди в демократичному суспільстві повинні вселяти громадськості (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії", 26 жовтня 1984 року).

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

З огляду на наведене відводу підлягає суддя не лише у разі існування конкретних фактів що свідчать про його упередженість, але й у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності обставин, які можуть викликати сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

З огляду на наведені вище обставини, з метою дотримання прав учасників судового провадження, а також для забезпечення повного, всебічного та неупередженого розгляду апеляційного провадження, запобігання виникненню будь-яких сумнівів як щодо безсторонності судді, так і в об`єктивності постановленого таким суддею судового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги як в учасників процесу, так і у стороннього спостерігача, доходжу висновку про задоволення заяви, що у подальшому може бути розцінено як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, заявлений відвід підлягає задоволенню, а справа переданню до канцелярії суду для здійснення повторного перерозподілу.

Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву захисника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_2 задовольнити.

Справу передати для проведення повторного авторозподілу.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Київського

апеляційного суду ОСОБА_4