Дата документу 19.11.2024 Справа № 336/8158/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1107/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/8158/24Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.309 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ),

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального проступку за наступних обставин.

02 серпня 2024 року приблизно о 12:00 годині обвинувачений, керуючись умислом на незаконні придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, по вул.Військбуд у м.Запоріжжі придбав зіп-пакет з психотропною речовиною метамфетаміном масою 0,31478 г в перерахунку на основу, який знайшов у вказаному місці, та зберігав його у кишені брюк без мети збуту до зупинки працівниками поліції автомобіля ВАЗ 21102, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому обвинувачений пересувався, біля будинку АДРЕСА_2 .

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК як незаконне придбання, зберігання та перевезення психотропних речовин, без мети збуту. Йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Вирішено питання про запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просила вирок змінити в частині призначеного судом покарання і призначити інше мінімальне покарання, а саме у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік. Зазначила, що призначене судом покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн. є для ОСОБА_8 непосильним тягарем, який він не має змоги сплатити, що призведе до погіршення його правового становища, оскільки обвинувачений є особою з 2 групою інвалідності та отримує пенсію за інвалідністю. При цьому до обвинуваченого неможливо застосувати покарання у виді виправних робіт або обмеження волі, оскільки він має 2 групу інвалідності. Крім того, звернула увагу, що ОСОБА_8 в силу ст.89 КК є раніше не судимим, має офіційно зареєстроване місце проживання у м.Запоріжжі, має стійкі соціальні зв`язки (проживає з батьками), є особою з 2 групою інвалідності, на обліках в спеціалізованих медичних закладах не перебуває.

Під час апеляційного розгляду захисник уточнила свої апеляційні вимоги, просила пом`якшити ОСОБА_8 призначене йому покарання, застосувавши положення ст.69 КК, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., а у разі неможливості застосування ст.69 КК - призначити покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд у відповідності до ст.ст.381, 382 КПК розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , що був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні передбаченого ч.1 ст.309 КК кримінального проступку, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини і був згодний з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

А тому колегія суддів вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Що стосується доводів в апеляційній скарзі захисника про несправедливість призначеного судом покарання, то вони є слушними.

Так, положеннями ч.2 ст.50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

В апеляційній скарзі захисник просила призначити обвинуваченому покарання у виді пробаційного нагляду.

Однак такі вимоги не можуть бути задоволені, оскільки призначення покарання у виді пробаційного нагляду у відповідності до ст.51 КК означатиме погіршення становища обвинуваченого. Проте апеляційний суд з огляду на зміст ст.421 КПК не вправі ухвалювати судове рішення про погіршення становища обвинуваченого за апеляційною скаргою сторони захисту.

Під час апеляційного розгляду захисник також просила застосувати положення ст.69 КК, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На переконання колегії суддів, у цій справі без достатньої оцінки суду першої інстанції залишилися обставини, які хоча і були відображені в оскаржуваному вироку, проте фактично були враховані не в повній мірі при вирішенні питання щодо міри покарання, яке повинен понести обвинувачений за скоєне.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив один епізод кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК віднесено до кримінальних проступків. В результаті протиправних дій обвинуваченого будь-яких тяжких або негативних наслідків для інших осіб не настало.

Обвинувачений ОСОБА_8 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, не оспорював встановлені досудовим розслідуванням обставини, щиро покаявся у скоєному та сприяв у встановленні фактичних обставин справи.

Крім того, встановлено, що обвинувачений раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, є особою з 2 групою інвалідності, має місце реєстрації та постійне місце проживання, де проживає разом з батьками, під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Жодних обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, у даному кримінальному провадженні не встановлено.

Зазначені обставини у їх сукупності, на переконання колегії суддів, пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, а тому у відповідності до положень ст.69 КК вони дають законні підстави для можливості призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.1 ст.309 КК.

На переконання колегії суддів, таке покарання буде відповідати загальним засадам призначення покарання, буде законним та справедливим, сприятиме виправленню винного, попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує і те, що розмір призначеного судом покарання обвинуваченому з огляду на те, що він є особою з інвалідністю та у зв`язку з цим отримує пенсію, становитиме для нього «особистий надмірний тягар». І хоча суд призначив обвинуваченому найм`якіший вид покарання, передбачений санкцією ч.1 ст.309 КК, та у мінімально можливому розмірі, проте його не можна визнати справедливим через суворість.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК підставою для зміни вироку суду першої інстанції є також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з положеннями ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника та зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.309 КК України із застосуванням положень ст.69 КК України у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4