ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3154/24 Справа № 199/6704/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подану на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286-1 КК України ОСОБА_7 строком до 14 листопада 2024 року,

встановила:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000770 від 30.07.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хв. водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (0,25 %), керуючи, технічно справним автомобілем «AUDI 80» реєстраційний номер НОМЕР_1 рухався по Амурському мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, по зволоженим трамвайним коліям, попутного напрямку, з боку пл. Старомостова в напрямку пр. Мануйлівський.

В цей же час, тобто 29 липня 2021 року, приблизно о 19 годині 20 хвилин, в зустрічному напрямку, рухався автомобіль «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 , по проїзній частині Амурського мосту, в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпра, з боку пр. Манулівського в напрямку пл. Старомостова, перевозячи на пасажирському сидінні, в якості пасажира ОСОБА_9 . У подальшому, водій ОСОБА_7 , 29 липня 2021 року близько 19 год. 20 хвилин, в районі в районі електроопори №139 на Амурському мосту не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля «AUDI 80» реєстраційний номер НОМЕР_3 з передньою частиною автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «MERCEDES-BENZ SPRINTER» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_9 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за частиною 2 статті 286' КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Під час судового засідання ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року клопотання прокурора ОСОБА_10 задоволено та продовження строк дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286-1 КК України ОСОБА_7 строком до 14 листопада 2024 року.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про заміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Суд мотивував свої висновки тим, що ОСОБА_7 вже переховувався від суду на стадії виконання вироку, через що був оголошений у розшук, і такі обставини дають суду підстави вважати можливим ухилення останнього від суду, та перешкоджання встановленню істини по даному провадженню, тобто такими що продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважав їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_6 , який діє у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу із проханням про скасування ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Обґрунтовує доводи поданої апеляційної скарги тим, що стороною обвинувачення належним чином не було доведено намір обвинуваченого переховуватися від суду, а суд першої інстанції не надав цьому факту правової оцінки.

Наголошує на тому, що при обранні запобіжного заходу судом першої інстанції не враховано наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання та роботи, а також наявність неповнолітніх дітей на утриманні.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Звертає увагу, що оперативно розшукова справа категорії «Розшук», яка була заведено 07.12.23 року співробітниками BП №2 ДРУП щодо його підзахисного є формальною та була заведена лише з метою збільшення показників для відділення поліції у справах про розшук людей.

Під час апеляційного перегляду:

- захисник ОСОБА_6 підтримав доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та обрати щодо його підзахисного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Інші учасники судового провадження, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи не з`явились, що, відповідно до положень ч.4 ст.422-1 КПК України , не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, які згідно ст.12 КК України, є тяжким кримінальним правопорушенням, а також наявність, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисного тяжкого кримінального правопорушення, пов`язаного з порушенням правил безпеки дорожнього руху, що призвело до настання тяжких наслідків для потерпілого, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому останній може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості доведені не були.

Посилання захисника обвинуваченого на наявність певних соціальних зв`язків у ОСОБА_7 заслуговують на увагу, однак не можуть бути самостійною підставою для скасування вірного по суті судового рішення. Вказане було оцінено судом в сукупності з іншими обставинами по справі та ним було надано належну правову оцінку.

Інші доводи захисника не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику переховування обвинуваченого від суду не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , яке відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також перебування обвинуваченого ОСОБА_7 раніше у розшуку доводить факт існування даного ризику та доведеність його стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286-1 КК України ОСОБА_7 . На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, на чому наполягає сторона захисту.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , який діє у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 286-1 КК України ОСОБА_7 строком до 14 листопада 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4