№ 1-кп/756/1523/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № №0001550 від 09.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Ромни, Роменського району, Сумської області, неодруженого, раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

В провадженні Оболонського районного суду міста Києва розглядається кримінальне провадження №0001550 від 09.05.2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачуєтьсяу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просить про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає. Також, надав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке підтримала в судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Обвинувачений підтримав думку захисника та не заперечував проти призначення судового розгляду.

Суд, вислухавши думки учасників підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт, вважає, що кримінальне провадження №0001550 від 09.05.2024 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України, підсудне Оболонському районному суду міста Києва, підстав для закриття кримінального провадження або його зупинення немає, підстав для повернення обвинувального акту відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України немає. Підстав, які б унеможливлювали призначення до судового розгляду відсутні.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтримав його в повному обсязі, обґрунтовуючи ризиками, які передбачені п.п. 1, 3 ст. 177 КПК України: ризик переховування та ризик незаконного впливу на свідка.

Захисник та обвинувачений заперечували проти клопотання прокурора, з огляду на не доведеність ризиків та просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Щодо продовження запобіжного заходу, суд, вислухавши доводи сторін, приходить до наступного висновку.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинувачених. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Дата ратифікації 17.07.97 р., дата набуття чинності 11.09.97р.) кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У справі Єлоєв проти України (Заява № 17283/02), рішення Європейського суду з прав людини від 6 листопада 2008 року, суд зазначив, що пункт 4 статті 5 Конвенції забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які, з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення законності позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалися затримання та подальше тримання під вартою (справа Буткевічюс проти Литви (Butkevicius v. Lithuania), № 48297/99, п. 43, ECHR 2002-II).

Відповідно до ст. 183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує вимоги п.п 3.4.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Таким чином, обставини викладені в клопотанні та матеріалах, наданих прокурором, свідчать про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України. Вищевказані обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, усвідомлюючи неминучість покарання пов`язаного з позбавленням волі, може незаконно впливати на свідка, а саме на цивільну дружину.

Діяння ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за яке передбачено законом покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Обвинувачений ОСОБА_3 не працевлаштований, тобто відсутнє законне джерело доходів, йому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, не одружений, але перебуває в незареєстрованих шюбних відносинах, зі слів обвинуваченого він має неповнолітню дитину, але вона не перебуває на його утриманні, міцних соціальних зв`язків немає, раніше не судимий, отже усвідомлюючи неминучість покарання пов`язаного з позбавленням волі може переховуватися від суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Суд зазначає, що ризик переховування від суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання. А в контексті з тим, що 24.02.2022 російська федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку з чим цього ж дня Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64/2022, який триває до тепер, і на даний час, для громадян України існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, поданням документів на отримання статусу біженця тощо

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи мету, спосіб та обстановку вчинення даного кримінального правопорушення, особу ОСОБА_3 , та враховуючи винятковий характер та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у якому обвинувачується останній, обвинувачений ОСОБА_3 , може незаконно впливати на свідка.

Вищевказані обставини дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, усвідомлюючи неминучість покарання пов`язаного з позбавленням волі може переховуватися від суду та незаконно впливати на сідка.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що прокурор довів у судовому засіданні недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам передбаченим п. п 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

У свою чергу, такі запобіжні заходи, як особисте зобов`язання та домашній арешт у даному випадку є занадто м`якими і вони не будуть сприяти запобіганню вищезазначених ризиків.

Враховуючи вище викладене,до спливу терміну тримання під вартою винести вирок суду у справі не можливо, обставини, що явилися підставою для взяття обвинуваченого під варту на даний час не змінилися, суд вважає недостатньо застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно останнього для запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, та необхідним продовжити останньому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 жовтня 2024 року включно.

Керуючись ст.ст.177, 316, 370 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд у кримінальному провадженні на підставі обвинувального акту стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Оболонського районного суду м. Києва з обов`язковою участю учасників судового провадження на 11 год. 00 хв. 17.09.2024 року.

Клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 -задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 27.10.2024 включно.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду в частині продовження запобіжного заходу протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текстухвали складено 28 серпня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1