Справа № 194/1400/24
Номер провадження 1-кс/194/260/24
У Х В А Л А

про арешт майна

13 серпня 2024 року Слідчий суддя Тернівського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області клопотання слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024 року за № 0000364 за ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_5 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024 року за № 0000364 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Своє клопотання слідчий мотивує тим, що до ЧЧ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, надійшло повідомлення про те, що 08.08.2024 близько 06:36 водій ОСОБА_6 1989 р.н. (військовослужбовець ЗСУ, в/ч НОМЕР_1 , на посаді спеціаліст ОДТ, в званні - старший солдат, керуючи автомобілем марки «HYUNDAI» рухаючись по автодорозі м30, яка проходить по території Павлоградського району зі сторони с. Олефірівка в бік м. Павлоград під час свого руху виконуючи маневр обгону іншого транспортного засобу допустив зіткнення з бетонною огорожею ліворуч. Внаслідок ДТП, водій автомобіля «HYUNDAI» ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав: тілесні ушкодження у вигляді: Забій передньої поверхні грудної клітини, перелом нижньої третини лівої великої гомілкової кістки зі зміщенням, забійна рана лівого коліна. Госпіталізований до відділення травматології. Попередньо водій тверезий.

08.08.2024 року, в період часу з 07:30 год. по 09:23 год., було проведено огляд місця дорожньо транспортної пригоди, а саме автодороги м-30 (Стрій-Умань-Дніпро-Луганськ-Ізварине) в Павлоградському районі (поблизу с. Богуслав). В ході огляду місця дорожньо транспортної пригоди, було виявлено автомобіль марки «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Після огляду автомобіль марки «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 було вилучено та поміщено на територію ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області.

09.08.2024 року вилучений автомобіль марки «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України було визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу CТР № НОМЕР_4 власником та користувачем автомобіля марки марки «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 , являється ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Слідчий вказує, що під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль марки «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 з обов`язковою забороною розпорядження, користування та відчуження арештованим майном, оскільки є реальна загроза знищення, переробки або приховування вищезазначених речових доказів, що недопустимо та унеможливить подальше розслідування та прийняття законного рішення по кримінальному провадженню.

Слідчий в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримує в повному обсязі.

Прокурор підтримав клопотання слідчого про арешт майна та просив його задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в клопотанні.

Власник майна ОСОБА_7 в судове засідання не з`яввився, про дату та час судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах прихожу до наступних висновків.

Слідчий суддя враховує, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України та подано у строк передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що відомості по кримінальному провадженню за № 0000364 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Крім того, з матеріалів долучених до клопотання встановлено, що відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 08.08.2024 року було вилучено автомобіль марки «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 .

Постановою слідчого СВ ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області від 09.08.2024 року у кримінальному провадженні визнано речовими доказами - автомобіль марки «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Згідно постанови слідчого від 09.08.2024 року, у кримінальному провадженні призначено експертизу технічного стану транспортного засобу «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 власником автомобіля «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_7 .

У відповідності з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону. А отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Однак слід врахувати, що накладення арешту на майно є доцільним тільки в тому випадку, якщо це майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу речовим доказом в даному кримінальному провадженні, само по собі, не може бути достатньою підставою для накладення арешту на це майно.

Окрім того, слідчий суддя вважає, що приєднані до клопотання докази не підтверджують, що свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуте кримінально протиправним шляхом, спеціально виготовлене або пристосоване для вчинення злочинів.

В порушення п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого не зазначено підстав та мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідного обґрунтування необхідності арешту свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , в контексті внесеного в ЄРДР кримінального правопорушення ч. 1 ст. 286 КК України.

При оцінці доводів клопотання та прийнятті судового рішення, слідчий суддя враховує й те, що прокурор не надав будь-які докази про те, що на свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу наявні які-небудь сліди кримінального правопорушення чи призначались експертизи відносно вказаного речового доказу.

Слід також зазначити, що накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу у даному випадку може призвести до незаконного позбавлення власника права володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що є неприпустимим.

У зв`язку з чим, слідчий суддя вважає, що в частині накладення арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування з метою забезпечення збереження речових доказів, слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що автомобіль відповідає критеріям речового доказу по розслідуваному кримінальному провадженню, оскільки, міг зберегти на собі сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, може мати відношення до ДТП та її наслідків, що з врахуванням можливої необхідності проведення експертиз, зокрема призначеної експертизи технічного стану транспортного засобу, свідчить про необхідність накладення арешту на вказане майно.

Майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя враховує, що відомості внесенні до ЄРДР за № 0000364 від 08.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, тобто на теперішній час досудове розслідування перебуває на початковій стадії і для забезпечення доказів у кримінальному провадженні звернення до суду слідчим з клопотанням про накладення арешту на майно є цілком обґрунтованим та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, та завдань арешту майна, які передбачені в абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, і тому, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності, вважаю за необхідне клопотання слідчого частково задовольнити та накласти арешт на вищезазначене вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Аналізуючи матеріали провадження, приходжу до висновку, що слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Заборона користування, відчуження та розпорядження вказаним майном забезпечить збереження речових доказів та не призведе до його знищення, переробки або приховування.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом кримінального правопорушення. Крім того, слідчий суддя враховує те, що власник майна має право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту, одразу ж, після зникнення підстав для його застосування.

З огляду на викладене, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності, а також враховуючи думку прокурора, слідчий суддя вважає за необхідне у зв`язку з метою забезпечення збереження речових доказів та недопустимості знищення, переробки або приховування зазначеного майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, накласти арешт на вилучений автомобіль «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом заборони осіб на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, у зв`язку з чим, клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 94,98,100,132,170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.08.2024 року за №0000364 за ч. 1 ст. 286 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди 08.08.2024 року, а саме: на автомобіль марки «HYUNDAI», модель - I30, д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом позбавлення права осіб на відчуження, розпорядження та користування вилученим майном, з метою забезпечення збереження речових доказів.

В іншій частині клопотання відмовити.

Копія ухвали негайно після її постановлення вручається прокурору.

Виконання ухвали доручити слідчому СВ ВП №1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, тоді особа може подати апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1