Дата документу 26.09.2024 Справа № 334/3169/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/3169/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/742/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 26 вересня 2024 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Запоріжжя, громадянки України, яка має неповну вищу освіту, на утриманні неповнолітніх дітей не має, заміжня, офіційно не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

26 січня 2022 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням, на іспитовий строк 1 (один) рік,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник-адвокат ОСОБА_9 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 11 березня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

На підставі ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 26 січня 2022 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 1 (один) місяць.

На підставі ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення обвинуваченої підлягає зарахуванню у строк призначеного покарання за правилами, передбаченими в ч.1 ст.72 КК України, день за день.

Строк покарання обвинуваченій ОСОБА_6 ухвалено відраховувати з моменту її затримання, тобто з 16 травня 2022 року.

ОСОБА_6 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Скасовано арешт на труси синього кольору, пару шкарпеток чорного кольору, брюки синього кольору, ремінь коричневого кольору, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 1-кс/334/495/22 (справа № 334/1655/22).

Скасовано арешт на коричневі колготи у кількості 2 пари, олімпійку тілесного відтінку, сині джинси, мобільний телефон «АСТРО» чорного кольору, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 1-кс/334/495/22 (справа № 334/1655/22).

Скасовано арешт на куртку джинсову темного кольору, накладений на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 травня 2022 року у кримінальному провадженні № 1-кс/334/495/22 (справа № 334/1655/22).

Вирішено долю речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_6 мінімальне покарання в межах санкції ч.1 ст.115 КК України, в решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду не відповідає фактичним обставинам справи, а призначене покарання не відповідає особі обвинуваченої, що має наслідком зміну зазначеного обвинувального вироку з призначенням менш суворого покарання.

Вказує, що не оскаржуючи доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, в тому числі з підстав визнання своєї провини останньою, судом першої інстанції не враховано всіх обставин справи, що призвело до призначення більш суворого покарання за наслідками судового розгляду.

Посилається на те, що під час судового розгляду достовірно встановлено, що перед спричиненням ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому, останній першим вчиняв дії, які викликали у обвинуваченої реальне почуття страху за своє життя та здоров`я, і виключною мірою обумовили її подальшу протиправну поведінку.

Крім того, вважає, що поза увагою суду залишилась обставина того, що після спричинення тілесних ушкоджень потерпілому обвинувачена вчиняла дії, спрямовані на надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, що виразилось у закликах викликати швидку медичну допомогу третіх осіб та намагання зупинити кровотечу у потерпілого.

Таким чином, захисник вважає, що такі дії обвинуваченої підпадають під ознаки обставин, що пом`якшують покарання, передбаченої п.2-1 ч.1 ст.66 КК України.

Натомість вирок суду містить посилання лише на визнання своєї вини, як обставину, що пом`якшує покарання, що на думку апелянта, не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам ст.ст. 65, 66 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок суду є незаконним.

Вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок, безпідставно не застосував положення ст.36 КК України, що призвело до ухвалення вироку, який не відповідає вимогам ст.413 КПК України.

Вказує, що виходячи з встановлених судом обставин, події, які мали місце 16 травня 2022 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, потерпілий, перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, використовуючи молоток, безпідставно вчинив напад на чоловіка обвинуваченої, потім і на неї, а вона, захищаючись від нього, дійсно спричинила йому тілесні ушкодження, внаслідок яких він помер.

Зазначене підтверджується висновками судово-медичних експертиз та показаннями свідків, а також іншими дослідженими судом доказами.

Обвинувачена посилається на висновки судово-медич них експертиз, згідно з якими, у неї та у свідка були наявні тілесні ушкодження, в тому числі спричинені молотком.

Також, зазначає, що показання свідків підтверджують, що потерпілий, перебуваючи в стані сп`яніння, погрожував вбивством її чоловіку та їй, напав з молотком, спричинивши тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона вимушена була захищати себе та свого чоловіка від нападу. При цьому, вона попереджала потерпілого, що вимушена буде застосувати ніж, якщо він буде нападати на неї та інших, і нанесла потерпілому удари ножем виключно з метою захисту від його нападу.

Таким чином, вважає, що її дії підпадають під визначення ст.36 КК України, а саме необхідна оборона.

Вказує, що дійсно під час судового розгляду вона формально визнала, що вчинила злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, однак в своїх показаннях, викладених у вироку, зазначала, що діяла в межах необхідної оборони.

Згідно з вироком суду, 16 травня 2022 року приблизно о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із своїм знайомим ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де сумісно вживали наркотичні речовини та алкогольні напої.

Під час вживання наркотичних речовин, між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 , під час сварки з останнім, використовуючи ніж, який мала при собі та утримуючи його в правій руці, нанесла ОСОБА_10 не менше двох ударів в область грудної клітини з правої та лівої сторони, чим спричинила останньому проникаючі сліпі колото-різані поранення грудної клітини, з ушкодженням правої та лівої легенів, з вилиттям крові у плевральні порожнини, що ускладнилося розвитком шоку та призвело до смерті ОСОБА_10 .

Умисні дії ОСОБА_6 суд кваліфікував за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне спричинення смерті іншій людині.

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинувачену та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої;

прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вищевказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі з огляду на таке.

Згідно з матеріалами провадження та вироком суду, обвинувачена ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому їй злочині визнала частково, вважала свої дії самозахистом. Пояснила, що перебуває на замісній терапії з 2013 року, вживає метадон. Перебуває в офіційному шлюбі з 2019 року. ОСОБА_10 зі своєю дівчиною ОСОБА_12 з січня 2022 року проживали разом з її чоловіком та нею. До того, як почали разом проживати, між собою всі товаришували. У чоловіка були конфлікти з ОСОБА_10 , тому що, коли ОСОБА_10 напивався, ставав агресивним. ОСОБА_10 з ОСОБА_12 також перебувають на замісній терапії. У день подій вони проснулися та поїхали до лікарні, як раз був день, коли видавали за програмою «метадон». Прийшли потім додому, а ОСОБА_10 залишився на вулиці. Вона разом з чоловіком лягли відпочивати. Поки вони відпочивали, ОСОБА_10 прийшов додому і почав бити її чоловіка. В цей момент вона проснулась. ОСОБА_10 почав говорити, що його всі кинули, він був в стані алкогольного сп`яніння. В цей момент ОСОБА_10 вдарив її ліктем в правий бік. Після чого вони сіли за стіл в спальні та почали з`ясовувати, чому ОСОБА_10 кричить. Потім ОСОБА_10 взяв ніж, який лежав на столі в спальній кімнаті, та почав кричати, що почне зараз різати. Вона сказала, щоб ОСОБА_10 заспокоївся та збирав речі і виїздив із квартири. Після цього вона пішла в іншу кімнату (вбиральню), звідки почула крики та сварку між ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Коли прийшла, то побачила, що ОСОБА_14 лежить на полу в крові. Вона спитала у ОСОБА_10 : «Що ти накоїв? Ти його вбив». ОСОБА_14 лежав на спині на полу, голова була в крові. ОСОБА_10 бив ОСОБА_14 ногами лежачого. Також, обвинувачена зазначила, що вона почала йти до виходу з квартири, проте ОСОБА_10 схопив її за волосся та вдарив об стіну і забрав ключі. Після цього вона зайшла на кухню та взяла кухонний ніж з чорною ручкою зі столу з метою захисту та прохала ОСОБА_10 перестати. Ніж був у неї правій руці. ОСОБА_10 хапав її за праву руку зі словами: «Давай ріж». Вона почала вириватись та в цей час закрила очі та нанесла ОСОБА_10 удар вище живота. Коли вона відкрила очі, ніж був у руці. Пам`ятає лише як наносила один удар. В момент удару ножем, ОСОБА_12 стояла позаду неї, та вона сказала останній викликати швидку. Після цього ОСОБА_10 одразу заспокоївся, віддав їй ключ. Вона разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_12 пішли на вулицю чекати швидку допомогу на лавочці. Вона поверталась до квартири взяти колготки, щоб зупинити потерпілому кров. Коли приїхала швидка, то лікарі сказали, що ОСОБА_10 помер. Потім приїхала поліція.

У подальшому ( в тому числі і у судових дебатах), обвинувачена заявила, що повністю визнає свою вину в умисному вбивстві ОСОБА_10 та просила суд призначити їй мінімальне покарання.

Разом з цим, згідно з аудіо-відеозаписом судових засідань, що міститься на технічному носії інформації, долученому до матеріалів справи, заявляючи про визнання своєї вини, обвинувачена продовжувала стверджувати, що вона діяла саме з метою самозахисту, на що обґрунтовано звертає увагу захисник в своїй апеляційній скарзі.

Викладене вимагало від суду ретельної перевірки версії сторони захисту.

Проте, суд не перевірив всіх доводів обвинуваченої та у вироку на ці доводи відповіді не надав.

В оскаржуваному вироку перелічені досліджені докази, проте більшість з них не проаналізована як кожен окремо так і у їх сукупності.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції за клопотанням сторони захисту своєю ухвалою від 31 серпня 2023 року доручив органу досудового розслідування провести слідчий експеримент із обвинуваченою ОСОБА_6 та свідком ОСОБА_14 , з метою встановлення обставин, що спровокували протиправну поведінку обвинуваченої.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 21 вересня 2023 року за участю свідка ОСОБА_14 та обвинуваченої ОСОБА_6 , при проведенні слідчого експерименту свідок ОСОБА_14 зазначив таке: «16 травня 2022 року, він спав на дивані. ОСОБА_17 відкрили двері, він зайшов без верхнього одягу в квартиру, без грошей, без гаманця. ОСОБА_10 був в стані алкогольного сп`яніння, в нього був молоток, він почав кричати, що буде зараз всіх вбивати. Він проснувся від криків ОСОБА_6 , яка кричала: « ОСОБА_14 , дивись що він робить». ОСОБА_10 почав бити ОСОБА_6 ще на ліжку. Потім сіли всі в чотирьох, вкололи пігулки всі, ОСОБА_6 пішла колотись до вбиральні. Потім через приблизно 10 хвилин пішли на кухню. ОСОБА_12 в цей час бігала та збирала свої речі. Після того як зайшли на кухню, ОСОБА_10 бив ОСОБА_6 в обличчя, вона йшла до вихідних дверей. На кухні почали говорити ОСОБА_10 , щоб він заспокоївся, а ОСОБА_10 почав бити його молотком. Пам`ятає перші три удари молотком, які йому наніс ОСОБА_10 в голову. Після чого він впав обличчям вниз і більше нічого не пам`ятає, оскільки втратив свідомість. Прокинувся вже в дворі на погребі, як покинув квартиру не пам`ятає. Після чого його повезли в 9 лікарню, потім в відділок поліції і потім - додому. Вдома все було в крові, на полу була кров, стіни були в крові».

Обвинувачена ОСОБА_6 при проведенні слідчого експерименту пояснила таке: « ОСОБА_10 почав бити її ще на ліжку, потім вона встала і він її вдарив, вона відлетіла в сторону. ОСОБА_6 встав між ними. ОСОБА_10 почав кричати: «Де мої пігулки?». ОСОБА_6 сказала ОСОБА_10 : « ОСОБА_10 , збирай свої речі та йди». Коли вийшла із вбиральні, то побачила, що ОСОБА_10 наносить удари ОСОБА_14 , після чого ОСОБА_14 впав. Обвинувачена почала казати, що зараз викличе поліцію, ОСОБА_10 забрав в неї телефон, схопив за волосся та витягнув з дверей ключ зі словами: «Я вас тут і поховаю зараз, нікуди ти не підеш». ОСОБА_10 повернувся на кухню та почав далі бити ОСОБА_6 , вона пішла за ним та просила зупинитись. ОСОБА_10 повертається до обвинуваченої та сказав «я його вбив і тебе зараз вб`ю». Обвинувачена підійшла до столу, взяла ніж та сказала, щоб ОСОБА_10 не підходив до неї. ОСОБА_10 почав йти на обвинувачену, вона почала відходити, після чого вона нанесла удар ножем правою рукою, пам`ятає лише один удар. Коли вона відкрила очі, то ніж був в ОСОБА_10 , вона витягла ніж та почала кричати, щоб викликали швидку допомогу. ОСОБА_10 віддав ключ обвинуваченій, вона відкрила двері та побігла до сусідів викликати швидку допомогу. Після чого всі вийшли на вулицю чекати швидку допомогу».

Окрім того, судом першої інстанції було задоволено клопотання захисника обвинуваченої та ухвалою від 03 жовтня 2023 року призначено судову медичну експертизу щодо свідка ОСОБА_14 .

Згідно з висновком експерта №1931п від 12 жовтня 2023 року:

«1.(1) Згідно даних наданої медичної документації із КНП «Міська лікарня №9» ЗМР від 16 травня 2022 року у гр. ОСОБА_14 , 1974 р.н. виявлено:

- забійні рани м`яких тканин голови, слідом загоєння яких стали виявлені при огляді (13 жовтня 2023 року) рубці у тім`яній ділянці праворуч, у тім`яній ділянці в центральній частині та у тім`яно-потиличній ділянці дещо праворуч, що самі по собі кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (згідно п.2.3.2.б. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6).

В наданій медичній документації тілесні ушкодження (рани) у ОСОБА_14 вказані як забійні, тобто утворилися за механізмом тупої травми від дії тупого(их) предмету(ів).

2.(3) Для тілесних ушкоджень які виникають під час самооборони характерною є локалізація на верхніх кінцівках якими особа намагається закрити ділянки голови, обличчя, тулуба мінімізуючи шкоду від травматичних впливів. Тому, рани в ділянці голови не є характерними для їх утворення під час самозахисту.

В судово-медичній експертизі немає визначення ушкоджень які виникають у особи яка «здійснює напад».

3.За даними консультативного висновку лікаря-рентгенолога консультанта КУ «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР від 17 жовтня 2023 року (аналіз рентгенологічного дослідження черепа в 2х проекціях від 28 вересня 2022 року) - діастаз кісток сагітального та лямбдовидного швів розцінено як прояв травматичного ураження черепа. Проте, зважаючи на відсутність ознак кістково-травматичних змін під час комп`ютерної томографії головного мозку від 28.09.22р. (дані опису КТ дослідження), визначити характер, давність утворення та можливі неврологічні наслідки не є можливим.

Враховуючи вищевикладене та в межах наданої медичної документації вказані синкопальні стани теоретично можуть бути обумовлені патологією магістральних судин голови та проявами судинної енцефалопатії.

4.(2) Згідно перегляду відеозапису слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 та обвинуваченої ОСОБА_6 від 21 вересня 2023 року, свідок зазначає, що: «16 травня 2022 року знаходячись у стоячому положенні обличчям до обличчя ОСОБА_10 , в цей час ОСОБА_10 тримаючи молоток у правій руці наносить три удари металевою частиною молотка в ділянку голови (демонструє тім`яну ділянку голови), від ударів свідок впав на підлогу на лівий бік обличчям донизу».

Таким чином, між даними про характер, кількість та локалізацію тілесних ушкоджень в ділянці голови та механізмом їх отримання, згідно перегляду відеозапису слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 та обвинуваченої ОСОБА_6 (21 вересня 2023 року), встановлено збіг за локалізацією, кількістю та механізмом утворення, а саме: металева частина молотка діяла як тупий предмет в ділянку голови з утворенням тілесних ушкоджень (ран).

На підставі вищевикладеного можливість утворення ран в ділянці голови (п.1. даних підсумків) у ОСОБА_14 за механізмом, на який він вказує при перегляді відеозапису слідчого експерименту за його участю та обвинуваченої ОСОБА_6 (21 вересня 2023 року) - не виключається».

Згідно з висновком експерта №561п від 18 травня 2022 року, у ОСОБА_6 також зафіксовані певні тілесні ушкодження, які могли утворитися в строк, що вказаний в фабулі постанови слідчого та зі слів освідуваної.

У вироку зазначені докази відображені, проте не оцінені у сукупності з іншими доказами, в т.ч. з показаннями самої обвинуваченої стосовно події інкримінованого їй кримінального правопорушення, зокрема не вказано, чи узгоджуються ці докази з версією сторони захисту чи суперечать їй.

У вироку суду не наведено переконливого обґрунтування, чому суд прийняв одні докази та відкинув інші, що не узгоджується з вимогами ст.ст.370, 374 КПК України.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд не з`ясував повно і всебічно всіх обставин, що мають значення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та потягли порушення права обвинуваченої на захист, у зв`язку з чим, оскаржуваний вирок суду відповідно до вимог ст.ст.407, 409, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, оскільки для цього необхідно повторно дослідити обставини провадження та надані сторонами докази, проте відповідних клопотань від учасників провадження не надходило.

При новому розгляді необхідно врахувати викладене в цій ухвалі, повно та всебічно дослідити всі обставини провадження, ретельно перевірити доводи сторін, в т.ч. версію сторони захисту, та з урахуванням встановлених обставин прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Оскільки, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, доводи сторони захисту, викладені в апеляційних скаргах, про відсутність в діях обвинуваченої ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, мають ретельно перевірятися судом першої інстанції в ході нового розгляду.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цей час не змінились, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, вважає за необхідне продовжити щодо ОСОБА_6 раніше застосований до неї запобіжний захід строком на 60 днів, а саме до 24 листопада 2024 року включно.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника - адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 11 березня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 на 60 днів, а саме до 24 листопада 2024 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4