Справа № 521/4371/24
Номер провадження:1-кп/521/1382/24
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 жовтня 2024 року м. Одеса
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, громадянина України, з середньою освітою, працюючого технічним спеціалістом готельно-ресторанного комплексу ФОП ОСОБА_6 , не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
-14.06.2016 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 313, ч. 1 ст. 317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці. Звільнений 13.10.2017 року у зв`язку з відбуттям строку покарання;
-12.01.2018 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75,76 КК України звільнений із випробувальним терміном на строк 2 роки;
-17.01.2019 року Одеським апеляційним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років 2 місяців позбавлення волі;
-15.02.2019 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 311, ч. 2 ст. 313 КК України, на підставі ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі. Звільнений від відбуття покарання у зв`язку із відбуттям строку покарання 29.12.2023 року,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,
ОСОБА_5 01.03.2024 року о 18 годині 35 хвилин, у період дії воєнного стану, який відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку, а на момент вчинення кримінального правопорушення Указом Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 3564-IX від 06.02.2024, строк дії воєнного стану продовжено строком на 90 діб, перебував біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив, як потерпілий ОСОБА_7 ставить на місце для паркування велосипедів, велосипед марки «AZIMUT» червоного кольору, на що у останнього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме, велосипеду марки «AZIMUT» червоного кольору, належного на праві власності ОСОБА_7 .
Надалі, в той же час та в тому ж місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що його протиправні дії є непомітними для сторонніх осіб та потерпілого, який на той час не міг спостерігати за своїм майном, оскільки зайшов до приміщення вказаного магазину, ОСОБА_5 взяв до рук та викотив з місця для паркування велосипедів вищезазначений велосипед, після чого сів на нього та поїхав в невідомому напрямку, тим самим заволодівши ним.
Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном, а саме велосипедом марки «AZIMUT» червоного кольору, на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3160 гривень 00 копійок.
Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення передбачена ч.4 ст.185 КК України, а саме за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті підтвердив та пояснив, що він дійсно за вказаних обставин та у зазначений час перебував біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 та з місця для паркування велосипедів таємно викрав велосипед марки «AZIMUT» червоного кольору, хотів на ньому кататися та привіз його до себе додому. В подальшому коли прийшли працівники поліції добровільно їм видав велосипед. У вчиненому щиро кається, зробив для себе відповідні висновки, має намір змінити своє життя, працевлаштувався та працює офіційно у фізичної особи-підприємця технічним працівником. Також просить врахувати, що у нього на утриманні перебуває мати похилого віку, яка потребує допомоги, стан його здоров`я, а саме що він проходить необхідну для нього терапію, тому просить призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, покарання просив призначити на розсуд суду відповідно до чинного законодавства, цивільний позов не заявляє.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які учасники кримінального провадження вважають підтвердженими доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, та зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно речових доказів.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно в умовах воєнного стану.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення , має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Відповідно до ст. 12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому відноситься до категорії тяжкого злочину.
Призначаючи покарання ОСОБА_5 суд, відповідно до ст.66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення, добровільно видав майно, яке повернуто потерпілому.
Відповідно до ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає рецидив злочину.
Щодо особи обвинуваченого, то ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий, працює офіційно, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку, перебуває на обліку у центрі психічного здорров`я.
Судом враховується відсутність тяжких наслідків у даному кримінальному провадженні та те, що викрадене майно повернуто потерпілому, який просив вирішити питання про призщначення покарання на розсуд суду, цивільний позов не заявляв, повне визнання вини обвинуваченим під час судового розгляду та щире його каяття, його поведінку після вчинення злочину, працевлаштування, вік обвинуваченого, його соціальне положення, що на думку суду свідчить про намір обвинуваченого стати на шлях свого виправлення.
Таким чином, враховуючи обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення, захисту, потерпілого, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.4 ст.185 КК України.
При цьому суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 не являється суспільно небезпечною особою, яка потребує обов`язкової ізоляції від суспільства та можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Відповідно до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує долю речових доказів.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 100, 373,374 КПК України, суд -
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років .
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Строк покарання ОСОБА_5 відраховувати з 14.10.2024 року.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
-велосипед марки «AZIMUT» червоного кольору - повернути потерпілому ОСОБА_7 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 07.03.2024 року;
-DVD-диск із записом обставин кримінального правопорушення - залишити зберігатися у матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1