Провадження №: 1-кс/755/3285/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) в складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу підозрюваному у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 серпня 2024 року за № 0002984, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. Суть клопотання

До слідчого судді цього місцевого суду надійшло вказане клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_4 , у порядку ст. 201 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на особисте зобов`язання відносно підозрюваного у межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 27 серпня 2024 року за № 0002984, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

У клопотанні вказується, що ухвалою слідчого судді цього місцевого суду від 29 серпня 2024 року застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25 жовтня 2024 року без визначення застави, за його підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Надалі, під час досудового розслідування було призначено та проведено судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_6 .

Відповідно до висновків експерта тілесні ушкодження, які були нанесені потерпілій ОСОБА_6 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Тому, 08 жовтня 2024 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_7 було винесено постанову про перекваліфікацію кримінального правопорушення відповідно до якої правова кваліфікація у кримінальному провадженні було перекваліфіковано з ч. 1 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України.

Частина 1 статті 122 КК України передбачає покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Відповідно до вимог ст. 12 КК України кримінальне правопорушення за ст. 122 цього Кодексу відноситься до нетяжкого злочину.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 не переховувався від органів досудового розслідування та суду адже був відразу затриманий після нанесення тілесних ушкоджень потерпілій.

Також ОСОБА_5 не повідомлялось про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень.

Таким чином, у цей час відпали правові підстави для подальшого тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 .

Стаття 179 КПК України передбачає, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 8, 55 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини та ст. 201 КПК України, захисник просить:

1. змінити запобіжний захід підозрюваному у цьому кримінальному провадженні з тримання під вартою на особисте зобов`язання, звільнивши його з під варти в залі суду;

2. покласти наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, як-то: прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора та суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Термін дії обов`язків визначити до 25 жовтня 2024 року (включно).

ІІ. Позиції сторін

Захисник ОСОБА_4 , підозрюваний ОСОБА_5 , заявлене клопотання підтримали у повному обсязі з мотивів вказаних у ньому.

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення клопотання, позаяк не вбачав у провадженні обставин визначених ст. 201 КПК, котрі б вказували на слушність зміни запобіжного заходу на більш м`який.

ІІІ. Стислий виклад з`ясованих обставин, щодо питання, котре розглядається

27 серпня 2024 року було розпочато це кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

27 серпня 2024 року о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

28 серпня 2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2024 року у т.ч.: (1) застосувано до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення суми застави; (2) вказано, що ухвала діє 60 (шістдесят) днів, але в межах строку досудового розслідування, тобто до 25 жовтня 2024 року (включно); (3) строк тримання під вартою ОСОБА_5 визначено обчислювати з моменту його фактичного затримання - з 14 години 30 хвилин 27 серпня 2024 року.

Слідчий суддя визнав дійсним у провадженні обставини визначені п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

09 жовтня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри на ч. 1 ст. 122 КК України.

В повідомленні про зміну підозри щодо характеру діяння вказується, що 26 серпня 2024 року приблизно о 16:00 год. ОСОБА_5 разом із потерпілою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували за адресою свого проживання: АДРЕСА_1 .

Того ж дня, приблизно о 17:00 год., знаходячись у приміщенні житлової кімнати, між останніми розпочався словесний конфлікт на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин.

В ході вказаного, словесного конфлікту у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_5 , перебуваючи у приміщенні житлової кімнати, умисно наніс численні удари кулаками рук та ногами в область голови ОСОБА_6 .

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_5 , потерпілій ОСОБА_6 спричинено закриту черепно-мозкову травму: забій головного мозку з формуванням субдуральних нашарувань над правою скроневою часткою, субарахноідальний крововилив над лівою скроневою часткою, синці на повіках та субкон`юктивальні крововиливи обох очей, садно нижньої повіки праворуч та кута ока, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Після чого, ОСОБА_5 3 місця вчинення кримінального правопорушення зник, а потерпілу ОСОБА_6 госпіталізовано до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», що за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, буд. 3.

Таким чином, з 09 жовтня 2024 року ОСОБА_5 підозрюється y вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме спричинення умисного середнього ступеня тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Дані з`ясовані про особу підозрюваного: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, з середньою освітою, одружений, не працює, на утриманні будь-яких осіб не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (26), проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

ІV. Правове регулювання питання

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 201. Клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу

1. Підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, […], клопотання про зміну запобіжного заходу, […].

3. До клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; […] .

4. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання […] згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

5. […], суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, […], якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися […], судом.

V. Оцінка слідчого судді

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду звернення заявника відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення вказаного питання щодо умов можливого подальшого застосування заходу забезпечення кримінального провадження у відношенні підозрюваного за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, зауважує про таке

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду Україну від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к), а тому перед наданням оцінки обставинам визначеним ст. 201 КПК Суд вважає за необхідне окреслити межі питання, що має бути вирішено при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходи, в силу порядку, встановленого КПК.

Так, кримінальний процесуальний закон виокремлює правомочності як сторони обвинувачення (ст. 200 КПК), так і сторони захисту (ст. 201 КПК) звернутись до суду з відповідним клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Водночас, ч. 4 ст. 201 КПК України передбачає, що клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

В той час, як слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень кримінальним процесуальним законом (ч. 3 ст. 26 КПК України).

Отже, розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу передбачає дослідження обставин, які виникли після ухвалення рішення про його застосування та які можуть свідчити про зміну, зменшення чи збільшення встановлених ризиків або впливають на виконання обвинувачених покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, під час вирішення питань, пов`язаних зі зміною запобіжного заходу, з`ясування законності ухвали слідчого судді про його застосування чи її перегляд перебуває поза межами компетенції суду.

Позаяк, слідчий суддя не може вдаватися до переоцінки обставин уже встановлених слідчим суддею, у порядку ст. 184 КПК, або ж оцінки мотивів на їх належність, прийнятність та достатність для прийняття такого роду рішення. Адже, провадження у порядку ст. 201 КПК, жодним чином не підміняє апеляційного провадження, не є його продовженням, відбувається не замість нього, а за наявності для цього специфічних підстав. Тож така форма не може мати резервного значення щодо апеляційного проваджень, або ж виступати його заміною.

Відповідно, аналізуючи обставини цього кримінального провадження та обмірковуючи, чи є підстави для зміни запобіжного заходу за клопотанням захисника, Суд виходив з такого, що доводи звернення вказані у п. І цієї ухвали є тими, котрі відповідають критерію «нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом», позаяк вони виникли з 09 жовтня 2024 року та за своєю суттю є вагомими.

Водночас, враховуючи їх характер та характер доводів клопотання захисту (не наводяться аргументи на користь відсутності обставин визначених п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК), слідчий суддя перевіряє їх лише через призму положень п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК, який регламентує, питання про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним в ухвалі суду про застосування запобіжного заходу, однак в порівнянні з виниклими новими даними, котрі обумовили потребу такого аналізу.

І так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Тобто, фактично у КПК існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути загальними й абстрактними. В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, особу має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів.

Підставою для правомірного обмеження права на свободу через застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є, зокрема, рішення, яке не просто формально ухвалює суд, а воно має бути обґрунтованим, справедливим (див. п. 4 рішення КС України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019).

Конституційний Суд у рішенні від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009 висловив позицію, що встановлення обмежень прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини).

Обставини визначені п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК у провадженні відсутні, а тому наявною є потерба зміни запобіжного заходу на більш м`який, бо з 09 жовтня 2024 року наявне обмеження не є домірним.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1 -3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає його застосування, як доречне (слушне) в цей час, адже саме він (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом.

У ході даного розгляду не установлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж домашній арешт зможуть запобігти встановленим ризикам. При цьому, слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо можливості визначення азпобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, оскільки встановлено, що уникненню ризикам здатен запобігти тільки такий захід забезпечення кримінального провадження, як домашній арешт.

Слідчий суддя враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06.04.2022 № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» (заява № 33977/96, від ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» (заява № 31315/96, від ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути підозрюваний. Саме тому, на думку слідчого судді, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя, на думку слідчого судді, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, слідчий суддя враховує, що (1) характери підозри підозрюваного в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти, убезпечити, яку не можливо при застсоувнаня особистого зобов`язання.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 194 КПК якщо при розгляді клопотання […] не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, […] має право застосувати більш м`який запобіжний захід, […], а також покласти на підозрюваного, […] обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного […] обґрунтування клопотання.

У ч. 5 ст. 194 КПК вказується, що під час розгляду клопотання […] слідчий суддя, […] застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного […] прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Питання визначені ст. 201 КПК розглядаються за правилами запобіжного заходу.

Відповідно з урахуванням установлених обставин цього кримінального провадження та особи підозрюваного, на переконання слідчого судді, слушним є покладення на підозрюваного наступних обов`язків: прибувати до слідчого із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження.

Позаяк, саме вони будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваної особи, у зв`язку з чим не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та будуть здані уникнути настання у провадженні обставин визначених ст. 177 цього ж Кодексу.

VІ. Висновок

Отже, у кримінальному провадженні у відношенні підозрюваного є дійсними та доведеними обставини передбачені ст. 201 КПК України.

Таким чином, вказане клопотання слід задовольнити частково та змінити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді утримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло, за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з 20:00 год. до 07:00 год. наступної доби, до 25 жовтня 2024 року за виключенням, на підставі ч. 1 ст. 534 КПК, випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання підозрюваного, але із зобов`язанням прибувати за кожною вимогою до слідчого та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладенням строком до 25 жовтня 2024 року вказаних у п. V ухвали обов`язків.

Окрім того, в силу ст. 203 КПК ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Тому, з урахуванням норм вказаної ст. 203, 534 КПК, слідчий суддя вважає необхідним звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131-132, 176-178, 181, 183, 193, 194, 201, 309, 369-372, 376, 395, 534 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді утримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло, за адресою: АДРЕСА_3 , в період часу з 20:00 год. до 07:00 год. наступної доби, до 25 жовтня 2024 року за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання підозрюваного.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти негайно в залі суду.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладенням строком до 25 жовтня 2024 року наступних обов`язків:

? прибувати до слідчого із встановленою періодичністю;

? не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

? повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження.

В іншій частині клопотання відмовити у його задоволенні.

Роз`яснити підозрюваному, що УП з метою контролю за його поведінкою, має право з`являтися в житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення на всій території України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати через слідчого та прокурора для виконання органу УП за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:00 год. 14 жовтня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_8