КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 13 серпня 2024 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль MASERATIGhilbi, д.н.з НОМЕР_1 яким фактично користується ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та яке відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначив, що 14 грудня 2023 року клопотання прокурора розглянуто без виклику власника майна, копію ухвали не направлено, а отримано представником 25 березня 2024 року, апеляційну скаргу направлено поштою 01 квітня 2024 року. З цих підстав апелянт вважає, що строк на апеляційне оскарження дотримано.

Апелянт зазначає, що арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України.

Зокрема, транспортний засіб набуто власником майна 14 липня 2020 року у законний спосіб, тобто до моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Крім того, ОСОБА_5 не має процесуального статусу та відношення до кримінального провадження, а органом досудового розслідування не доведено факт користування ОСОБА_9 арештованим транспортним засобом.

На переконання апелянта, транспортний засіб арештовано незаконно, оскільки 12 грудня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва зобов`язав уповноважених осіб Печерського УП ГУ НП у м. Києві повернути ОСОБА_5 вилучене під час обшуку майно, в тому числі і автомобіль.

В судове засідання представник власника майна не з`явився, на електронну пошту суду надіслав клопотання в якому просив задовольнити апеляційну скаргу та розглядати її у його відсутність. Про час та дату судового засідання апелянта повідомлено у встановлений законом спосіб. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З матеріалів провадження убачається, що 14 грудня 2023 року клопотання прокурора розглянуто без виклику власника майна, копію ухвали не направлено, а отримано представником 25 березня 2024 року, апеляційну скаргу направлено поштою 01 квітня 2024 року, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Печерського УП ГУ ГП у м. Києві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 березня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000040, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України.

Прокурор у своєму клопотанні зазначив, що група невстановлених осіб за попередньою змовою здійснюють зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів та засобів ураження без передбаченого законом дозволу, які використовують при вчиненні злочинів насильницького спрямування на території міста Києва у тому числі Печерському районі та здійснюють заволодіння паркувальними майданчиками шахрайським шляхом.

Досудовим розслідуванням встановлено осіб причетних до кримінального правопорушення, серед яких ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Орган досудового розслідування стверджує, що у злочинній діяльності ОСОБА_9 використовує номер мобільного телефону НОМЕР_2 (ІМЕІ НОМЕР_3 ). При вчиненні злочинів ОСОБА_9 користується автомобілем марки МASERATI Ghilbi чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

21 листопада 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01 листопада 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого крім зазначених в ухвалі слідчим суддею речей та документів, виявлено та вилучено: автомобіль МASERATI Ghilbi чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою слідчого СВ Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 21 листопада 2023 року вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000040.

21 листопада 2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч 4 ст. 189 КК України.

21 листопада 2023 року прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 направив поштою до Печерського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на автомобіль МASERATI Ghilbi чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , яким фактично користується ОСОБА_9 та який відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу на праві власності належить ОСОБА_5 ,з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року клопотання задоволено.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля.

У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на

мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000040 про накладення арешту на вказаний транспортний засіб,слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказаний автомобіль, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співмірність втручання у права власника майна та користувача цим майном, з потребами кримінального провадження.

З огляду на положення ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, прокурором у судовому засіданні апеляційної інстанції повідомлено, що 19 липня 2024 року обвинувальний акт, в тому числі відносно ОСОБА_9 скеровано до суду для розгляду його по суті.

З урахуванням наведеного, із закінченням стадії досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000040 від 02.03.2023 припиняється і судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням викладених в них доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 757/55219/23-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Провадження № 11сс/824/3252/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК