Справа № 487/7670/24
Провадження № 1-кп/487/730/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2024 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0001096 від 15.07.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика-Білозерка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, працює не офіційно, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше не судимий, проживає за адресою : АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст.121 КК України

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження

прокурора - ОСОБА_4 ,

потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

Встановив:

03.09.2024 до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт, затверджений прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_4 , за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 121 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор, посилаючись на відсутність підстав для повернення обвинувального акта та відсутність підстав для закриття кримінального провадження, просила про його призначення до судового розгляду.

Крім того, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, з посиланням на тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачуються, та відсутність підстав, передбачених кримінально-процесуальним кодексом для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття кримінального провадження, у зв`язку з його відмовою від обвинувачення, оскільки обвинувачений попросив у нього вибачення, вони примирилися, матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_3 він не має, тому відмовляється від обвинувачення. Крім того, заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні просив вирішити питання про призначення справи до розгляду на розсуд суду, зазначивши що він також не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, просив звільнити його з-під варти.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просив суд задовольнити клопотання потерпілого ОСОБА_5 про закриття провадження у справі за ч.1 ст. 122 КК України, оскільки потерпілий відмовився від обвинувачення, не заперечував проти призначення справи до судового розгляду за ч.1 ст. 121 КК України. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою захисник висловив думку про можливість зміни запобіжного заходу на домашній арешт, оскільки обвинувачений має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, визнає свою провину в повному обсязі, примирився з потерпілими та не має наміру переховуватися від суду або вчиняти інші кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання потерпілого ОСОБА_5 про закриття провадження у справі, просив його задовольнити. Не заперечував проти призначення справи до судового розгляду за ч.1 ст. 121 КК України. Також підтримав доводи захисника та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, зазначивши, що свою провину він визнає повністю, кається, примирився з потерпілими, зобов`язується з`являтися до суду за першим викликом.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання потерпілого ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження з підстав відмови потерпілого від обвинувачення.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд встановив наступне.

Згідно з вимогами ст. 314 ч.3 п.2, 3,5 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: - закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; - повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України; - призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Згідно з ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження без обтяжуючих обставин), здійснюється у формі приватного обвинувачення.

У силу засади диспозитивності і змагального характеру кримінального судочинства до числа процесуальних прав потерпілого у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення належить його право на відмову від обвинувачення. Оскільки приводом до початку кримінального переслідування у такому провадженні є порушення приватного права, що належить конкретній особі, ця особа повинна мати можливість вибору форми його правового захисту, у тому числі й право впливати на рух кримінального провадження.

З огляду на це законодавець передбачив підставу закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, що безпосередньо залежить від волевиявлення особи, яка постраждала від кримінального правопорушення, - відмову потерпілого від обвинувачення (п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК).

Обов`язковим наслідком відмови потерпілого від обвинувачення є закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

За положеннями абз. 2 ч. 7 ст. 284 КПК України, якщо обставина встановлена, зокрема п.7 частини першої цієї статті, виявляється під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття провадження.

Оскільки, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а саме умисне спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 , та в ході досудового розслідування обтяжуючих обставин не встановлено, суд, враховуючи позицію потерпілого ОСОБА_5 щодо відмови від обвинувачення ОСОБА_3 , вважає необхідним задовольнити клопотання потерпілого та закрити кримінальне провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.

Щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, судом встановлено, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, грубих порушень при складенні обвинувального акту не виявлено і підстав для його повернення прокурору не вбачається, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності. Дане кримінальне провадження підсудне Заводському районному суду м. Миколаєва.

Підстав, передбачених п.п.4-8, 10 частини першої та частиною другою статті 284 КПК України, для закриття провадження немає. Угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло.

Відтак суд приходить до висновку про необхідність призначення кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, до судового розгляду.

Судовий розгляд, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені частиною 2 ст.27 КПК України відсутні.

В судове засідання викликати учасників судового провадження: прокурора, потерпілого ОСОБА_6 , захисника, обвинуваченого.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.07.2024 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.09.2024 .

Відповідно до частини 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з положень статті 199 КПК України, яка визначає порядок продовження строку тримання під вартою, суд, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в ході судового розгляду, крім обставин зазначених у ст. 194 КПК України, повинен встановити: чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; - чи наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

В судовому засіданні встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, перевірялась під час вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу.

Оцінюючи обставини, які свідчать про те, що заявлені прокурором ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд виходить з наступного.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину, оскільки сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих строків попереднього ув`язнення. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Крім того, Європейський суд постійно вказує, що посилання на характер правопорушення, суворість покарання, складність справи, ризик втечі та перешкоджання належному здійсненню правосуддя може виправдати продовження терміну перебування під вартою на початку кримінального провадження. Однак з плином часу вони втрачають свою релевантність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати в тому, що тривале позбавлення свободи може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 122 та ч.1 ст. 121 КК України.

Проте в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 відмовився від обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, що стало підставою для закриття судом кримінального провадження в цій частині.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні також висловив своє бажання закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч.1 ст. 121 КК України, але оскільки таких підтавав не передбачено діючим законодавством, зазначив, що він не має претензій до обвинуваченого та просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені стороною обвинувачення ризики з часом зменшилися, але не перестали існувати.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні виняткових доводів, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченого під вартою, стороною обвинувачення не наведено, суд приходить до переконання, що запобігти вказаним ризикам можливо шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 196, 202, 284, 314-316, 369-372, 392, 395 КПК України, суд

Ухвалив:

Клопотання потерпілого ОСОБА_5 - задовольнити.

Кримінальне провадження №0001096 від 15.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - закрити на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_5 від обвинувачення.

Призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001096 від 15.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, на 11:00 год. 23.09.2024.

Розгляд кримінального провадження здійснювати одноособово.

В судове засідання викликати учасників судового провадження: прокурора, потерпілого, захисника, обвинуваченого.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу - задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід - домашній арешт, що полягає у забороні залишати фактичне місце проживання - квартиру АДРЕСА_2 , в нічний час доби з 21.00 години до 06.00 години, строком до 13.11.2024 (включно).

Покласти на ОСОБА_3 , строком до 13.11.2024 наступні обов`язки:

- не відлучатись за межі міста Миколаєва без дозволу суду;

- завчасно повідомляти суд про зміну місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_3 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинуваченого ОСОБА_3 - звільнити з-під варти в залі суду.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_3 покласти на працівників Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області .

Копію ухвали направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» та Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1