ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

адвоката ОСОБА_7

власників майна ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , та адвоката ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадження № 0000327, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на: грошові кошти в сумі 5 260,00 доларів США (52 купюри по 100 доларів США; 1 купюра - 50 доларів США; 1 купюра -10 доларів США); грошові кошти в сумі 2 150,00 доларів США (21 купюра по 100 доларів США; 1 купюра 50 США); грошові кошти в сумі 4 400,00 доларів США (44 купюри по 100 доларів США); грошові кошти в сумі 125 Євро (2 купюри по 50 Євро, 1 купюра 20 Євро; 1 купюра 5 Євро), що були вилучені під час проведення обшуку 19.09.2024 в квартирі АДРЕСА_1 .

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що стороною обвинувачення доведена необхідність накладання арешту на зазначені грошові кошти, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів. Враховуючи початкову стадію досудового розслідування, для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна, а тому клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Зазначає, що представником ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_11 не надано слідчому судді доказів на підтвердження належності ОСОБА_8 зазначених в клопотанні грошових коштів.

Вказує, що незастосування цього заходу може зумовити труднощі та неможливість органу досудового розслідування провести слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, необхідні для встановлення істини у справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині арешту грошових коштів: 2 150 доларів США (у жовтому конверті), 4 400 доларів (у білому конверті) та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що органом досудового розслідування було порушено правила підсудності при зверненні із клопотанням про арешт; порушено строки для звернення з клопотанням про арешт майна; обшук було проведено за відсутності власника помешкання, орендаря помешкання, власників майна та без їх повідомлення.

Зазначає, що відсутні законні підстави для арешту майна скаржниці, ухвалою слідчого судді не було надано дозволу на обшук з метою вилучення саме грошових коштів. У вилученні грошових коштів були відсутні жодні підстави, оскільки у квартирі не було знайдено наркотичних речовин.

Вказує, що відсутня обґрунтована підозра у вчиненні злочину, що виключає можливість арешту майна особи.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_9 , просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині арешту грошових коштів: 5 260 доларів США та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що арештоване майно не відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, вилучені грошові кошти є особистими зберіганнями ОСОБА_9 . Арештом майна грубо порушуються права ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження.

ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_12 підтримала апеляційні скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Як органом досудового розслідування, так і слідчим суддею зазначених вимог закону не було дотримано в повному обсязі.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Кримінальний процесуальний закон покладає обов`язок на слідчого суддю перевірити чи відповідає клопотання про арешт вимогам закону, заслухати ініціатора подання клопотання та прокурора на предмет обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження обставин, викладених у клопотанні.

Однак, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя не перевірив усіх обов`язкових складових, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, апеляційний суд звертається до аргументів клопотання та правової кваліфікації даного кримінального провадження, заявленого у клопотанні, що є вирішальним задля з`ясування питання про відповідність заявленого для накладення арешту майна критеріям речового доказу.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327 від 10.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 369 КК України.

Аналізуючи клопотання слідчого та додані до нього матеріали, колегія суддів констатує недоведеність органом досудового розслідування необхідності застосування інституту арешту майна в даному кримінальному провадженні.

Звертаючись до суду з клопотанням, слідчий визначив метою накладення арешту на вилучене майно - забезпечення збереження речових доказів.

Встановленню підстави та мети накладення арешту на майно передує з`ясування питання відповідності майна, яке пропонується до арешту визначеним ст. 98 КПК України критеріям речового доказу.

Так, ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_8 , з метою відшукання речей та документів, а саме: наркотичних засобів та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів; обладнання, яке призначене для виготовлення, фасування наркотичних засобів та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів; чорнових записів, блокнотів, у тому числі блокнотів із рукописними записам; мобільних телефонів, SIM карток, чи інших електронних засобів передачі інформації; жорстких дисків, флеш накопичувачів; системних блоків персональних комп`ютерів; ноутбуків, планшетів, на яких містяться інформація щодо обставин вчинення даного кримінального правопорушення

Відповідно до протоколу обшуку від 19.09.2024 року даної квартири, в ході обшуку квартири наркотичних засобів та психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів знайдено не було.

В свою чергу, під час обшуку було вилучено грошові кошти в сумі 5 260,00 доларів США (52 купюри по 100 доларів США; 1 купюра - 50 доларів США; 1 купюра -10 доларів США); грошові кошти в сумі 2 150,00 доларів США (21 купюра по 100 доларів США; 1 купюра 50 США); грошові кошти в сумі 4 400,00 доларів США (44 купюри по 100 доларів США); грошові кошти в сумі 125 Євро (2 купюри по 50 Євро, 1 купюра 20 Євро; 1 купюра 5 Євро).

ОСОБА_8 , як власнику даної квартири, не повідомлено про підозру.

Відповідно до договору аренди кімнати від 12.09.2024 року ОСОБА_8 передала ОСОБА_9 у платне користування житлову кімнату площею 12.2 кв. Метрів а адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_9 також не повідомлено про підозру у даному кримінальному провадженні.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є військовослужбовцями. ОСОБА_8 , відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичний осіб - плтників податків, за 2022 рік отримала дохід у розмірі 116989.13 грн., за 2023 рік отримала дохід у розмірі 979256.62 грн. ОСОБА_9 отримав дохід за 2022 рік у розмірі 1 571 480 грн., за 2023 рік отримав дохід у розмірі 1 161 530 грн.

Вищенаведене дає підстави вважати, що вилучені кошти можуть належати саме ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , інших даних про походження та власників грошових коштів клопотанням слідчого не містить.

Таким чином, зміст клопотання з зазначеною кваліфікацією не відображає відомостей, за яких, у їх логічному взаємозв`язку, можна дійти висновку щодо відношення вилученого у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грошових коштів до обставин, які є предметом розслідування у заявленій у клопотанні кваліфікації за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 369 КК України.

На предмет перевірки відповідності майна поняттю речових доказів є важливим опис та інше фіксування результатів огляду речей, документів, щоб надало можливість їх поєднати із обставинами конкретного кримінального провадження та породжувало би законні юридичні наслідки.

Зміст поданого клопотання не містить доказів того, що вилучені грошові кошти, які належить ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , є предметом або знаряддям кримінального правопорушення, а правова кваліфікація у співставленні із затребуваним для накладення арешту майном у вигляді грошових коштів не надає можливості ідентифікувати це майно як речовий доказ.

Висновок слідчого судді про відповідність вилучених грошових коштів критеріям речових доказів, за відсутності відповідного аргументування з боку органу досудового розслідування та заявленої у клопотанні кваліфікації слід вважати припущенням.

Апеляційний суд зазначає, що відповідність вилученого майна критеріям речового доказу взагалі не отримала відображення у клопотанні про накладення арешту на майно, що засвідчує не дотримання слідчим суддею передбачених ст.ст. 22, 26 КПК України загальних засад кримінального провадження у вигляді змагальності та диспозитивності.

За обставин не доведення приналежності вилучених грошових коштів критеріям речових доказів та мети накладення арешту на них, застосування затребуваного органом досудового розслідування заходу забезпечення кримінального провадження ні яким чином не сприятиме досягненню дієвості цього провадження, що згідно ст. 131 КПК України є загальною метою застосування будь-якого заходу.

Обов`язок ініціатора клопотання довести обставини що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, тощо слідує із вимог ч. 5 ст. 132, ст. 171 КПК України та відповідає передбаченим ст.ст. 7, 22, 26 КПК України принципам змагальності та диспозитивності.

Вимоги ч. 1 ст. 173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Судова колегія дійшла висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права, як арешт грошових коштів, а отже з урахуванням предмету розслідування, відсутні правові підстави для задоволення заявленого клопотання слідчого.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слідчого про арешт майна, без належного обґрунтування, носить формальний характер, слідчим не доведено необхідного об`єму правових підстав для прийняття рішення про арешт грошових коштів, а рішення слідчого судді без наведення переконливих обставин, не можна визнати вмотивованим та обґрунтованим.

Сукупність вище наведених обставин обумовлює скасування оскаржуваної ухвали з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , та адвоката ОСОБА_10 , в інтересах ОСОБА_9 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадження № 0000327 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності СУ ГУНП в Дніпропетровській області про арешт на: грошові кошти в сумі 5 260,00 доларів США (52 купюри по 100 доларів США; 1 купюра - 50 доларів США; 1 купюра -10 доларів США); грошові кошти в сумі 2 150,00 доларів США (21 купюра по 100 доларів США; 1 купюра 50 США); грошові кошти в сумі 4 400,00 доларів США (44 купюри по 100 доларів США); грошові кошти в сумі 125 Євро (2 купюри по 50 Євро, 1 купюра 20 Євро; 1 купюра 5 Євро), що були вилучені під час проведення обшуку 19.09.2024 в квартирі АДРЕСА_1 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4