Провадження № 11-кп/4808/309/24
Категорія ч.4 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000839 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Івано-Франківська про застосування щодо ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру.

Застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 , 15.02.2023 року близько 10 год. 57 хв., в період дії на території України воєнного стану, який введений згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ (зі змінами, востаннє внесеними Указом Президента України №573/2022 від 19.02.2023року, затвердженим Законом України №2738-ІХ від 19.02.2023), зайшов до приміщення магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розташований по АДРЕСА_1 , де здійснює підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_10 та незаконно заволодів джинсами темно синього кольору марки Club Ju розміру W36/L34 вартістю без ПДВ 749 гривень.

Після вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння передбаченого ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_9 покинув місце вчинення діяння, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ФОП ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 749 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, захисник адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить змінити ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2024 про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом на надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що ОСОБА_9 був хворий і до вчинення протиправного діяння 15.02.2023 року, але раніше не судимий, ні за злочини проти власності, ні насильницькі злочини, є спокійною людиною. Частиною 2 ст. 94 КК України передбачено, що надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги Крім того, у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суд України від 03.06.2005 року за № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» зазначено, що з огляду на вимоги статей 19, 94 КК, ст.19 Закону N 1489-III до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання. Отже, із наведеного вбачається, що найбільш обтяжливим для людини, яка страждає на психічні захворювання є госпіталізація до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом, а менш обтяжливим надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Вважає, що ОСОБА_9 не становить небезпеки для себе чи оточуючих, сам забезпечує свою життєдіяльність, відповідно до нього може бути застосовано надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Під час апеляційного розгляду:

- захисник адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги;

- прокурор заперечив проти поданої апеляційної скарги захисника та просив залишити ухвалу суд без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Так, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та що таке діяння ним було вчинено в період, коли він не усвідомлював свої дії та не керував ними.

Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд повинен був застосовувати примусові заходи медичного характеру у вигляді амбулаторного нагляду з наступних підстав.

Відповідно до ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: 1) які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння; 2) які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення; 3) які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до ст. 503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

З урахуванням наведеного та положень ч.1 ст.505 КПК України у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру доказуванню підлягають, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння; вчинення діяння цією особою; наявність у цієї особи розладу психічної діяльності в минулому, ступінь і характер розладу психічної діяльності чи психічної хвороби на час вчинення суспільно небезпечного діяння чи на час досудового розслідування; небезпечність особи внаслідок її психічного стану для себе самої та інших, а також можливість завдання іншої істотної шкоди такою особою.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №218/2023 від 28.06.2023 року ОСОБА_9 страждає і страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій хронічним психічним захворюванням - органічним маячним (шизофреноподібним) розладом, що згідно МКХ-10 F06.2. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_9 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному відділенні із звичайним наглядом (а.с.108-114).

При цьому, обґрунтовуючи свій висновок експерт зазначив, що ОСОБА_9 виявляє незначну соціальну небезпеку, категорично відмовляється від прийому амбулаторного медикаментозного лікування, наявна психопатична симптоматика, та за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному відділенні зі звичайним наглядом.

На підставі вищенаведеного, експерт приходить до висновку, що ОСОБА_9 страждає і страждав на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій хронічним психічним захворюванням органічним маячним (шизофреноподібним) розладом, що згідно МКХ-10 F06.2. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_9 перебував в стані і перебуває на даний час, при якому не здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у психіатричному відділенні із звичайним наглядом (а.с.108-114). за змістом вказаного висновку

Тобто, у ОСОБА_9 встановлено наявність як медичного критерію - психічне захворювання, так і інтелектуальної та вольової ознак юридичного критерію нездатність розуміти свої дії та керувати ними.

Відповідно до вимог ст.94 КК України надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку застосовується судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу психіатричної допомоги.

В п.3 Постанови Пленуму № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» при вирішенні питання застосування до особи примусових заходів медичного характеру слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб за висновком судово-психіатричної експертизи.

Крім того, до обставин, що підлягають з`ясуванню відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.513 КПК України, останні встановлюються з урахуванням висновку судової психіатричної експертизи в поєднанні з положеннями ст.94 КК України, частина перша якої у свою чергу визначає, що залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Зазначена норма закону про кримінальну відповідальність вказує на те, що при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру суд має врахувати в сукупності три критерії - характер і тяжкість захворювання (медичний критерій), тяжкість вчиненого діяння (юридичний критерій), а також ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб (соціальний критерій).

З огляду на вище зазначене, апеляційний суд, з урахуванням висновку судово-психіатричного експерта №218/2023 від 28.06.2023 року, приходить до висновку, що судом першої інстанції, після повного дослідження доказів у справі, обґрунтовано зроблено висновок про застосування саме заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Крім того, колегія суддів зауважує, що згідно із ч. 2 ст. 95 КК України особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.

Відповідно до ч. 4 ст. 513 КПК України, якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Таких обставин на даний час не встановлено, як не було надано таких доказів і стороною захисту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке зміні чи скасуванню, з викладених в апеляційній скарзі мотивів, не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 квітня 2024 року про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5