Справа № 729/428/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/702/24
Категорія - ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0001536 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, на утриманні має малолітню дитину, освіта середня, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 26.10.2023 близько 20:00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у ході раптово виниклого конфлікту, з мотивів раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс декілька ударів дерев`яним держаком лопати в область лівої руки своїй співмешканці ОСОБА_10 . У подальшому, обвинувачений наніс ОСОБА_10 пластиковим тремпелем один удар в перенісся та декілька ударів в область спини потерпілої, чим спричинив останній тілесні ушкодження, які в комплексі в своєму клінічному перебігу за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж на 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування скарги послався на те, що ОСОБА_7 обвинувачувався за ч.1 ст.122 КК України, а саме: в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Місцевий суд, хоча і визнав ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.122 КК України, але його дії кваліфікував, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке потягло короткочасний розлад здоров`я, що відповідає кваліфікуючій ознаці ч.2 ст.125 КК України. А тому, висновки місцевого суду, викладені у вироку, містять істотні суперечності та невідповідність фактичним обставинам кримінального провадження.

У судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився, про час і місце судового розгляду був поінформований належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.

Відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

За змістом ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ст.412 КПК України, істотними порушеннями кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За змістом ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч.1 ст.91 КК України, визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч.1 та ч.3 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою, зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Проте, зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку відносно ОСОБА_7 місцевим судом дотримано не було.

Як слідує з обвинувального акту, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України (а.к.п.4).

Згідно змісту оскаржуваного вироку, місцевий суд викладаючи обвинувачення, визнане судом доведеним, зазначив, що «… ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої ліктьової кістки, забійної рани на обличчі в ділянці перенісся, крововиливів, синців поперекової ділянки, які в комплексі в своєму клінічному перебігу за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж на 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості» (а.к.п.60).

Разом з тим, визнаючи ОСОБА_7 винним за ч.1 ст.122 КК України, суд першої інстанції у вироку вказав: «…суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 , а його дії вірно кваліфікованими за ч.1 ст.122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке потягло короткочасний розлад здоров`я» (а.к.п.60 зворот), що у даному випадку відповідає кваліфікуючій ознаці кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, відповідно до приписів ст.ст.409, 412 КПК України, а тому з урахування усіх порушень, встановлених під час апеляційного розгляду, вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст.2, 7 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 28 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 - скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4