Номер провадження: 11-сс/813/1135/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Суворовського райсуду м. Одеси від 10.07.2024 про арешт майна у к/п № 0000021 від 10.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч.3 ст. 362, ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п № 0000021 від 10.01.2023 було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 та було накладено арешт на речі та документи вилучені під час проведення обшуку 07.06.2024 в офісних приміщеннях розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, на мобільний телефон марки «Айфон», модель «11 Pro», сірого кольору, IMEI: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , пароль: НОМЕР_3 , з сім картою оператора стільникового зв`язку «Лайфсел»: НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Айфон», модель «12 Pro Mаx», сірого кольору, IMEI: НОМЕР_5 IMEI 2: НОМЕР_6 , пароль: НОМЕР_7 , з сім картою оператора стільникового зв`язку «Водафон» : НОМЕР_8 ; мобільний телефон марки «Айфон», модель «15 Pro», синього кольору, IMEI: НОМЕР_9 , IMEI 2: НОМЕР_10 , пароль: НОМЕР_11 , з сім картою оператора стільникового зв`язку «Водафон» : НОМЕР_12 ; принтер чорного кольору, марки «EPSON», модель «WF-7620», без видимих ознак ушкоджень; принтер чорного кольору, марки «EPSON», модель «WF-7620», без видимих ознак ушкоджень; принтер чорного кольору, марки «EPSON», модель «L312 Printer (model B521D)», без видимих ознак ушкоджень; принтер чорного кольору, марки «EPSON», модель «WF-7620», без видимих ознак ушкоджень; ноутбук чорного кольору , марки «НР», модель «HP Pavillon dv 600», s/n НОМЕР_13 , без видимих ознак ушкоджень; ноутбук чорного кольору, марки «ASUS», модель «K53SD», s/n НОМЕР_13 , без видимих ознак ушкоджень, з зарядним пристроєм у вигляді кабелю; ноутбук марки «Apple», модель «MacbookPro», серійний номер: НОМЕР_14 , сірого кольору, без видимих ознак ушкоджень із забороною користування, володіння та розпорядження вказаним майном.

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя вказував на те, що метою накладення арешту є збереження речових доказів, запобігання їх знищенню, приховуванню чи пошкодженню, що виправдовує таке втручання у право власності.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_9 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- представник ОСОБА_9 надав свої зауваження до протоколу обшуку, однак вони не були долучені прокурором до клопотання про арешт майна;

- клопотання прокурора про арешт майна та оскаржувана ухвала не містять будь-якої інформації щодо протиправних дій ОСОБА_9 , його зв`язок із будь-якими особами в межах вказаного кримінального провадження та яким чином вилучене майно може бути доказом вчинення кримінальних правопорушень.

- посилання у протоколі обшуку на те, що ОСОБА_9 заявив клопотання про залучення ОСОБА_10 , як учасника обшуку не відповідають дійсності, окрім того, вилучені належні ОСОБА_11 телефони Айфон 11 та Айфон 12 Про макс не мають жодного відношення до ОСОБА_9 , більш того, були оглянуті слідчим та будь-якої необхідної для вказаного кримінального провадження інформації в них виявлено не було;

- єдиним зазначенням про особу ОСОБА_9 у клопотанні про арешт майна міститься в частині виготовлення технічного паспорту об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 . В ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку зазначено, що на підставі технічного паспорту ТОВ «Архекспертбуд» від 12.06.2019 було здійснено поділ об`єкта за адресою: Дніропетровська дорога, 118. ОСОБА_9 був керівником зазначеного ТОВ. Водночас, ОСОБА_9 не заперечувалося виготовлення технічного паспорту, який був виготовлений на підставі дозвільних документів, виданих УДАБК ОМР, про які зазначено в ухвалі про проведення обшуку. У цьому контексті не є зрозумілим відношення принтерів, мобільних телефонів та ноутбуків до виготовлення технічного паспорту;

- у витязі з ЄРДР зазначені також інші об`єкти нерухомості за іншими адресами, водночас матеріали клопотання про арешт майна не містять жодних відомостей про зв`язок ОСОБА_9 із зазначеними об`єктами нерухомості;

- першочергово клопотання про арешт майна було подане до Київського райсуду м. Одеси за місцем знаходження органу досудового розслідування, однак було повернуто ухвалою слідчого судді від 13.06.2024. Водночас, додані до клопотання матеріали не містять постанови щодо зміни підслідності;

- під час проведення обшуку у ОСОБА_9 з офісу зник ключ від сусіднього приміщення кв. 41, де також здійснювався обшук, водночас згідно пояснень свідків 04.06.2024 до приміщення кв. 41 заходили особи чоловічої статі, у зв`язку з чим на переконання представника метою обшуку було штучне створення доказів вини ОСОБА_9 у зв`язку з чим представником були подані відповідні заяви до ТУ ДБР та до Генеральної прокуратури з приводу незаконної діяльності органу досудового розслідування;

- 29.05.2024 у ОСОБА_9 було проведено декілька обшуків за місцем роботи, вдома та обшук автомобіля в ході яких було вилученого його телефон Айфон 15 про . Водночас, у подальшому 30.05.2024 він придбав новий телефон, який був у нього вилучений без жодної необхідності, оскільки будь-якої інформації на ньому виявлено не було. Разом з тим, клопотання про арешт майна двічі поверталося прокурору на доопрацювання і на теперішній час його доля не вирішена.

- необґрунтоване накладення арешту порушує право власності ОСОБА_9 , яке є непорушним;

За таких обставин, представник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 10.07.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, водночас прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно ч. 2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається зі змісту клопотання про накладення арешту на майно в межах к/п №0000021 від 10.01.2023 прокурор визначив метою накладення арешту необхідність збереження речових доказів.

Підставою для накладення арешту відповідно до клопотання прокурора є сукупність підстав і розумних підозр вважати, що тимчасово вилучене майно є доказом злочину.

Відповідно до матеріалів, які надані апеляційному суду, постановою слідчого СУ ГУНП ОСОБА_12 від 08.06.2024 зазначені вище речі, вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 були визнані речовими доказами (а.п. 32-41).

Що стосується доводів представник власника майна з приводу того, що мобільні телефони Айфон 11 та НОМЕР_15 належать гр. ОСОБА_11 , апеляційний суд зауважує, що матеріали провадження не містять будь-яких доказів та підтвердження зазначених тверджень.

Колегія суддів приймає до уваги аргументи апелянта з приводу того, що він під час проведення обшуку надав заперечення, які не були долучені до протоколу, в той же час зауважує, що представник власника майна ОСОБА_7 був присутній у судовому засіданні під час розгляду клопотання про арешт майна, відповідно мав можливість надати відповідні пояснення з приводу клопотання прокурора.

У цьому контексті апеляційний враховує усталену практику Верховного Суду відповідно до якої, сторона, зазначаючи про допущені порушення, має довести що вони істотно вплинули або могли вплинути на законність та вмотивованість судового рішення. Відтак, апеляційний суд не вважає зазначене порушення таким, що тягне за собою безумовне скасування оскарженої ухвали.

Що стосується аргументів апелянта відносно того, що матеріали провадження не містять достатніх доказів причетності ОСОБА_9 до вказаного кримінального провадження, апеляційний суд зауважує наступне.

Відповідно до змісту клопотання прокурора досудове розслідування проводиться за фактом імовірного протиправного заволодіння нерухомим майном територіальної громади м. Одеси в особливо великих розмірах, шляхом обману, підроблена та використання офіційних правовстановлюючих документів з подальшою легалізацією цього майна задля незаконного збагачення та протиправного отримання матеріальних благ групою осіб у складі ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Так, в результаті злочинної діяльності організованої групи, створеної ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , за участю ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , та інших невстановлених слідством осіб, з використанням підконтрольних співучасникам ГО «Добрі справи» та ПП «32», привласнила шляхом обману, з використанням підроблених правовстановлюючих документів нерухоме комунальне майно - горище за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 462, 8 кв. м., горище за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 370,7 кв. м. та приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 290,4 кв. м., спричинивши збитки територіальній громаді міста Одеси в особі Одеської міської ради на загальну суму 10 100 106 грн., частину якого легалізували шляхом вчинення правочинів з продажу добросовісним набувачам квартир АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 на загальну суму 10 753 260 грн.

Так, органом досудового розслідування встановлено, що 06.03.2018 керівник ГО «ОРГАНІЗАЦІЯ ІНВАЛІДІВ СОЦІАЛЬНОЇ ЗАХИЩЕННОСТІ» ОСОБА_18 на підставі договору купівлі-продажу з територіальної громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради придбала нежилі приміщення першого поверху № 503 у будинку №118 (загальна площа 421,9 кв. м) по вул. Семена Палія у м. Одесі.

До Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради представником ГО «Організація інвалідів соціальної захищеності» 27.08.2018 подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт ОД 90 декларацію про реконструкцію без зміни геометричних розмірів, однак, в документах була зазначена недостовірна інформація, що стала підставою для незаконного збільшення площі об?єкту до 932,5 кв. м.

Відповідно до даних декларації про готовність до експлуатації об?єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об?єктів з незначними наслідками (СС1) загальна площа приміщення реконструйованого офіс-магазину склала 932,5 кв. м, з яких 883,5 кв. м склала площа магазину та 49 кв. м - двокімнатної квартири.

Фактично відбулось будівництво торгових приміщень на самовільно захоплених земельних ділянках Одеської територіальної громади, які використовувались для отримання прибутків.

Державний реєстратор ОСОБА_19 , на підставі технічного паспорту ТОВ АРХЕКСПЕРТБУД» 12.06.2019 здійснила поділ об?єкта площею 932,5 кв. м., одразу утворивши 2 нових об?єкта нерухомого майна: - квартира АДРЕСА_8 (площа 49 кв. M); - офіс-магазин по АДРЕСА_2 (площа 883,5 кв. м).

В подальшому вказане приміщення було розділено на окремі приміщення та використовується ОСОБА_13 для передачі в оренду окремим суб?єктам господарювання та отримання прибутків у вигляді орендної плати.

Зібрані в ході досудового розслідування матеріали досудового розслідування, у тому числі отримані УСБУ в Одеській області під час виконання доручень слідчих та прокурорів, вказують на обставини, відповідно до яких осою, яка могла вчиняти дії щодо сприяння вчиненню кримінальних правопорушень є ОСОБА_9 , який здійснює свою діяльність за адресою: АДРЕСА_1 та є керівником ТОВ «АРХЕКСПЕРТБУД».

Апеляційний суд приймає до уваги доводи представника власника майна з приводу того, що ОСОБА_9 не заперечував факт виготовлення технічного паспорту, водночас зауважує, що триває досудове розслідування яке полягає у збиранні, дослідженні, оцінці, перевірці та використанні доказів з метою встановлення наявності або відсутності складу кримінального правопорушення.

У цьому контексті апеляційний суд також зауважує, що відповідно до практики ЄСПЛ суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права особи, а й високі стандарти охорони загальносуспільних інтересів.

Що стосується аргументів апелянта відносно того, що на теперішній час не вирішена доля клопотання прокурора про арешт мобільного телефону НОМЕР_16 про, який був вилучений у ОСОБА_9 29.05.2024 апеляційний суд позбавлений правових підстав надавати оцінку вказаним обставинам, оскільки предметом апеляційного розгляду є ухвала слідчого судді про арешт майна, яке було вилучене в ході проведення обшуку 07.06.2024.

Перевіряючи доводи представника власника майна з приводу того, що додані до клопотання матеріали не містять постанови щодо зміни підслідності, колегія суддів зауважує, що прокурором ОСОБА_6 у судовому засіданні була надана постанова прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_20 від 26.06.2024 про визначення підслідності зазначеного кримінального провадження за ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, на переконання апеляційного суду та всупереч твердженням представника ОСОБА_9 , з урахуванням того, що досудове розслідування проводиться за фактом імовірного протиправного заволодіння нерухомим майном територіальної громади м. Одеси в особливо великих розмірах,арештовані ухвалою слідчого речі мають ознаки речових доказів відповідно до ст. 98 КПК України оскільки, ймовірно, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Що стосується доводів апелянта з приводу незаконної, на його переконання, діяльності органу досудового розслідування, апеляційний суд позбавлений можливості надати їм оцінку, оскільки предметом апеляційного перегляду є ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно. В той же час, апеляційний суд враховує, що представник власника майна вжив відповідні заходи реагування шляхом звернення до ТУ ДБР та Генеральної прокуратури.

У цьому контексті апеляційний суд також зауважує, що слідчий суддя та апеляційний суд на даній стадії провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про те, що на дному етапі досудового розслідування застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт мана є обґрунтованим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Водночас, колегія суддів звертає увагу апелянта на можливість звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України, при умові, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 10.07.2024 про накладення арешту на майно, яке було вилучене 07.06.2024 в офісних приміщеннях розташованих за адресою: АДРЕСА_1 у к/п № 0000021 від 10.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 209, ч.3 ст. 362, ч. 2 ст. 332, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 364 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4