Провадження №1-кс/369/3178/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000024 від 17.02.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000024 від 17.02.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що 17.02.2021 до ВП №2 Фастівського РУП ГУНП в Київській області надійшла заява від ОСОБА_4 , щодо підробки документів на майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 повідомила, що вона є власником будинку та прибудинкових споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, зареєстрованого в реєстрі № 2266 від 17.04.2007. Починаючи з лютого 2014 за вказаною адресою, разом із потерпілою, за усною домовленістю, почав проживати товариш сина потерпілої- ОСОБА_5 . В липні 2017 року, на прохання ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , зареєструвала за вище зазначеною адресою, брата ОСОБА_5 ОСОБА_6 , який фактично там не проживав.

Приблизно, в квітні 2020 року ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_4 , про те, що будинок та прибудинкові території в повному обсязі на праві власності належать йому, та почав чинити на ОСОБА_4 тиск, з метою виселення останньої з даного будинку. Відповідно, до відповідей з Віто-Поштовської сільської ради на запити ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , площею 0,0448 га, належить ОСОБА_6 , та АДРЕСА_2 , площею 0,0896 га, належить ОСОБА_5 , та на них оформлено будівельний паспорт на будівництво житлового будинку з господарськими спорудами. Крім того, відповідно до довідки з Віто-Поштовської сільської ради, будь-яких рішень про присвоєння поштових адрес « АДРЕСА_3 », не приймались.

Усі зазначені факти свідчать про можливу підробку документів, що підтверджують права власності на земельну ділянку з кадастровим номером:

:01:013:5029 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №152030646 від 08.01.2019 р. та земельної ділянки з кадастровим номером: :01:013:5027 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15203203 від 08.01.2019 р., та земельної ділянки з кадастровим номером: :01:013:0040 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , та або документів, на підставі яких її було видано.

Так, земельна ділянка з кадастровим номером: :01:013:5029 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , та земельна ділянка з кадастровим номером: :01:013:5027 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 є предметом вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, і те, що не незастосування заборони на розпорядження, реєстрацію, перереєстрацію даним майном може призвести до його подальшого незаконного продажу чи перереєстрації на третіх осіб, що може перешкоджати кримінальному провадженню.

На підставі вище наведеного прокурор просив слідчого суддю накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:013:5029 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №152030646 від 08.01.2019 р. та земельну ділянки з кадастровим номером: :01:013:5027 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15203203 від 08.01.2019 р., та земельну ділянку з кадастровим номером: :01:013:0040 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , в частині заборони його відчудження.

Прокурор у поданому клопотанні зазначив, що просить слідчого суддю здійснювати розгляд клопотання у його відсутності.

Відповідно до ч. 2. ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Вирішуючи питання про арешт майна та враховуючи правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння що підпадає під ознаки діяння передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням неправомірної вигоди яка отримана юридичною особою розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження наслідки арешту майна для підозрюваного обвинуваченого засудженого третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-IV, в редакції від 02.12.2012 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч . 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у відповідності до вимог КПК України, судовою процедурою гарантується дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна з метою прийняття законного та обґрунтованого рішення, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, необхідно враховувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону прокурор, у клопотанні про арешт майна, не дотримався.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Таким чином, прокурором не доведено, що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером: :01:013:5029 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №152030646 від 08.01.2019 р. та земельну ділянки з кадастровим номером: :01:013:5027 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №15203203 від 08.01.2019 р., та земельну ділянку з кадастровим номером: :01:013:0040 за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 , в частині заборони його відчудження є необхідним, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи (власника майна).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання прокурора Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за № 0000024 від 17.02.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1