печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Київ

Суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду провадження № 757/18757/21-к за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення,

УСТАНОВИВ:

До провадження судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла заява слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 про самовідвід від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення.

В обґрунтування заяви зазначено, що скарга на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення вчинене, на думку скаржника, серед іншого, і суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 , який є на теперішній час є діючим суддею та його колегою, а тому вважає за необхідне заявити самовідвід.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явились. Тому, суддя дійшов висновку про розгляд вказаної заяву у їх відсутність.

Згідно з нормами ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду заяви за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши заяву, суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до положень ст. 94 КПК слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Як вбачається з матеріалів справи, скарга ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення, яке, на думку скаржника, серед іншого, вчинене суддею Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 .

Вказана обставина може викликати сумнів у неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 під час розгляду вказаної скарги.

У п. 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 року, у справі №5-15п12).

Суддя вважає, що заяву про самовідвід слід задовольнити, оскільки вбачає наявність обставин, які викликають сумніви у неупередженості слідчого судді. При цьому, суд при задоволенні заяви про самовідвід враховує положення ст. 6 Конвенції, п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. 75, 81-83 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву - задовольнити.

Відвести слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від розгляду провадження № 757/18757/21-к за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1