№ провадження 1-кс/208/2411/24
УХВАЛА

Іменем України

07 листопада 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання cтаршого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_5 ,про арешт майна в межах кримінального провадження № 0000424 від 06.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Донецькій області звернувся до слідчого судді Заводського районного суду міста Дніпродзержинська із погодженим з прокурором клопотанням, просив накласти арешт на частку будинку АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавивши її права відчуження та розпорядження вказаною квартирою.

На обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області за процесуального керівництва прокурорів Донецької обласної прокуратури зареєстроване до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000424 від 06.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , діючи умисно, переслідуючи корисливу мету, з метою протиправного збагачення, зазіхаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, а так само суспільні стосунки, що охороняють здоров`я населення України, ігноруючи вимоги Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР (в редакції Закону № 530-v від 22.12.2006) із подальшими змінами та доповненнями, Постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» із подальшими змінами та доповненнями, а як наслідок і охоронювані Конституцією України і Законом України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» права громадян, усвідомлюючи протиправність своїх дій, в період часу з початку листопада 2023 року по теперішній час (більш точний період під час досудового розслідування встановити не виявилося можливим), діючи умисно, маючи єдиний намір на незаконний збут наркотичних засобів - метадон на території м. Краматорськ Донецької області, вирішила здійснювати збут при наступних обставинах.

ОСОБА_6 , забезпечує зберігання та розфасування наркотичного засобу - метадон за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , для його подальшого збуту, на території м. Краматорськ Донецької області, шляхом так званих «закладок».

ОСОБА_6 , відповідно до її злочинного наміру, спрямованого на збут наркотичного засобу - метадон, придбавала у невстановленої під час досудового розслідування особи наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, після чого, здійснив перевезення за допомогою належного їй автомобіля марки HYUNDAI GETZ, д.н.з.: НОМЕР_1 придбаний наркотичний засіб за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 де в подальшому, ОСОБА_6 , виконуючи роль збувальника, розфасовувала його до окремих целофанових згортків та починала зберігати з метою подальшого збуту.

Надалі ОСОБА_6 , здійснює розташування так званих «закладок» з наркотичним засобом «метадон» на території м. Краматорськ Донецької області, після надходження їй грошових коштів за придбання наркотичного засобу «метадон», засобами мобільного зв`язку повідомляє про місце знаходження наркотичного засобу споживачеві.

Так 02.11.2023, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут наркотичного засобу, діючи умисно, з невстановленою особою, яка заздалегідь домовившись про продаж вищевказаного наркотичного засобу з «оперативним покупцем» ОСОБА_7 , у період часу з 12.27 години по 12.57 годину за допомогою банківського терміналу за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , здійснив перерахування грошових коштів у сумі 13 800 гривень, які були вручені співробітниками поліції в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки після чого невстановлена особа зателефонувала за допомогою належного їй мобільного телефону ОСОБА_6 , яка повідомила невстановленій особі, про місця знаходження так званих закладок з наркотичним засобом «метадон», надалі невстановлена особа повідомила «оперативному покупцю» ОСОБА_7 та вказала на адреси: АДРЕСА_3 , таким чином у період часу з 12.57 години по 14.23 годину ОСОБА_6 та невстановлена особа, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно збули «оперативному покупцю» ОСОБА_7 шляхом закладок - двадцять п`ять целофанових згортків з кристалічними речовинами загальною масою 5,8053г, які містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса метадону в перерахунку на суху речовину становить 2,4458г.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, ОСОБА_6 , скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 КК України.

Крім того, 07.12.2023, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, направлений на незаконний збут наркотичного засобу, діючи умисно, повторно, спільно з невстановленою особою, яка заздалегідь домовившись про продаж вищевказаного наркотичного засобу з «оперативним покупцем» ОСОБА_7 , у період часу з 16.17 години по 16.36 годину за допомогою банківського терміналу за адресою: АДРЕСА_4 здійснив перерахування грошових коштів у сумі 14 900 гривень, які були вручені співробітниками поліції в ході проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки після чого невстановлена особа зателефонувала за допомогою належного їй мобільного телефону ОСОБА_6 , яка повідомила невстановлену особу, про місця знаходження так званих закладок з наркотичним засобом «метадон», після чого невстановлена особа повідомила «оперативному покупцю» ОСОБА_7 та вказала на адресу: АДРЕСА_5 , таким чином у період часу з 16.36 години по 18.35 годину ОСОБА_6 та невстановлена особа, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, незаконно збули «оперативному покупцю» ОСОБА_7 шляхом закладок - двадцять сім целофанових згортків з кристалічними речовинами загальною масою 6,3952г, які містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса метадону в перерахунку на суху речовину становить 2,3432г.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у незаконному придбанні, зберіганні, з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненого повторно, ОСОБА_6 , скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 307 КК України.

05.11.2024 в період часу з 07 години 15 хвилин до 09 години 05 хвилин співробітниками поліції, на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 під час якого було виявлено та вилучено, розфасовані зіп пакет у кількості 15 штук з кристалічними речовинами загальною масою 500 грамів, що є особливо великим розміром, які ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, придбала при невстановлених обставинах, (під час досудового розслідування встановити більш точні відомості не виявилось можливим), та зберігала за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 з метою подальшого збуту.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у незаконному придбанні, зберіганні, з метою збуту, вчиненого повторно, в особливо великих розмірах, ОСОБА_6 , скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України.

Слідчим зазначено, що арешт накладається на майно, підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна.

В даному випадку відповідальність, яка настає за вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, визначеного ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, передбачає конфіскацію майна як виду покарання, тому ,з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, слідчим заявлено клооптання про накладення арешту на частку будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_6 .

В судовому засіданні слідчий клопотання підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у клопотанні. Просив клопотання задовольнити.

Власник майна, ОСОБА_6 , надала слідчому судді заяву про розгляд клопотання без її участі, проти задоволення клопотання слідчого заперечувала, посилаючись на те, що у будинку проживають та зареєстровані діти.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення слідчого, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна..

Відповідно до ст.59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України. Перелік майна, що не підлягає конфіскації, визначається законом України.

Згідно з ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено в судовому засіданні, слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області за процесуального керівництва прокурорів Донецької обласної прокуратури зареєстрованого до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000424 ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України.

05.11.2024 в період часу з 07 години 15 хвилин до 09 години 05 хвилин співробітниками поліції, на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська, Дніпропетровської області проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 під час якого було виявлено та вилучено, розфасовані зіп пакет у кількості 15 штук з кристалічними речовинами загальною масою 500 грамів, що є особливо великим розміром, які ОСОБА_6 , діючи умисно, повторно, придбала при невстановлених обставинах, (під час досудового розслідування встановити більш точні відомості не виявилось можливим), та зберігала за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 з метою подальшого збуту.

Встановлено, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 307 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Слідчим вжито необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні. В результаті вжитих заходів встановлено нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_6 та на яке відповідно до положень КПК України може бути накладений арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно відомостей, отриманих 09.10.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстру речових прав, за ОСОБА_6 зареєстровано право власності на частку будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя, дослідивши матеріали кримінального провадження, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 06.07.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,3 ст. 307 КК України, протокол обшуку від 05.11.2024р., постанову про залучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 05 листопада 2024 року, надані докази, вважає, що у зв`язку з тим, що санкція ч.2, ч.3 ст. 307 КК України передбачає конфіскацію майна, вважає за необхідне накласти арешт на майно, яке перебуває у приватній власності підозрюваної ОСОБА_6 , а саме на частку будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Згідно з ч. 11, 12 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона відчужувати розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у такий спосіб як арешт майна, слідчий суддя вважає розумним та співмірним обмеженням права власності, таким що відповідатиме завданням кримінального провадження, так само як і доцільним, оскільки в даному випадку такий спосіб має на меті збереження вищевказаного майна з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та забезпечення завдань кримінального провадження в цілому.

Щодо твердження підозрюваної, висловленого нею в письмовій заяві від 07.11.2024р. про те, що в квартирі мешкають та зареєстровані також неповнолітні діти, слідчий суддя зазначає, що слідчий у своєму клопотанні просить накласти арешт із забороною права на відчуження та розпорядження 1/2 частки будинку, що не позбавляє права мешканців користуватись зазначеним у клопотанні будинком.

Враховуючи вимоги ст. 170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявлених вимог, клопотання слідчого підлягає задоволенню. Крім того слідчий суддя зазначає, що накладення арешту не перешкоджає власнику майна в подальшому звернутися до слідчого судді з клопотанням в порядку ст. 174 КПК України про скасування арешту повністю або частково, якщо в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Керуючись ст. 36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Накласти арешт на частку будинку АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавивши її права відчуження та розпорядження вказаною квартирою.

Скасування арешту майна проводиться в порядку передбаченому ст. 174 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 08.11.2024 року

Слідчий суддя ОСОБА_1