ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000233 від 16 серпня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Донецьк, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року ОСОБА_8 засуджено за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Згідно з обставинами, встановленими судом, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє на теперішній час.

Окрім цього, на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 в Україні оголошено проведення загальної мобілізації з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до статті 102, пунктів 1,17,20 частини першої статті 106 Конституції України. Водночас, Указом Президента України від 17.05.2022 №342 строк проведеної загальної мобілізації продовжено з 22.05.2022 на 90 діб.

Указом Президента України від 12.08.2022 № 574 строк проведення загальної мобілізації продовжено з 23.08.2022 року на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 №758 строк проведення загальної мобілізації продовжено з 21.11.2022 на 90 діб.

Указом Президента України від 06.02.2023 №59, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 19.02.2023 на 90 діб.

Указом Президента України від 01.05.2023 року №255, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 20.05.2023 на 90 діб.

Указом Президента України від 26.07.2023 року №452, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 18.08.2023 на 90 діб.

Зазначені Укази Президента України затверджені відповідними Законами України відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 1 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизні, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, зокрема, що військовозобов`язані це особи, які перебувають у запасі для комплектування ЗСУ та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Згідно ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів (військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), проходження медичного огляду, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних, проходити медичний огляд, проходити військову службу і виконувати військовий обов`язок у запас, виконувати правила вiйськового обліку, встановлені законодавством.

Згідно статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; громадяни (крім тих, які проходять службу у військовому резерві) зобов`язані з`явитися військових частин або на збірні пункти ІНФОРМАЦІЯ_2 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках або розпорядженнях начальників ІНФОРМАЦІЯ_2 , де вони перебувають на військовому обліку, громадяни, які перебувають у запасі, завчасно приписуються до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу.

Згідно ч. 1 ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, винні у порушенні правил військового обліку громадян України, приписки до призовних дільниць, призову на строкову військову службу, проходження служби у військовому резерві, проходження зборів, мобілізаційної підготовки та мобілізаційної готовності, прибуття за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

У свою чергу, ОСОБА_8 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є військовозобов`язаним запасу.

Так, ОСОБА_8 , будучи військовозобов`язаним, 24.03.2023, пройшов медичний огляд, за результатами якого військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі вимог «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого Наказом Міністерства оборони України № 402 від 14 серпня 2008 року, його визнано придатним для проходження військової служби та вирішено призвати на військову службу за мобілізацією до лав Збройних сил України відповідно до Закону України "Про загальний військовий обов`язок і військову службу».

07.08.2023 перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 під особистий підпис отримав повістку про виклик на відправку до військової частини № НОМЕР_1 , для чого необхідно прибути 09.08.2023 о 09 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, військовозобов`язаний ОСОБА_8 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, діючи всупереч вимогам ст.65 Конституції України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого протиправного діяння, не маючи права на відстрочку від призову на військову службу за мобілізацією, передбаченого ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», 09.08.2023 з метою ухилитися від призову за мобілізацією на особливий період, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, знаходячись у АДРЕСА_3 за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх суспільно небезпечних дій, достовірно знаючи про час та місце його виклику до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 для проходження військової служби у зв`язку з призовом за мобілізацією, без поважних причин, не з`явився за викликом, про причину неявки ІНФОРМАЦІЯ_4 не повідомив, внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації (військової частини № НОМЕР_2 ЦПП), та ухилився від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, адвокат посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та його особі, внаслідок суворості.

Захисник вказує на те, що причини неявки обвинувачено за повісткою про виклик на відправку були обумовлені хворобою дружини та необхідністю догляду за дітьми. Водночас, після її одужання він не відвідував РТЦК через те, що відносно нього було розпочато кримінальне провадження. На переконання захисника, наведені обставини дають підстави для призначення обвинуваченому покарання без ізоляції від суспільства.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор з доводами та вимогами захисника не погоджується. На переконання прокурора, судове рішення є законним та обґрунтованим, а позиція захисту зводиться до уникнення обвинуваченим справедливого покарання. Прокурор вважає, що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення становить значну суспільну небезпеку, а його звільнення від відбування покарання з іспитовим строком не зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, що є неприпустимим в умовах воєнного стану.

У судове засідання обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який апеляційну скаргу підтримав, прокурора, який просив вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, за встановлених судом обставин, та кваліфікація його дій захисником з огляду на положення ст. 349 КПК України не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно з вимогами ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції призначено відповідно до вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких, а також особу обвинуваченого, який раніше не судимий, перебуває під наглядом у лікаря-нарколога, на обліку у лікаря-психіатра не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо.

В якості обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання, суд врахував щире каяття обвинуваченого.

Обставин, які в силу вимог ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Надавши оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та за своїм видом та розміром є справедливим по відношенню до нього.

З висновками суду першої інстанції про можливість виправлення останнього лише шляхом ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку позбавлення волі, колегія суддів погоджується та не вбачає підстав для призначення менш суворого покарання або звільнення від його відбування з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України.

Ті обставини, що обвинувачений свою вину визнав та щиро розкаявся, підстав для призначення більш м`якого покарання суду не дають, як і відомості про відсутність у обвинуваченого судимостей.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений вчинив злочин злочин у сфері забезпечення призову та мобілізації під час воєнного стану, що підвищує його суспільну небезпечність. За цих умов, призначення обвинуваченому більш м`якого покарання, на переконання колегії суддів, не сприятиме його виправленню та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Більш того, більш м`яке покарання не зможе запобігти вчиненню аналогічних злочинів й іншими військовозобов`язаними особами.

Щодо доводів захисника про поважність причин неявки до ТЦК та СП, що має бути враховано при призначенні обвинуваченому покарання, то вони не заслуговують на увагу.

Під час апеляційного розгляду захисником надано відомості про перебування дружини обвинуваченого на лікарняному з 08.08.2023 до 14.08.2023, тобто в період, який охоплює дату виклику до ТЦК та СП.

Між тим, жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, що перешкодили обвинуваченому з`явитись за викликом після цього, захисником надано не було.

Інші довідки та виписки містять відомості про перебування дружини на лікуванні з 17.01.2024 до 26.01.2024 та з 30.01.2024 до 13.02.2024, тобто не є такими, що підтверджують наявність у обвинуваченого об`єктивних перешкод явки за викликом ТЦК та СП.

Отже, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, беручи до уваги особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що виправлення останнього можливе лише протягом визначеного судом строку в умовах ізоляції від суспільства, а тому призначене судом першої інстанції покарання слід вважати справедливим.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3