В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000776 від 19.08.2024, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ужгород, Закарпатської області, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , громадянки України, тимчасово не працюючої, із неповною середньою освітою, заміжня, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, раніше не судимої у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України

В С Т А Н О В И В:

статтею 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» (далі Закон) встановлено, що громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

В силу ст. 18-1 цього Закону право на допомогу на дітей одиноким матерям мають, в тому числі, одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Жінка, яка має дітей від особи, з якою вона не перебувала і не перебуває в зареєстрованому шлюбі, але з якою вона веде спільне господарство, разом проживає і виховує дітей, права на одержання допомоги, встановленої на дітей одиноким матерям, не має. При реєстрації цією жінкою шлюбу з особою, від якої вона має дітей, допомога на дітей, народжених від цієї особи, не призначається.

Згідно до ст.18-2 Закону, допомога на дітей одиноким матерям призначається за наявності витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану, або довідки про народження, виданої виконавчим органом сільської, селищної, міської (крім міст обласного значення) ради, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька дитини до актового запису про народження дитини відповідно до абзацу першого частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, або документа про народження, виданого компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку.

Так, 06 березня 2024 року, ОСОБА_3 у робочий час (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), з метою незаконного отримання державної соціальної допомоги одиноким матерям за рахунок бюджетних коштів, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті протиправне збагачення, шляхом обману працівників департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, знаходячись в приміщенні Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради за адресою: АДРЕСА_2 подала працівникам вказаної установи заяву від 06 березня 2024 року, «Про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг» №1014, бланк якої затверджений наказом Міністерства соціальної політки України № 499 від 27.09.2002, в яку нею умисно були зазначені завідомо неправдиві відомості про те, що вона з особою, від якої має дитину, не проживає, при цьому приховавши інформацію про те, що вона проживає, веде спільне господарство та виховує неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , умисно відмітивши позицію «не проживаю» в табличній формі «З особою від якої маю дитину», а також в декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги не вказала батька дитини, як такий що проживає спільно. Зазначена заява стала підставою для призначення та виплати їй допомоги як одинокій матері на вказану дитину.

На підставі вказаних документів ОСОБА_3 , шляхом отримання щомісячних виплат, заволоділа бюджетними коштами у виді державної соціальної допомоги одинокій матері на неповнолітню дитину в період з 01.03.2024 року по 31.08.2024 року на загальну суму 5463,18 гривень.

Внаслідок вказаних шахрайських дій ОСОБА_3 спричинила державі, в особі Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, матеріальні збитки на загальну суму 5463,18 гривень.

У такий спосіб ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману.

Як встановлено судом, відповідно до положень ч. 2 ст. 302 КПК України обвинуваченій ОСОБА_3 у присутності його захисника ОСОБА_5 , прокурором роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, після чого ОСОБА_3 у заяві підтвердила роз`яснення їй вказаних положень та надала добровільну згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому до суду разом із обвинувальним актом подано заяву щодо визнання винуватості, згоди зі встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, складену в присутності захисника.

Крім того, до суду з обвинувальним актом направлено заяву представника потерпілого у кримінальному провадженні, згідно з якою вона не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному проваджені.

На підставі ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченої, з урахуванням її заяви щодо визнання винуватості, згоди із встановленням досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт слід розглянути у порядку, визначеному ст.ст. 381, 382 КПК України.

Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме - шахрайство, заволодіння чужим майном шляхом обману.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена повністю і її дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст.65 КК України).

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд бере до уваги положення ст.ст. 65-67 КК України.

Так, вчинене ОСОБА_3 є кримінальне правопорушення є кримінальним проступком. Поряд із цим, кримінальне правопорушення посягає на відносини власності та в цілому є умисним.

Суд враховує, що ОСОБА_3 є особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про незадовільний стан здоров`я відсутні. Також обвинувачена раніше не судима.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд визнає: щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , судом не встановлено.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За правилами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Беручи до уваги той факт, що за обставин цього кримінального провадження суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_3 шахрайських дій, якими вона спричинила державі, в особі Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради, матеріальні збитки на загальну суму 5463,18 гривень, а також з урахуванням визнання ОСОБА_3 позовних вимог за цивільним позовом відповідний позов слід задовольнити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 375, 376, 381, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов представника потерпілого задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Департаменту соціальної політики Ужгородської міської ради () матеріальні збитки у вигляді допомоги одиноким матерям на загальну суму 5463 (п`ять тисяч чотириста шістдесят три) грн. 18 коп.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, однак відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України, копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1