УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.08.2024 року, якою стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.10.2024 року включно.

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.10.2024 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що не згоден з клопотанням прокурора.

Вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

На розгляді Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді від 28.06.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на обґрунтованість підозри, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків та недоцільність застосування іншого запобіжного заходу.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , з моменту їх встановлення минув невеликий проміжок часу, вони залишаються реальними, тому наразі запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Корабельного районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що наявні ризики, визначені ч.1 чт. 177 КПК України, відомості, які б свідчили про зменшення або припинення існування ризиків відсутні і запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, та за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватись від суду.

Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Також наявними є ризики того, що ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки він знає їх місцеперебування, з метою зміни останніми показань наданих на досудовому розслідуванні, для уникнення відповідальності.

Окрім того, враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, пов`язаних із застосуванням насильства шляхом використання вогнепальної зброї без спеціального дозволу, що спричинило смерть людини та завдало тяжких тілесних ушкоджень ще двом особам, при цьому зброю ним було застосовано у людному публічному місці, що загрожувало здоров`ю та життю багатьом людям, колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність такого ризику, як ризик вчинення або продовження злочинної діяльності.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризиків переховування обвинуваченим від суду, незаконного впливу на свідків та потерпілих у вказаному кримінальному провадженні та продовження злочинної діяльності.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_5 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, як того просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.08.2024 року, якою щодо ОСОБА_5 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: