Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/430/24
номер провадження 1-кп/368/138/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.09.2024 року

Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000129 від 02.01.2024 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Липовий Ріг Миронівського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта професійно-технічна, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 126-1 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

- сторони обвинувачення прокурора Кагарлицького відділу Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_4

- сторони захисту:

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 , -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно та безпричинно, в період часу з квітня 2023 року по 09 грудня 2023 року, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , систематично вчиняв по відношенню до цивільної дружини ОСОБА_6 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, приниженні її честі та гідності.

Так, ОСОБА_3 05 квітня 2023 року, близько 18 год. 30 хв. перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив відносно цивільної дружини ОСОБА_6 , дії психологічного насильства, що виявились у словесних образах потерпілої нецензурними словами, погрозах, що принижувало її честь та гідність, та в подальшому 07.06.2023 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 06 квітня 2023 року, близько 16 години 40 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив відносно цивільної дружини ОСОБА_6 дії психологічного насильства, що проявились у словесних образах потерпілої нецензурними словами, погрозах, що принижувало її честь та гідність, та в подальшому 07.06.2023 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 29 липня 2023 близько 17 години 40 хвилин ОСОБА_3 продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, знову перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив відносно потерпілої ОСОБА_6 , дії психологічного насильства, що проявились у словесних образах нецензурними словами, погрозах, що принижує її честь та гідність, та в подальшому 15.09.2023 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Крім цього, 01.12.2023 близько 17 години 40 хвилин ОСОБА_3 , продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив дії психологічного насильства відносно потерпілої ОСОБА_6 , що проявились у словесних образах нецензурними словами, погрозах, що принижувало її честь та гідність, та в подальшому 13.02.2024 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Також, 09.12.2023 близько 14 години 00 хвилин, продовжуючи свої умисні злочинні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_3 перебуваючи за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно вчинив дії психологічного насильства відносно потерпілої ОСОБА_6 , що проявились у словесних образах нецензурними словами, погрозах, що принижувало її честь та гідність.

Таким чином, ОСОБА_3 умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , що призвело до психологічних (моральних) страждань.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 87 від 30.01.2024 внаслідок вчиненого домашнього насильства з боку ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 у останньої виникли зміни в психоемоційному стані у вигляді лабільності емоційних переживань, накопичення емоційних переживань, образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів, які перешкоджають її соціальному функціонуванню як особистості. ОСОБА_6 , спричинені психологічні (моральні) страждання внаслідок давнього насильства відносно неї з боку її цивільного чоловіка ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні, згідно ст. 63 Конституції України, відмовився давати показання та відповідати на запитання. Згоден із прокурором щодо призначення йому виду та міри покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 в судові засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Заяв та клопотань не надходило.

Винність обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

?протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.01.2024 р. (а.с. 68), згідно якої потерпілою ОСОБА_6 повідомлено, що її співмешканець ОСОБА_3 за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 неодноразово вчиняв домашнє насильство, виганяв з будинку та висловлював погрози, після чого заявниця вимушена була йти від нього, останній раз це було 03.12.2023;

?копією паспорта на ОСОБА_6 (а.с. 69-70), згідно якої вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та місце реєстрації її АДРЕСА_2 ;

?копіями свідоцтва про народження (а.с. 71-74), згідно яких вбачається, що ОСОБА_6 є матір`ю чотирьох дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ;

?посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 75), згідно якого ОСОБА_6 є матір`ю чотирьох дітей та відноситься до багатодітної родини, яка має право на пільги, передбачені законодавством України;

?висновком судово-психіатричного експерта № 87 від 30.01.2024 року (а.с. 76-77), згідно якого ОСОБА_6 могла правильно сприймати обставини вчинення відносно неї злочину. ОСОБА_6 не притаманна схильність до фантазування та до навіювання, які могли б здійснити суттєвий вплив на характер її свідчень. Внаслідок вчиненого домашнього насильства з боку ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 у останньої виникли зміни в психоемоційному стані у вигляді лабільності емоційних переживань, накопичення емоційних переживань образливості, приниженої гідності та розгубленості почуттів, які перешкоджають її соціальному функціонуванню як особистості. Дії співмешканця ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , спричинили у неї психологічні (моральні) страждання;

?матеріалами по зверненню ОСОБА_6 від 05.04.2023 року (а.с. 80-90), згідно яких встановлено, що 05.04.2023 року надійшло звернення ОСОБА_6 про те, що 05.04.2023 року близько 18:10 години, за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 , її співмешканець ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство, під час якого виражався нецензурними висловами, погрожував фізичною розправою відносно заявниці. Опитана ОСОБА_6 пояснила, що дійсно 05.04.2023 року близько 18:10 години коли вона перебувала вдома, її співмешканець ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння та вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно заявниці, в ході якого ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою ОСОБА_6 , тому враховуючи вищевикладене в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 173-2 ч. 1 КУпАП;

?матеріалами по зверненню ОСОБА_6 від 29.07.2023 року (а.с. 91-99), згідно яких встановлено, що 29.07.2023 року надійшло звернення від ОСОБА_6 про те, що її співмешканець ОСОБА_3 , 1993 р.н. вчинив домашнє насильство під час якого ображався нецензурними висловами, погрожував фізичною розправою відносно заявниці. Опитана ОСОБА_6 пояснила, що дійсно 29.07.2023 року, коли вона перебувала вдома, її співмешканець ОСОБА_3 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння на що ОСОБА_6 зробила йому зауваження, не реагуючи на зауваження цивільної дружини ОСОБА_6 , вчинив конфлікт почав ображати нецензурними словами, хватав за одяг, погрожувала фізичною розправою заявниці, на зауваження не реагував, чим вчинив насильство в сім`ї. Опитаний ОСОБА_3 пояснив, що він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння перебував в дома разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 , яка зробила зауваження ОСОБА_3 , на що він розлютився та почав виражатися в адресу ОСОБА_6 нецензурними словами, погрожував фізичною розправою. Під час проведеної перевірки встановлено, що 29.07.2023 року щодо ОСОБА_3 було винесено терміновий заборонний припис строком на 1 добу із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Враховуючи вищевикладене в діях ОСОБА_3 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 173-2 ч. 2 КУпАП;

?матеріалами по зверненню ОСОБА_6 від 01.12.2023 року (а.с. 100-110), згідно яких встановлено, що 01.12.2023 року надійшло звернення ОСОБА_6 про те, що 01.12.2023 року близько 15:00 години за місцем спільного проживання в АДРЕСА_1 її співмешканець ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство, під час якого виражався нецензурними висловами, погрожував фізичною розправою відносно заявниці. Опитана ОСОБА_6 пояснила, що дійсно 01.12.2023 року близько 15.00 години, коли вона перебувала вдома, її співмешканець ОСОБА_3 перебував в стані алкогольного сп`яніння та вчинив домашнє насильство в сім`ї відносно заявниці, в ході якого ображав нецензурними словами та погрожував фізичною розправою ОСОБА_6 . Під час розгляду матеріалів встановлено, що 01.12.2023 року відносно ОСОБА_3 складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника строком на 1 добу із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, тому враховуючи вищевикладене в діях ОСОБА_11 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 173-2 ч. 2 КУпАП;

?копіями протоколів про адміністративне правопорушення від 05.04.2023 р. та від 06.04.2023 р. (а.с. 111-112), згідно яких відносно ОСОБА_3 були складені протоколи по ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення відносно своєї дружини домашнє насильство;

?копією термінового заборонного припису стосовно кривдника від 29.07.2023 р. (а.с. 113), згідно якого було встановлено терміновий припис ОСОБА_3 стосовно його дружини ОСОБА_6 ;

?копією протоколів про адміністративне правопорушення від 29.07.2023 р. та від 01.12.2023 р.. (а.с. 114-115), згідно якого відносно ОСОБА_3 були складені протоколи по ч. 2 ст. 173-2 КУпАП щодо вчинення відносно своєї дружини домашнє насильство;

?копією термінового заборонного припису стосовно кривдника від 01.12.2023 р. (а.с. 116), згідно якого було встановлено терміновий припис ОСОБА_3 стосовно його дружини ОСОБА_6 ;

?постановою про визнання та приєднання до провадження речових доказів (а.с. 117-118), згідно якої визнано в якості речового доказу документи, а саме: матеріали по зверненню ОСОБА_6 від 05.04.2023 за № 565; матеріали по зверненню ОСОБА_6 від 29.07.2023 за № 1438; матеріали по зверненню ОСОБА_6 від 01.12.2023 за № 2650; копії протоколів про адміністративні правопорушення складені відносно гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 05.04.2023 АПР 18 № 506501; від 06.04.2023 серія НОМЕР_2 ; від 29.07.2023 ВАБ №429065; від 01.12.2023 ВАБ № 976205, та приєднати до матеріалів даного кримінального провадження;

?постановами судді Ржищівського міського суду Київської області від 07.06.2023 року (а.с. 120-122), згідно яких ОСОБА_3 двічі було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення дій психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 ;

?постановами судді Кагарлицького суду Київської області від 15.09.2023 року та від 13.02.2024 (а.с. 124-127), згідно яких ОСОБА_3 двічі було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП за вчинення дій психологічного характеру відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 ;

?висновком судово-психіатричного експерта № 130 від 14.02.2024 року (а.с. 138-140), згідно якого під час скоєння інкримінованих йому дій на психічне захворювання не страждав в тому числі ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих йому дій на хронічне психічне захворювання - легку розумову відсталість (олігофренію в ступені легко вираженої дебільності) - F70. 0 за МКХ 10. ОСОБА_3 під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_3 в даний час страждає на хронічне психічне захворювання - легку розумову відсталість (олігофренію в ступені легко вираженої дебільності) - Р70. 0 за МКХ 10. ОСОБА_3 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. 3астосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_3 не потребує. Клінічних ознак наркотичної та наркотичної залежності у ОСОБА_3 під час проведеного обстеження не виявлено.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Що ж стосується доказів, які були здобуті під час судового слухання даного кримінального провадження, то суд оцінював їх на підставі Глави 4 Докази і доказування діючого КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).

Судом всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, а відповідно до ч.2 ст.91 та ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування вини покладено на прокурора, як сторону обвинувачення.

Всі вище перелічені письмові докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження. Всі ці докази в своїй сукупності та взаємозв`язку не містять суперечностей, доповнюють один одного і дають можливість суду прийти до однозначного висновку

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, жоден доказ не має наперед встановленої сили, що відповідає вимогам ст.94 КПК України.

Отже, оцінюючи досліджені судом докази, які є належними, допустимими, достовірними в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх достатніми для визнання винуватим ОСОБА_3 у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка згідно змісту ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами, як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, застосовується як джерело права, а саме у рішенні «Коробов проти України», вказано, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суд застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Відповідно до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі Кобець проти України доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та допустимих відомостях, визнаних доказами, або відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі кримінального правопорушення є доведеним (справа Дж. Мюрей проти Сполученого Королівства).

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається, здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Крім того, відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження

При оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Суд при оцінці доказів має керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою - п. 161,150,100 рішення Європейського суду з прав людини у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України, «Салман проти Туреччини».

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний наданий прокурором допустимий доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, встановив поза розумним сумнівом співіснування достатньо вагомих, переконливих, чітких і узгоджених між собою ознак та неспростовних презумпцій факту доведеності вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності суд приходить висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, а саме: у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою останній перебував у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_6 .

Таким чином, суд дійшов до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується, обвинувачений винний та підлягає покаранню.

Обставини, які характеризують особу обвинуваченого.

Згідно паспорта СТ 152430, виданого 15 грудня 2009 року обвинувачений ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Липовий Ріг Миронівського району Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину був повнолітнім та є громадянином України.

Згідно вимоги про судимість № 61/109/1603/02-24 від 05.01.2024 р. станом на 08.01.2024 року ОСОБА_12 є особою раніше не судимою.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_3 за наркологічною допомогою не звертався та на обліку в лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно довідки Комунального некомерційного підприємства Кагарлицької міської ради «Кагарлицька багатопрофільна лікарня» обвинувачений ОСОБА_3 знаходиться на обліку у лікаря психіатри з 2013 року - з хворобою легка розумова відсталість.

Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Ржищівської міської ради на гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що ОСОБА_3 проживає в АДРЕСА_1 , в будинку належному його матері, ОСОБА_13 . Неодружений, співмешкає з громадянкою ОСОБА_6 , зі слів, мають двох малолітніх дітей, батьківство, щодо яких, ОСОБА_3 не визнано. На даний час ОСОБА_14 ніде не працює, перебивається тимчасовими підробітками. Має спокійний характер, хороші стосунки з друзями, сусідами, односельчанами, до поки не вживає спиртних напоїв. В нетверезому стані нестриманий, грубий, інколи агресивний. Інформація щодо вживання сильнодіючих та наркотичних препаратів відсутня.

Обгрунтування судом призначення обвинуваченому ОСОБА_3 міри та виду покарання.

Так, санкція ст. 126-1 КК України передбачає покарання у виді громадських роботіт на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або пробаційний нагляд на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк, або позбавлення волі на строк до двох років.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України - нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 , є нетяжким злочином.

При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України суд не вбачає.

У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні обвинуваченому покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, має місце постійного проживання, позитивну характеристику з місця проживання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, думку прокурора щодо міри покарання обвинуваченому, а саме: призначення у виді пробаційного нагляду та висновок досудової доповіді, згідно якого про можливість виправлення особи без ізоляції для суспільства. Зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення у випадку прийняття судом рішення про призначення у виді пробаційного нагляду, вважають доцільним, крім обов`язків, передбачених ч.2 ст.59 КК України, покласти на особу додатковий обов`язок, передбачений ч. 3 цієї статті, зокрема: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою. У разі прийняття рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, вважають доцільним, крім обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені частиною 3 статті 76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації, а тому суд вважає, що належним та достатнім є призначення обвинуваченому покарання буде у виді пробаційного нагляду в межах санкції статті КК України.

Відповідно до положень ст. 59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства.

Призначаючи покарання, суд також враховує і принцип гуманізації відповідальності при призначенні покарання, який повинен бути застосований виходячи із засад визначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Тобто, визначене покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

Цивільний позов по справі відсутній.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів вирішити на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на один рік.

На підставі п.. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки протягом пробаційного нагляду:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3)не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4)виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановлення ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважені органи з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що за ухилення засудженого від відбування покарання у виді апробаційного нагляду передбачена кримінальна відповідальність за ч. 3 ст. 389 КК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по кримінальному провадженню: (а.с. 117-118) матеріали по зверненню ОСОБА_6 від 05.04.2023 за № 565; матеріали по зверненню ОСОБА_6 від 29.07.2023 за № 1438; матеріали по зверненню ОСОБА_6 від 01.12.2023 за № 2650; копії протоколів про адміністративні правопорушення складені відносно гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 05.04.2023 АПР18 № 506501; від 06.04.2023 серія АПР18 № 638928; від 29.07.2023 ВАБ №429065; від 01.12.2023 ВАБ № 976205, які приєднано до кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження;

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1