ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/551/24 Справа № 215/3325/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги прокурора та обвинувачено у кримінальному провадженні за №0002095 (об`єднане), яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.09.2016р, на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Баку, Азербайджан, громадянина України, не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням за ч. 1 ст. 125 КК України та за ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_9 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за цим кримінальним проступком.

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_9 звільнено від покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за цим кримінальним проступком.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 огли на користь ОСОБА_10 у відшкодування завданої майнової шкоди 6768 гривень 59 коп. та моральної шкоди 20000 гривень, а разом 26768 гривень 59 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 огли на користь ОСОБА_11 у відшкодування завданої моральної шкоди 10 000 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 огли на користь ОСОБА_10 витрати на правову допомогу у сумі 3000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_9 огли на користь ОСОБА_11 витрати на правову допомогу у сумі 3000 гривень.

Судом встановлено, що 11.09.2016 приблизно о 18.00 годині ОСОБА_9 огли перебував у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 та почувши голос своєї дружини ОСОБА_12 про допомогу вибіг на вулицю за територію свого домоволодіння, де побачив свою сусідку ОСОБА_11 . Не розібравшись у ситуації, яка склалася між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , на ґрунті неприязних відносин у ОСОБА_9 .огли раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ..

В цей же день, приблизно о 18.05 годині, ОСОБА_9 огли, перебуваючи біля свого домоволодіння за вищевказаною адресою, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, діючи з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень завдав ОСОБА_11 один удар лівим кулаком своєї руки в обличчя у верхню губу. Діючи далі з єдиним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_11 , ОСОБА_9 огли схопив своєю рукою ОСОБА_11 за праве передпліччя та викрутив його у протилежний бік.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 огли завдав ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: синця по зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя; садна по зовнішній поверхні правої губи від центру та праворуч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів.

Ці умисні дії ОСОБА_9 огли судом кваліфіковано за ч.1 ст.125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження.

Крім того, 11.09.2016 приблизно о 18.05 годині ОСОБА_9 огли, перебуваючи біля свого домоволодіння АДРЕСА_1 у ході сварки з ОСОБА_11 та спричинення їй тілесних ушкоджень, побачив сестру ОСОБА_11 ОСОБА_10 , яка прийшла їй на допомогу. В цей час і місці у ОСОБА_9 огли на ґрунті неприязних відносин раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 ..

В цей же день, приблизно о 18.10 годині, ОСОБА_9 огли, перебуваючи біля свого домоволодіння за вищевказаною адресою, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, діючи з метою умисного спричинення тілесних ушкоджень схопив ОСОБА_10 своєю рукою за волосся та штовхнув її об вхідні ворота свого домоволодіння. Після чого ОСОБА_9 огли, діючи з єдиним умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , схопив її правою рукою за горло, а долонею лівої руки наніс один прямий удар в обличчя в область носу. Потім ОСОБА_9 огли долонею своєї лівої руки спричинив ОСОБА_10 ще один прямий удар в обличчя в область носу. Після чого, ОСОБА_9 огли, тримаючи своєю рукою ОСОБА_10 за волосся, шляхом поштовху її голови об вхідні ворота свого домоволодіння наніс їй приблизно 3-4 удари.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 огли завдав ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: перелом кісток спинки носу, струс головного мозку, садна обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я.

Ці умисні дії ОСОБА_9 огли судом кваліфіковано за ч. 2 ст. 125 КК України за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, яке викликало короткочасний розлад здоров`я.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року апеляційні скарги прокурора та засудженого задоволено частково, вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК та в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_10 скасовано, кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК, а цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Постановою Касаційного суду в складі Верховного Суду від 28 листопада 2023 року ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року в частині засудження ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК України скасовано, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційний скарзі прокурор просить вирок суду 1-ї інстанції скасувати в частині призначеного покарання та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн., за ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточно призначити покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді штрафу 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, щоскладає 1700 грн. Застосувати положення п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України та звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд 1-ї інстанції при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 огли в порушення вимог кримінального закону та роз`яснень, які містяться у п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», не застосував положення ст. 70 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 огли просить скасувати вирок суду 1-ї інстанції та закрити кримінальне провадження стосовно нього. В обгрунтування апеляційних вимог зазначає, що на досудовому слідстві у нього не було захисника. Під час ознайомлення з матеріалами справи на досудовому слідстві копії або фотокопії аркушів кримінального провадження він не виготовляв. Звертає увагу, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та зняття фотокопій захисником ОСОБА_8 , під час перебування у провадженні судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , у період з грудня 2017 року по березень 2020 року, в матеріалах кримінального провадження містилась постанова про об?єднання матеріалів досудових розслідувань від 24.07.2017 року. Прокурором, який склав дану постанову зазначений прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 2 юрист 2 класу ОСОБА_14 , та вона не містила підпис вказаного прокурора. Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_9 під час строку апеляційного оскарження в березні 2021 року, на вищевказаній постанові містився підпис. Вважає, що суддя суду 1-ї інстанції вчинила злочин, підробивши підпис на постанові про об?єднання матеріалів досудового розслідування.

Також, під час перебування кримінального провадження в провадженні суду, станом на 10.03.2020 року в повідомленні про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 24.07.2017 року відсутній підпис прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_14 про погодження повідомлення про підозру. Підпис був присутній під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_9 огли під час строку апеляційного оскарження в березні 2021 року.

Вказує, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення в групу прокурорів прокурора ОСОБА_14 . Згідно з описом документів, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, зазначено, що в матеріалах наявні дві постанови про визначення групи прокурорів: постанова від 13.09.2016 року: група прокурорів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ; постанова від 20.07.2017 року: група прокурорів: ОСОБА_17 , ОСОБА_16 .

Вважає, що матеріали кримінального провадження містять безлічь протиріч та порушень норм КПК України, на які суд 1-ї інстанції не звернув увагу, а в оскарженому вироку зазначив, що є нормою та відповідає вимогам КПК України.

Вказує, що жодних слідчих дій, крім огляду місця події у невідкладному випадку, слідчий не мав права проводити без реєстрації заяви ОСОБА_10 в ЄРДР, на що, на думку апелянта, не звернув увагу суд першої інстанції.

Піддає сумніву показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , надані ними в суді першої інстанції, та на які посилається у вироку суд першої інстанції.

Крім того, зазначає, що у витязі з кримінального провадження №0002095, дата внесення 12.09.2016 р., відносно спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , що мали місце (рік не зазначений) приблизно о 18.30 год. невстановленою особою (а не апелянтом), біля будинку АДРЕСА_2 .

Звертає увагу, що у постанові про призначення групи слідчих від 12.09.2016 р. слідчі призначались для розслідування факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_21 , а не Самойловій (тобто апелянт вважає, що групи слідчих по факту розслідування тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_21 - не призначалось).

Вказує, що доручення про проведення досудового розслідування від 12.09.2016 р. надавалось лише за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. В повідомленні про початок досудового розслідування від 12.09.2016 р., зазначено, що 12.09.2016 р. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002095 за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ;

Вказує, що в постанові про призначення групи прокурорів від 13.09.2016 р. група прокурорів призначались для розслідування факту спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , а не Самойловій (тобто групи прокурорів по факту розслідування тілесних ушкоджень спричинених ОСОБА_21 - не призначалось).

Звертає увагу, що станом на 12.09.2016 року у ОСОБА_10 , згідно повідомлення з 14-ї міської лікарні було лише забій м?яких тканей голови, забій шийного відділу хребта, тобто не було навіть синців, а коли ОСОБА_10 через три дні звернулась до 2-ї міської лікарні, її діагноз був зовсів іншим: ЗЧМТ, струс головного мозку.

Зазначає, що під час допиту у якості потерпілої 13.09.2016 року ОСОБА_11 не надавала пояснень, яким чином ОСОБА_9 спричинив їй тілесні ушкодження, в результаті яких ОСОБА_11 отримала забій та часткове ушкодження зв?язок правого ліктьового суглобу та правої кісткі, про що зазначено в рапорті від 12.09.2016 року. При цьому, із показань ОСОБА_11 , ОСОБА_9 одночасно лівою рукою тримаючи ОСОБА_22 за волосся, схопив тією ж лівою рукою за волосся Самойлову.

Звертає увагу, що записи в медичній картці, наведені в Акті судово-медичного дослідження (обстеження) № 1751 від 15.09.2016 року щодо діагнозу: «ушиби м?яких тканей теменной области справа. Спадина верхней губи. Ушиб, повреждение связок правого локтевого сустава» не відповідають виставленому діагнозу, який було телефоном повідомлено 12.09.2016 року до Тернівського ВП КВП. Даним розбіжностям суд не надав ніякої оцінки.

Вважає, що судом не було встановлено, яким чином були отримані потерпілою ОСОБА_23 зазначені нею тілесні ушкодження після 12.09.2016 року, тобто після первинного огляду в 14-й міській лікарні. Навіть у висновку судово-медичної експертизи № 2130, початої 10.11.2016 року та закінченої 16.11.2016 року, експерт зазначив, що « ОСОБА_24 , повреждение связок локтевого сустава» не підтверджений об?єктивними відомостями. На дані невідповідності суд також не звернув уваги та не надав належної оцінки.

Стверджує, що відповіді на питання слідчого у висновку судово-медичної експертизи № 2129 також викликають сумніви. Так, з висновку судово-медичної експертизи № 2129, початої 10.11.2016 та закінченої 16.11.2016, проведеної на підставі постанови слідчого від 09.11.2016 р. стосовно потерпілої ОСОБА_10 вбачається, що експерту не була надана амбулаторна картка ОСОБА_10 з 14 міської лікарні (в постанові про призначення додаткової судово - медичної експертизи від 09.11.2016 р. зазначена, в тому числі, амбулаторна картка), СКТ мозку та кісток датовано лише 16.09.2016 р,, яке було проведено в 2-й міській лікарні.

Вважає, що висновки судово-медичних експертиз № 929 та № 930 від 06.06.2017 року викликають сумніви.

Звертає увагу, що протоколи проведення слідчого експерименту від 03.12.2016 р. за участю потерпілої ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_25 надруковані слідчим заздалегідь, в тому числі, обставини, встановлені слідчим експериментом, від руки написані лише дані учасників слідчого експерименту. На думку апелянта це свідчить про грубе порушення слідчим норм КПК України, та є недопустимим доказом, оскільки, на думку апелянта слідчий заздалегідь виготовив друкований текст протоколу, тобто «завідомо» знав, які саме відомості будуть підтверджені даним слідчим експериментом. Зауважує, що з долучених до слідчого експерименту неякісних світлин, вбачається, що під час слідчого експерименту була лише потерпіла ОСОБА_23 та статист, проте відсутні докази присутності під час проведення слідчого експерименту понятих.

Зауважує, що під час проведення вищевказаних слідчих експериментів понятою була присутня ОСОБА_26 , яка в березні 2017 року була допитана як свідок подій, у яких вона раніше була понятою. Крім того, жоден з дійсних учасників та свідків події, що мала місце 11.09.2016 року, в судовому засіданні не підтвердив, що бачили ОСОБА_26 , навіть потерпілі.

Звертає увагу, що протоколи слідчих експериментів від 12.05.2017 року за участю потерпілих ОСОБА_23 та ОСОБА_22 надруковані на принтері, при цьому відсутні попередні записи самого слідчого експерименту, незрозуміло де та коли було виготовлено друковані протоколи, де та коли вони були підписані учасниками. В матеріалах справи відсутні посилання, де саме зберігаються оригінальні примірники технічних носіїв інформації зафіксованої процесуальної дії, оскільки, диски, які були досліджені в суді першої інстанції - це лише копії.

Апелянт наголошує, що захиснику було відмовлено у виклику понятих, які брали участь під час проведення даних слідчих дій, а тому не можливо обґрунтовано висловитись щодо достовірності зафіксованих на відеозаписах обставин без допиту в судовому засіданні понятих, тому як ні ОСОБА_27 , ні захисник не були присутніми під час проведення слідчих експериментів, не мали можливості поставити питання.

Іншими учасниками кримінального провадження вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Позиції сторін в суді :

Прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції просив його апеляційну скаргу задовольнити частково із врахуванням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 27 квітня 2023 року та постанови Верховного Суду від 28 листопада 2023 року. А саме скасувати вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року в частині призначення ОСОБА_9 покарання за ч.1ст.125 КК України та ухвалити в цій частині новий вирок, обравши покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Апеляційну скаргу обвинуваченого просив залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 в судовому засіданні кожен окремо просили апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній. Апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З урахуванням висновків, викладених Верховним Судом в постанові від 28 листопада 2023 року по даній справі провадження № 51-2745кс22, апеляційний суд переглядає дане провадження в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України і пов?язаних з цим засудженням процесуальних питань.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_9 огли було пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії ОСОБА_9 огли охоплюються складом ч. 1 ст. 125 КК України, а саме за ознаками: умисного легкого тілесного ушкодження.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , свідків, а також фактичними даними, що містяться у письмових доказах, зокрема:

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що зараз із сусідом ОСОБА_9 огли неприязні стосунки, проте до конфлікту були нормальні. 11 вересня 2016 року вона поверталась після роботи додому. При цьому на вулиці вона привіталася з ОСОБА_12 , яка сиділа навприсядки біля своєї хвіртки. Але та піднялась та закричала, щоб ОСОБА_9 брав скоріше мобільний, щоб записати, що вона говорить. Намагаючись пройти біля їх воріт, де стояв візок із сміттям вона за щось зачепилася. В цей час із свого двору вибіг ОСОБА_9 огли і викрикуючи нецензурні слова та погрози став її бити. Вона почала ховатися за ОСОБА_12 , яка ставши руки в боки, відпихала її ліктями в сторону своїх воріт. Але ОСОБА_9 огли з криками та погрозами став їй наносити по черзі кулаками та долонями удари у голову, незважаючи на те, що вона намагалась заховатись за ОСОБА_12 та прикривала себе правою рукою, бо в лівій у неї був пакет. Зліва з`явилась її сестра ОСОБА_10 та потягнулась до пакету, що вона тримала у своїх руках, при цьому вона крикнула їй, щоб та пішла звідси. Вона побачила як ОСОБА_9 огли схопив правою рукою ОСОБА_10 за горло, а лівою долонею вдарив її по центру обличчя, від чого та вдарилась об ворота. Потім він тримаючи ОСОБА_10 своєю правою рукою за горло, а лівою за волосся почав часто бити її об ворота, а під кінець лівою долонею вдарив останню у ніс. Вона намагалась припинити його дії, але він схватив її за праву руку і викрутив її. Далі тримаючи її та ОСОБА_10 за волосся намагався вдарити їх, зіштовхнувши разом, але цьому завадила ОСОБА_12 . Крім того, вказала, що коли вона вперлась у ворота, то побачила, що біля свого дому стоїть сусід ОСОБА_28 і дивиться на них, а також вона бачила сусіда Книша, який стояв на балконі. Через деякий час підійшов ОСОБА_28 та відтягнув від них ОСОБА_9 огли. Внаслідок ударів у неї була розбита губа, була вивернута рука та великий синець на ній. Після цього вона викликала з дому поліцію, а на ранок вона та ОСОБА_10 пішли до лікарні, і вже після огляду травматологом написали заяви в поліцію, після чого слідчий їх допитав.

Потерпіла ОСОБА_10 у судовому засіданні першої інстанції пояснила, що в неділю 11.09.2016 р. ввечері приблизно о 18:30 год. йшла зустрічати свою сестру ОСОБА_11 після роботи. На вулиці вона побачила ОСОБА_12 та як і з нею привіталася ОСОБА_11 , яка йшла по дорозі. Потім вона почула крик ОСОБА_12 , щоб ОСОБА_29 брав мобілку, щоб записати як ОСОБА_11 з ними говорить. ОСОБА_11 призупинилась, а ОСОБА_9 огли, який вибіг із свого подвір`я, почав кулаками своєї лівої руки бити в праву частину обличчя ОСОБА_11 .. Остання намагалась заховатися за ОСОБА_12 , яка стояла попереду і намагалася ліктями заштовхати її у двір, але ОСОБА_9 огли кричав та лаявся і бив ОСОБА_11 також своїми ногами по її ногах, які та намагалась прикривати пакетом. Вона підійшла до ОСОБА_11 і забрала у неї пакет. Але тут ОСОБА_9 огли схопив її за волосся і став бити об ворота, а потім своєю правою рукою сильно здавив її горло та вдарив декілька раз по обличчю. При цьому, ОСОБА_11 хотіла припинити бійку, але він останню відштовхнув від неї. Потім підійшов ОСОБА_28 і взявши ОСОБА_9 огли за плечі та руки не з першого разу відірвав від неї, припинивши бійку і порадивши всім домовлятись мирно. ОСОБА_11 взяла її за руки та відвела додому, звідки вони викликали поліцію та оформили заяви. Вранці вона з сестрою пішли в поліклініку, девиявили тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_26 у судовому засіданні пояснила, що влітку, у неділю в другій половині дня вона йшла виносити сміття. Коли вона вже була через двір до двору ОСОБА_9 .огли, то почула на вулиці шум та крики. Біля воріт ОСОБА_9 огли стояли жінки, серед яких вона впізнала дружину ОСОБА_9 . ОСОБА_30 і ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 огли комусь кулаками своїх рук і ногами по черзі наносив удари із криками і матюками. Вона бачила як ОСОБА_9 огли схопив якусь жінку, що стояла впритул до його паркану, за волосся правою рукою, а лівою бив неодноразово у голову кулаком. Потім свідок помітила, як із-за повороту йде сусід ОСОБА_31 ОСОБА_32 , який, підійшовши до нього та взявши за плечі не відразу відтягнув його від жінки. Тоді вона побачила, що жінка, яку бив ОСОБА_9 огли це ОСОБА_10 , яка прикривала руками своє обличчя.

З протоколу слідчого експерименту від 03.12.2016 р., проведеного за участю потерпілої ОСОБА_11 , вбачається, що остання в присутності понятих біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 розповіла про події, які відбувалися 11.09.2016 р. близько 18 год. 40 хв. біля воріт будинку АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_9 , та показала як він спричинив їй тілесні ушкодження (а.с.111-112, 113-114 том 1).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 12.05.2017 р. та доданого до нього відеозапису фіксації вказаної слідчої дії, проведеної за участю потерпілої ОСОБА_11 , понятих та статистів вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 розповіла про події, які відбулись 11.09.2016 р. о 18.30 по АДРЕСА_1 та показала механізм нанесення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .огли (а.с.160, 161 том 1).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №929 від 06.06.2017 р. виявлені у потерпілої ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли виникнути при обставинах та механізмі, на які вона вказала і показала в ході проведення слідчого експерименту 12.05.2017 р. з її участю (а.с.164-165 том 1).

Згідно з висновком судово-медичної експертизи №930, початої 06.06.2017 р. та закінченої 12.06.2017 р. у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження: синець по зовнішній поверхні нижньої третини правого передпліччя; садно по зовнішній поверхні верхньої губи від центру та праворуч. Характер тілесних ушкоджень у потерпілої свідчить про те, що ушкодження у неї виникли від ударної дії твердого тупого предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо внаслідок удару (ударів). Виявлені у неї тілесні ушкодження, кожне окремо, відноситься до легких тілесних ушкоджень, як такі, що мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше шести днів. Характер виявлених тілесних ушкоджень в наданих медичних документах на ім`я потерпілої так і при первинному обстеженні, а саме ступінь їх загоєння (синець із зеленуватим забарвленням та нечіткими контурами, скоринка у садна розташовані вище рівня неушкодженого епітелію) свідчить, що термін їх виникнення може відповідати 11.09.2017 р. Потерпілій було завдано не менш 2-х прикладань фізичної сили травмуючим предметом, послідовність могла бути різноманітною. Тілесні ушкодження спричинені потерпілій у короткий проміжок часу. Враховуючи протокол проведення слідчого експерименту, можливо зробити підсумок, що потерпіла під час спричинення тілесних ушкоджень знаходилась у вертикальному положенні та була звернута передньою поверхнею тулуба в бік дії травмуючого предмету. Беручи до увагу анатомічну локалізацію виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень, можливо зробити підсумок, що їх виникнення внаслідок падіння з височини власного зросту малоймовірне. Враховуючи анатомічну локалізацію і характер тілесних ушкоджень у потерпілої, можливо зробити підсумок, що механізм їх утворення не суперечить судово-медичним даним, отриманим під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 та потерпілої від 12.05.2017 р., під час проведення яких вони вказали однаковий механізм спричинення тілесних ушкоджень (а.с.168-170 том 1).

Досліджені судом апеляційної інстанції висновки судових експертиз зроблені компетентними спеціалістами, які відповідно до Закону України «Про судову експертизу» мають право на проведення експертиз, а також узгоджуються з іншими об`єктивними доказами по справі.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими вказаними письмовими доказами у провадженні, доповнюють один одного.

Показання обвинуваченого ОСОБА_9 огли про невизнання своєї вини апеляційний суд вважає способом захисту для уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині чи повідомили неправдиві показання. Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається.

Доводи сторони захисту, що свідок ОСОБА_26 не могла бачити подій, що відбувалися 11.09.2016 р. між потерпілими та обвинуваченим, апеляційний суд вважає необгрунтованими.

Свідок ОСОБА_26 , будучи попередженою судом про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України та приведена до присяги, надала показання, які узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Відповідно до абзацу 3 ч.7 статті 223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

Доказів того, що свідок ОСОБА_26 , яка була залучена понятим при проведенні слідчого експерименту, є особою, яка не може бути понятим та її заінтересованості в результатах кримінального провадження стороною захисту не наведено.

Не заслуговують на увагу доводи захисника про визнання недопустимими доказами протоколів проведення слідчих експериментів та додатків до них.

Відповідно до вимог частин 1-3, 6 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. За необхідності слідчий експеримент може проводитися за участю спеціаліста. Під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України протоколи слідчого експерименту належать до документів. Тобто, відомості, зафіксовані під час проведення такої процесуальної дії, є складовими компонентами змісту документа як окремого процесуального джерела доказів в розумінні ст. 84 КПК України, де фіксуються його хід та результати.

Відповідно до ч. 1 ст. 107 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обов`язковим.

Матеріали кримінального провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протоколи слідчих експериментів від 03.12.2016 р. та 12.05.2017 р. відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статтям 104, 105 КПК, а саму слідчу дію проведено за правилами та в порядку, передбаченому ст. 240 цього Кодексу, з дотриманням встановленої кримінальним процесуальним законом процедури проведення слідчого експерименту за участю потерпілих, та процесуальних гарантій, що виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від потерпілих у ході слідчого експерименту.

Щодо долучення до матеріалів кримінального провадження не оригіналів, а копій технічних записів, на яких зафіксовані слідчі експерименти із потерпілими, то стороною захисту не заявлялися заперечення щодо достовірності зафіксованих на відеозаписі обставин. При цьому відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ВС від 26.01.2021 р. по справі № 236/4268/18 Суд зазначає, що якщо сторона захисту не оспорює достовірності відображення слідчих дій на вказаних записах, то сам факт долучення до матеріалів провадження копій цих записів, зафіксованих на оптичних дисках, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Крім того, відповідно до статті 7 Закону України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення тільки тоді, коли електронний документ виступає речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той же електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучені до матеріалів провадження DVD-R диски з відеозаписами слідчих дій були виготовлені у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді у виді файлів. Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Щодо доводів захисника про надання слідчим надрукованого тексту протоколів слідчих експериментів, то суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.106 КПК України протокол під час досудового розслідування складається слідчим або прокурором, які проводять відповідну процесуальну дію, під час її проведення або безпосередньо після її закінчення.

З огляду на вищезазначене, апеляційним судом не встановлено порушень під час проведення слідчих експериментів та складання протоколів за наслідками їх проведення.

Під час апеляційного розгляду, на виконання вимог постанови Верховного Суду від 28.11.2023 року по даній справі провадження №51-2745км22, при перевірці апеляційних вимог обвинуваченого, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про призначення в групу прокурорів прокурора ОСОБА_14 , що наявні у матеріалах кримінального провадження постанова прокурора про об`єднання матеріалів досудових розслідувань від 24 липня 2017 року, а також повідомлення ОСОБА_9 про підозру від 24 липня 2017 року в графі «погоджено» на час розгляду цього провадження судом першої інстанції не містили підписів прокурора ОСОБА_14 , і що підпис цього прокурора з`явився у цих документах вже після постановлення вироку місцевим судом, що за версією засудженого, може свідчити про підробку підпису прокурора ОСОБА_14 , недопустимість цих документів, і, як наслідок, вплинуло на законність ухваленого щодо нього вироку, було доручено ДБР у Дніпропетровській області провести перевірку вказаних фактів, а таккож надано запит до Офісу Генерального прокурора щодо надання відомостей відповідних даних з ЄРДР по даному провадженню про наявність чи відсутність процесуальних документів тощо.

Так, на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року до суду надійшла постанова від 18 квітня 2024 старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у місті Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, ОСОБА_33 про закриття кримінального провадження, в якій зазначається, що в ході досудового розслідування не отримано будь-яких достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про внесення до офіційних документів, а саме процесуальних документів кримінального провадження №0002095: постанови прокурора про об?єднання матеріалів досудових розслідувань від 24 липня 2017 та повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 24 липня 2017 року завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення, у тому числі виконання підписів від імені прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_14 (т. 5 а.с.67-70).

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, сторона захисту під час розгляду справи судом першої інстанції питання щодо повноважності прокурора ОСОБА_14 не ставила. Натомість указала такий довід у своїй апеляційній скарзі.

В ході апеляційного розгляду кримінального провадження прокурор надав постанову про призначення группи прокурорів від 21 червня 2017 року, відповідно до якої прокурор ОСОБА_14 був призначений старшим группи прокурорів у кримінальному провадженні №0002095 за ознаками вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (т. 4 а.с. 11).

Із відповіді Офісу Генерального прокурора від 04.06.2024 року № 25/3-950вих-24 вбачається, що у Реєстрі 21.06.2017 року о 16 год. 18 хв. обліковано відомості про призначення групи прокурорів у складі: ОСОБА_14 (старший),

Отже, доводи обвинуваченого що вказані документи не містили підписів прокурора ОСОБА_14 , а також, що вказані підписи з?явилися в них після постановлення судом першої інстанції вироку, що такі підписи не належать прокурору ОСОБА_14 , апеляційним судом не приймаються, оскільки не підтверджуються доказами.

Виходячи з наведеного, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, при обставинах, викладених у вироку суду.

В обговорення доводів обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів апеляційного суду не входить, оскільки з урахуванням висновків, викладених Верховним Судом в постанові від 28 листопада 2023 року по даній справі провадження № 51-2745кс22, апеляційний суд переглядає дане провадження в частині засудження ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України і пов?язаних х цим засудженням процесуальних питань.

Апеляційні доводи прокурора про не застосування судом положень ст. 70 КК України при призначенні остаточного покарання, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, а тому положення ст. 70 КК України у даному кримінальному провадженню не можуть бути застосовані.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України однією з підстав скасування вироку суду 1-ї інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За приписами ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Оскарженим вироком ОСОБА_9 за ч.1ст.125 КК України обрано покарання у виді штрафу у розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 680 (шістсот вісімдесят) гривень. Прокурор в апеляційній скарзі ставить питання про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого в зв`зку із його надмірною м`якістю, і просить призначити за цією же нормою покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн. На думку колегії суддів така різниця у розмірі покарання ні є суттєвою, не вказує на явну несправедливість обраного судом 1-ї інстанції покарння через м`якість. А тому підстав для задоволення скарги прокурора немає.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок суду в частині визнання винуватості ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України та звільнення ОСОБА_9 від покарання за ч. 1 ст. 125 КК України, у зв?язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за цим кримінальним проступком на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, та доходить висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого не підлягають задоволенню, а відтак, вирок суду першої підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404-409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року стосовно ОСОБА_9 в частині засудження за ч.1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4