Справа №522/1399/24
Провадження № 1-кп/522/1089/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000048 від 23.01.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23.03.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт;

-11.05.2023 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 125, ст.71 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

суд-

ВСТАНОВИВ:

Встановлено, що вирок Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2023 року відносно ОСОБА_3 , яким останнього засуджено за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт надійшов на виконання до Приморського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській області та 12.01.2024 року засудженому роз`яснено порядок відбування покарання і для його відбуття ОСОБА_3 направлено до КП ЖКС «Порто-Франківський», за адресою: м. Одеса, вул. Льва Толстого № 5, куди останньому потрібно було з`явитись 16.01.2024 року.

Разом із тим, ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим із порядком та умовами відбування покарання в виді громадських робіт, достовірно знаючи про наслідки не виконання покладених на нього обов`язків, будучи зобов`язаним додержуватися встановлених відповідно до ст. 37 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному для нього об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, діючи з прямим умислом, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст. 40 Кримінально-виконавчого кодексу України до відбування покарання віднісся неналежним чином, без поважних причин, з метою ухилення від відбування покарання за вироком суду, за відсутності застережень до фізичної роботи, у період часу з 16.01.2024 року по теперішній час злісно ухилився від відбування покарання за вироком суду у виді 200 годин громадських робіт, що виразилось у відмові від отримання направлення до ЖКС «Порто-Франківський» для відбування встановленого покарання, не виході та не відпрацюванні жодної з двохсот годин громадських робіт без поважних причин, чим злісно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, тобто в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому проступку визнав повністю, зазначив, що дійсно вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2023 року він був засуджений до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, також Приморським РВ філії ДУ «Центр пробації» в Одеській областійого було ознайомлено з порядком відбуття покарання у виді громадських робіт та роз`яснено про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання за ч. 2 ст. 389 КК України. Для відбуття призначеного покарання його було направлено до КП ЖКС «Порто-Франківський», однак він відмовився відпрацьовувати громадські роботи. У вчиненому розкаюється, обставини викладені в обвинувальному акті визнає в повному обсязі. Просить суворо не карати.

Судом з`ясовано, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає. Прокурор в свою чергу також не оспорював фактичні обставини, при яких вчинено кримінальне правопорушення, сумнівів у добровільності такої позиції учасників судового провадження в суду немає.

В судовому засіданні учасники судового провадження не заперечили проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, сторонам було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тому суд за даних обставин визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому проступку ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, і тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості, досліджених матеріалах кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженим від відбування громадських робіт доведена повністю і його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.389 КК України.

При призначенні покарання суд враховує положення ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якого покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Також суд враховує загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК України, а саме призначення покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до п. 1 ст. 66 КК України суд визнає його щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Досліджуючи дані, які характеризують особу обвинуваченого суд бере до уваги, що він раніше судимий, судимість не погашена, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, щиро розкаявся у вчиненому.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч. 3 ст. 4 КК України часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Отже, за загальним правилом покарання за вчинене кримінальне правопорушення визначається законом про кримінальну відповідальність на час його вчинення.

У разі, якщо новий закон про кримінальну відповідальність пом`якшує кримінальну відповідальність, то він має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності.

Суд зазначає, що на час вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку, санкція ч. 2 ст. 389 КК України, передбачала покарання у виді арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.

Разом з тим, на час розгляду кримінального провадження, набрали чинності зміни до КК України, які внесені Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23 серпня 2023 року № 3342-ІХ, які набрали законної сили 28.03.2024 року.

Відповідно до внесених змін, санкція ч. 2 ст. 389 КК України викладена у новій редакції, нею передбачене покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеженням волі на той самий строк.

Тобто, редакція санкції ч. 2 ст. 389 КК України, на час вчинення кримінального правопорушення та на час судового розгляду відрізняється, замість арешту, передбачений новий вид покарання у виді пробаційного нагляду, який є більш м`яким покаранням відповідно до ст. 51 КК України.

У зв`язку з цим, відповідно до правил зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, закріплених у ст. 5 КК України, суд призначаючи ОСОБА_3 покарання керується редакцією частини другої статті 389 КК України (в редакції Закону від 23 серпня 2023 року № 3342-ІХ).

Призначення покарання у виді пробаційного нагляду пом`якшує кримінальну відповідальність порівняно із покаранням у виді арешту, тому зазначений закон має зворотну дію в часі та підлягає застосуванню до обвинуваченого.

За наведених обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому Франко покарання в межах санкції, встановленої ч.2 ст. 389 КК України, у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання необхідно приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2023 року у виді 200 годин громадських робіт, яке за правилами ч. 1 ст. 72 КК України необхідно перевести у 25 днів пробаційного нагляду і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 року 25 днів пробаційного нагляду та покласти обов`язки, передбачені ч.2 ст. 59-1 КК України. Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 850 гривень відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України виконується самостійно.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Речові докази відсутні.

Цивільний позов у справі не пред`явлено.

Судові витрати відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 615 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 23.03.2023 року, переведену відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 КК України в 25 днів пробаційного нагляду, з цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 1 (одного) року 25 (двадцяти п`яти) днів пробаційного нагляду.

На підставі ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 850 гривень відповідно до вимог ч. 3 ст. 72 КК України виконується самостійно

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: