В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.11.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

предсатвнка потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002613від 01.08.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Озерна Білоцерківського району Київської області, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

установив:

Відповідно до обвинувального акту, 01.08.2024 близько 17 години водій ОСОБА_7 , порушуючи вимоги п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі по тексту Правила дорожнього руху), відповідно до якого водієві забороняється: «керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «RENAULT MEGANE», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись поблизу будинку АДРЕСА_3 в напрямку с. Мала Вільшанка Білоцерківського району Київської області, в порушення вимог п. 1.5 Правил дорожнього руху, в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», п. 2.3 (б), (д) Правил дорожнього руху, зокрема б) «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», п. 10.1 ПДР України, в якому зазначено: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», прояв неуважність та безпечність, не був особливо обережним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості, внаслідок чого здійснив зіткнення з мотоциклом марки «Spark SP-200», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому стегнової кістки, яке відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_7 порушень вимог п.п. 1.5, 2.3(б, д), 2.9 (а), 10.1 Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням вказаної дорожньо-транспортної пригодою та її наслідками у вигляді тілесного ушкодження у ОСОБА_4 .

10.09.2024 між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 була укладена угода про примирення у відповідності до вимог ст. 471 КПК України.

Згідно даної угоди обвинувачений та потерпілий дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також кримінального покарання, яке повинен понести обвинувачений. В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Прокурор не заперечував проти затвердження судом угоди про примирення між сторонами та призначення обвинуваченому узгодженої міри покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст.468КПКУкраїни у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Угода про примирення також може укладатися, якщо її сторонами чи стороною є неповнолітні. У такому випадку угода укладається за участю законних представників і захисників неповнолітніх. При цьому якщо неповнолітній досяг шістнадцятирічного віку, він має право укладати угоду про примирення самостійно, але за наявності згоди його законного представника. Якщо ж неповнолітній не досяг 16 років, угоду про примирення за його згодою укладає законний представник неповнолітнього. Про надання згоди неповнолітнім, його законним представником у наведених вище випадках обов`язково має бути зазначено в угоді про примирення. Такий підхід слід використовувати, коли укладається угода про визнання винуватості з неповнолітнім підозрюваним, обвинуваченим.

У відповідності до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоду досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Сторони добровільно уклали угоду про примирення, зміст угоди відповідає вимогам ст. 471 КПК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та його захисник цілком розуміють права визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Обвинувачений вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав в повному обсязі та підтримав укладену з потерпілим угоду про примирення.

Потерпілий та його представник також розуміють наслідки укладення та затвердження даної угоди, визначені п. 2 ч. 1 ст. 473 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Виходячи з вищевикладеного, із урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винної та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Згідно зі ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України визнає обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого його вік, добровільне відшкодування завданої шкоди, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття, яке виразилось у тому, що він повністю визнав свою вину та щиро жалкує про скоєння ним злочину, засуджує свою протиправну поведінку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, не встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, та приймаючи до уваги наявність більше двох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, суд погоджується із узгодженою сторонами мірою покарання, визнає дані обставини винятковими та вважає, що мінімальна міра покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, у зв`язку із чим, приходить до висновку про доцільність переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 286-1 ч. 1 КК України, а саме у виді штрафу, який є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Слід зазначити, що вказані обставини, які надають право суду для застосування ст. 69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ст. 286-1 ч. 1 КК України, відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 01 листопада 2022 року, справа № 727/2780/21, провадження № 51-4476км21.

Одночасно, за змістом ч. 2 ст. 99 КК України розміру штрафу встановлюється судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану неповнолітнього в межах до 500 встановлених законодавством неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Зважаючи на керування обвинуваченим автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та наслідки в результаті порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху у вигляді спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, суд вважає за необхідне призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому, в поставі об`єднаної палати від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20 (провадження № 51-944кмо23) Касаційний кримінальний суд Верховного Суду зазначив, що суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, визнаній винною за ст. 286-1 КК України, незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення посвідчення на право керування транспортними засобами, оскільки попереджувальна мета додаткового покарання в такому разі набуває особливого значення.

Відповідно до ст. 124 КПК України судові витрати підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави, а долю речових доказів кримінального провадження слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374, 471, 474, 475 КПК України, суд,

ухвалив:

Затвердити угоду про примирення, укладену 10.09.2024 між потерпілим ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_7 .

Відповідно до затвердженої угоди про примирення ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.08.2024 на мотоциклом марки «Spark SP-200», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у фактичному володінні ОСОБА_4 скасувати

Речові докази : мотоциклом марки «Spark SP-200», реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути та дозволити власнику використовувати на власний розсуд.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-240/44588 від 09.09.2024 в розмірі 3029,12 гривень, за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-240/44585-ІТ від 09.09.2024 в розмірі 3029,12 гривень, за проведення судової експертизи № СЕ-19/111-240/44569 від 11.09.2024 в розмірі 3786,40 гривень.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання угоди про примирення відповідно до ст. 476 КПК України потерпіла та прокурор мають право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди про примирення між потерпілою та обвинуваченим може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч.1 ст. 473 КПК України.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя: ОСОБА_8