УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2024 року

м. Київ

справа № 755/8732/22

провадження № 51-3696 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року щодо ОСОБА_4 ,

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини

За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Вирішено питання щодо речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану.

Як установив суд, 07 серпня 2022 року близько о 06 год ОСОБА_4 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , де винаймає кімнату, в умовах воєнного стану, взяв ноутбук «HP, product: Compaq 6830ss/nCNU9201Q6X», в пошкодженому стані (відсутня кнопка на клавіатурі та відсутній блок живлення), що належить ОСОБА_5 , який є власником зазначеної квартири, після чого утримуючи при собі викрадене майно вийшов із квартири та пішов у невідомому напрямку, в подальшому продав ноутбук іншій особі. Внаслідок цього ОСОБА_5 завдано матеріальної шкоди на суму 4 080 грн.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого та правильності кваліфікації дій за ч. 4 ст. 185 КК, просить скасувати на підставах, передбачених ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді. Прокурор вказує, що апеляційний суд залишив поза увагою допущені місцевим судом порушення вимог статей 50, 65 КК та необґрунтоване застосування положень ст. 75 цього Кодексу, що потягло за собою м`якість призначеного покарання. Зазначає, що оскільки апеляційний суд не усунув допущених порушень і не навів в ухвалі докладних мотивів залишення апеляційної скарги сторони обвинувачення без задоволення, прокурор вважає ухвалу незаконною і такою, що підлягає скасуванню.

Мотиви Суду

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 75 КК визначено, що якщо суд, крім випадків передбачених у ч. 1 цієї статті, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, та кваліфікація його дій у касаційній скарзі прокурором не оспорюються та не заперечуються.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості звільнення від покарання з випробуванням. Однак діючи в межах наданої законом дискреції, суд має навести правові підстави та переконливі мотиви для постановленого ним рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання, тощо.

У цьому кримінальному провадженні, як видно зі змісту копій судових рішень, не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається з копії вироку, призначаючи зазначеній особі покарання, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та всі інші обставини, які відповідно до положень КК, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Відповідно до наданої копії оспорюваної ухвали, апеляційний суд при перегляді вироку належним чином перевірив усі доводи прокурора, у тому числі щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та умотивовано визнав їх необґрунтованими, вказавши також підстави, з яких відмовив у задоволенні вимог сторони обвинувачення.

Погоджуючись із вироком місцевого суду, апеляційний суд зазначив, що вимог

ст. 65 КК дотримано, разом зі ступенем тяжкості вчиненого ОСОБА_4 діяння, враховано особу винного, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначив, що з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_4 , наявності обставин, які пом`якшують покарання - щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому шкоди, суд першої інстанції правильно визначив йому розмір покарання в межах санкції статті та обґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням. Вимоги статей 50, 65 КК при постановленні вироку дотримано, ОСОБА_4 призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд апеляційної інстанції погодився з доводами апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не визнав обставиною, що обтяжує покарання - рецидив злочину, однак дійшов висновку, що така помилка суду першої інстанції не призвела до неправильного вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання та можливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК. Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для постановлення щодо ОСОБА_4 нового вироку через неврахування судом обставини, що обтяжує покарання.

З огляду на викладене, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду про можливість застосування до ОСОБА_4 інституту умовного звільнення. Отже, твердження прокурора, висловлені ним в касаційній скарзі, про те, що судом апеляційної інстанції не надано оцінку доводам його апеляційної скарги є безпідставними.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, прокурор у касаційній скарзі не навів.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданої до неї копії рішення суду апеляційної інстанції не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3