Номер провадження: 11-кп/813/1362/24
Справа № 946/945/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.02.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №№0000019, 0003427 відносно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ізмаїлі Одеської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, працюючого за наймом, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 07.12.2021 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ст. 70 Кримінального кодексу України (далі КК) до позбавлення волі на строк чотири роки, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК з випробуванням строком на два роки,

- 08.07.2022 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до позбавлення волі на строк п`ять років, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК з випробуванням строком на два роки,

обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185 КК України, -

встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 186; ч. 4 ст.187 КК України та йому призначено покарання:

-за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років;

-за ч. 4 ст. 187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК ОСОБА_9 визначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна.

В силу статей 80, 106 КК України не призначено ОСОБА_9 покарання за правилами ст. 71 КК за сукупністю оскарженого вироку та вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2015, яким він засуджений за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 71, 72 КК до позбавлення волі на строк 4 роки 5 днів та на підставі ст.ст. 75, 104 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Не застосований принципи поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК, за цим вироком та за попереднім вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.07.2022, яким ОСОБА_9 засуджений за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст.70 КК до 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст.ст. 75, 76 КК з випробуванням строком на 2 роки, та ці два вироки постановлено виконувати самостійно.

Запобіжний захід тримання під вартою.

Строк покарання обчислюється з моменту фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 08.02.2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону №838-VIII зараховано ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення в строк покарання у виді позбавлення волі з 10.01.2017 до 28.09.2017 та з 08.02.2024 до набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у томі, що він 04.12.2016 близько 00:30 годи., більш точного часу не встановлено, спільно та за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, знаходячись на перехресті вул. Некрасова та вул. Кольцова в м. Ізмаїлі, умисно, з корисливих мотивів, здійснили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 , та поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 , під час якого інша особа почала наносити множинні удари руками та ногами в область голови та різних частин тіла останніх, внаслідок чого ОСОБА_10 були завдані тяжкі тілесні ушкодження.

Після цього інша особа разом з ОСОБА_9 , який скористався тим, що потерпілим були завдані тілесні ушкодження, у тому числі тяжкі ОСОБА_10 , заволоділи майном останнього на загальну суму 5550 грн.

Крім того, інша особа заволоділа майном, яке належить ОСОБА_12 на загальну суму 1255 грн. Після цього з місця скоєння кримінального правопорушення інша особа та ОСОБА_9 зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, 28.12.2016 в період часу з 10:00 год. до 12:00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , спільно та за попередньою змовою з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом пошкодження вхідних дверей проникли до приміщення будинку АДРЕСА_2 , де в одній із кімнат у комоді виявили грошові кошти у сумі 3000 грн.

Під час викрадення грошових коштів ОСОБА_9 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, були застигнуті господарем зазначеного домоволодіння ОСОБА_13 , який почав вимагати від них припинити їх протиправні дії та повернути йому викрадені грошові кошти, на що ОСОБА_9 та інша особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, ніяким чином не відреагували та відкрито викрали вказані грошові кошти у сумі 3000 грн, чим спричинили потерпілому ОСОБА_13 матеріальну шкоду на зазначену суму.

Зазначено судове рішення районного суду оскаржує в апеляційному порядку захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_14 в своїй апеляційній скарзі просив вирок суду змінити, ОСОБА_9 визнати невинуватим та виправдати за ч. 3 ст. 186; ч. 4 ст. 187 КК України - у зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченим вказаних кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просив переглянути його справу, у зв`язку з тим, що він не погоджується з вироком суду першої інстанції та зазначив, що всі докази зібрані органом досудового розслідування були отримані шляхом застосування до нього фізичного насильства з боку працівників поліції.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про доручення Державному бюро розслідувань провести дослідження фактів щодо застосування до ОСОБА_9 співробітниками Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській областінезаконних методів здійснення досудового розслідування на які обвинувачений ОСОБА_9 посилається у своїй апеляційній скарзі, а саме щодо здійснення до нього катування з використанням спецзасобів (електрошокер, гумова палка) та його незаконного утримання на протязі 3 діб у поліцейському відділені.

Захисник підтримала клопотання прокурора, просила його задовольнити.

Заслухавши думку учасників судового провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 1 ст. 46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 і квітня 2011 року).

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Аналогічну позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх судових рішеннях зазначивши, що залишення без процесуальної уваги заяв обвинуваченої особи про фізичний та психологічний тиск є істотним порушенням кримінального процесуального закону відповідно до ст. 419 КПК України.

Частиною 6 ст. 206 КПК України передбачено, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування в тому числі злочинів вчинених працівником правоохоронного органу.

Відповідно до матеріалів справи досудове розслідування кримінальних проваджень №№0000019, 0003427 здійснювалось працівниками Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області.

За таких обставин, враховуючи вимоги п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити та доручити другому слідчому відділу Державного бюро розслідувань (з дислокацією у м. Одеса) провести дослідження відомостей про факти, що заявлені обвинуваченим ОСОБА_9 в апеляційній скарзі про застосування до нього працівниками поліції недозволених методів здійснення досудового розслідування під час проведення з ним першочергових слідчих дій у кримінальних провадженнях №№0000019, 0003427.

При цьому, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідним зобов`язати ТУ ДБР надати апеляційному суду копію прийнятого за результатами розгляду скарги процесуального рішення.

Керуючись статтями 206, 216, 350, 405, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Доручити Другому слідчому відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених у заяві обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування до нього фізичного та психологічного впливу на стадії досудового розслідування співробітниками Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області у даному кримінальному провадженні, шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Зобов`язати службових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві надати апеляційному суду копію прийнятого процесуального рішення, за результатами розгляду заяви обвинуваченого ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4