Справа № 462/444/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/686/24 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 14.05.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, розлученої, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, непрацюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, востаннє 09 вересня 2022 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі з іспитовим терміном на 1 рік,

обвинуваченоїу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1, 2 ст. 307 КК України, за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

встановила:

Прокурор подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 14.05.2024, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України та призначено їй покарання:

за ч.1 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років позбавлення волі;

за ч.2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 4

років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2022 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяць позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахується з дня звернення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в розмірі 2265 гривень 36 коп.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з даним вироком прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України - у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 09.09.2022 більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.71, пп. «г» п.1 ч.1 ст. 72 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2022 та частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 17.05.2022, яке змінено ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2023 із штрафу в розмірі 17000 грн. на 240 годин громадських робіт, та призначити за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 2 (два) місяці з конфіскацією майна.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, прокурор вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного обвинуваченій покарання ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що судом першої інстанції визнано доведеним вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307 КК України, оскільки вона вчинила незаконне придбання, зберігання з метою збуту, та збут наркотичних засобів, а також ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки вона вчинила незаконне перевезення, зберігання з метою збуту наркотичних засобів та збут наркотичних засобів, вчинений повторно.

Апелянт покликається, що з вироку вбачається, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судима, востаннє вироком Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2022, за ч. 2 ст. 309 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 79 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 вчинила 03.08.2022, тобто до постановлення вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2022, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 вчинила 21.09.2022, тобто після постановлення вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2022

Відтак щодо вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.09. 2022 який слід врахувати при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання, застосуванню підлягає як ч.4 ст.70, так і ст.71 КК України.

Окрім цього встановлено, що ОСОБА_7 засуджена 17.05.2022 Залізничним районним судом м. Львова за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн. Однак 01.06.2023 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова штраф замінено на громадські роботи на строк 240 годин, які не відбула. Відтак, на час ухвалення 14.05.2024 вироку Залізничним районним судом м. Львова у ОСОБА_7 залишалось невідбутим покарання у виді 240 годин громадських робіт. Кримінальні правопорушення, передбачені ч. ч. 1,2 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 вчинила після постановлення вироку Залізничного районного суду м. Львова від 17.05.2022, а отже підлягають застосуванню положення ст. 71 КК України щодо вироку від 17.05.2022.

Водночас суд першої інстанції при призначенні остаточного покарання застосував лише положення ст. 71 КК України щодо вироку Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2022, та не застосував положення ч.4 ст. 70 КК України, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

З урахуванням наведених положень кримінального закону, ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч.1 ст. 307 КК України, після цього на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Залізничного районного суду м.Львова від 09.09.2022, визначити покарання за сукупністю злочинів, у подальшому призначити покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, після цього на підставі ст. 71 КК України, з урахуванням як вироку Залізничного районного суду м.Львова від 09.09.2022, так і вироку Залізничного районного суду м. Львова від 17.05.2022 визначити покарання за сукупністю вироків.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню та не застосував закон, який підлягає застосуванню.

Окрім цього, судом першої інстанції при призначення покарання допущено неправильне застосування ст.69 КК України, що призвело до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість. Зазначена стаття застосовується у виняткових (особливих) випадках, за наявності двох, визначених у ній умов, у їх єдності та сукупності (обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; даних, які певним чином характеризують особу винного). Відтак, не допускається застосування ст. 69 КК України у разі установлення судом лише обставин, які пом`якшують покарання, однак істотно не знижують ступінь тяжкості злочину.

Апелянт наголошує, що судом не надано жодної оцінки тому, що ОСОБА_7 неодноразово судима, в основному за кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та психотропних речовин: 22.06.2020 Залізничним районним судом м. Львова за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який замінений 31.03.2021 на покарання у виді громадських робіт; 17.05.2022 Залізничним районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.; 09.09.2022 Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі з іспитовим терміном, встановленим на підставі ст. 79 КК України, тривалістю 1 рік.

Під час іспитового терміну, встановленого вироком від 09.09.2022, та маючи невідбуте покарання за вироком від 17.05.2022, ОСОБА_7 03.08.2022 та 21.09.2022 вчинила нові умисні тяжкі злочини, передбачені ч.1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України. Зазначені дані про особу обвинуваченої суд, усупереч вимогам ст. 69 КК України, не врахував.

Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України, взяв до уваги наявність у обвинуваченої на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Разом з тим, судом залишено поза увагою той факт, що до обвинуваченої ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.09.2022 обрано запобіжний захід у виді триманні під вартою у кримінальному провадженні №0000337 від 17.03.2022 за ч.2 ст. 307 КК України. Відтак з цього часу обвинувачена ОСОБА_7 фактично утримання та догляд за своїми неповнолітніми дітьми не здійснює.

Як обставину, що є підставою для застосування ст. 69 КК України, судом зазначено зайняття ОСОБА_7 волонтерською діяльністю, яка полягає в допомозі вимушено переміщеним особам та особам похилого віку, що підтверджується договором про надання волонтерської допомоги, укладеного між ОСОБА_7 та благодійною організацією «Доброгір» від 08 червня 2022 року та довідкою вказаного Фонду від 18 квітня 2024 року. У той же час таку діяльність, згідно із договором, на який посилається суд, ОСОБА_7 здійснювала з 08.06.2022, а уже 03.08.2022 та 21.09.2022 нею вчинені тяжкі злочини, передбачені ч. ч. 1,2 ст. 307 КК України. Більше того, ОСОБА_7 згідно із ухвалою слідчого судді від 23.09.2022 перебуває під - вартою, а отже не може здійснювати жодної волонтерської діяльності.

Відтак, такі обставини, як наявність у ОСОБА_7 трьох дітей та здійснення волонтерської діяльності, не перешкодили вчиненню обвинуваченою нових кримінальних правопорушень.

Судом першої інстанції встановлено, що у невстановлені досудовим розслідуванням час, дату та місці, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів та збут наркотичних засобів.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів, ОСОБА_7 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, але не пізніше 11 год. 20 хв. 03 серпня 2022 року, за невстановлених обставин незаконно придбала з метою збуту наркотичний засіб - метадон, загальною масою 0,1210 грама, який умисно незаконно зберігала у паперовому згортку при собі, з метою подальшого збуту.

У подальшому, 03 серпня 2022 року, приблизно о 11 год 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у парку «Левандівський» у м. Львові, маючи умисел на незаконне збагачення шляхом незаконного збуту наркотичних засобів, незаконно збула ОСОБА_10 вищезазначений наркотичний засіб метадон, масою 0,1210 грам, за який отримала грошові кошти в сумі 500 гривень.

Крім цього, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне незаконне придбання, зберігання з метою збуту наркотичних засобів та повторний їх збут, у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений час, але не пізніше 10 год. 20 хв. 21 вересня 2022 року, за невстановлених обставин незаконно повторно придбала з метою збуту наркотичний засіб - метадон, загальною масою 0,1661 грама, який повторно незаконно зберігала у паперовому згортку при собі, з метою подальшого збуту.

У подальшому, 21 вересня 2022 року, приблизно о 10 год 20 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне збагачення шляхом незаконного збуту наркотичних засобів, повторно незаконно збула ОСОБА_10 вищезазначений наркотичний засіб метадон, масою 0,1661 грам, за який отримала грошові кошти в сумі 500 гривень.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 про задоволення апеляційної скарги прокурора, міркування захисника- адвоката ОСОБА_9 , який часткового підтримав апеляційні вимоги прокурора в частині приєднання покарання за вироком суду першої інстанції від 17.05.2022, думку обвинуваченої ОСОБА_7 , яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження. Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченої за ч.1, 2 ст. 307 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 1, 2 ст. 307 КК України та їй призначено за частинами даної статті покарання, із застосуванням вимог ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, однак судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання не враховано всіх вимог чинного законодавства, зокрема правил застосування ст. 70, 71 КК України.

Так, при призначенні покарання за сукупністю злочинів та вироків підлягає дослідженню співвідношення між часом вчинення кримінальних правопорушень і часом засудження за них: ст.70 КК України підлягає застосуванню, коли кримінальне правопорушення вчинено до засудження за будь-яке з них, а ст.71 КК України - коли кримінальне правопорушення вчинено після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст.70, так і ст.71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч.4 ст.70 КК України; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Такий же висновок щодо застосування ч.4 ст. 70 та ч.1 ст.71 КК України надано об`єднаною палатою Верховного Суду в порядку ст.442 КПК України в постанові від 25.06.2018 №511/37/16-к (провадження №51-830км18).

Окрім цього, об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 25.06.2018 (справа №511/37/16-к) зроблено висновок, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, то покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України. У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким, що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК України не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України.

Вищенаведених положень кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався.

Як зазначено Верховним Судом, виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок - рішення суду містить помилку.

Зазначених обставин суд першої інстанції не врахував, внаслідок чого допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягає застосуванню, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України, є підставою для зміни або скасування вироку суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню та незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 та ухваленні нового вироку в цій частині.

Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

У такому випадку, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 420 КПК України, має ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_7 визначити остаточне покарання, що відповідає положенням ст.ст. 65, 70 КК України і буде необхідним та достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дії ОСОБА_7 підставно кваліфіковано за ч. 1 ст. 307 КК України, оскільки вона вчинила незаконне придбання, зберігання з метою збуту, та збут наркотичних засобів, а також, за ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки вона вчинила незаконне перевезення, зберігання з метою збуту наркотичних засобів та збут наркотичних засобів, вчинений повторно.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за встановлених судом першої інстанції обставин, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину. Суд апеляційної інстанції також враховує дані про особу ОСОБА_7 , яка має судимості зокрема за злочини в сфері обігу наркотичних засобів, за якими покарання не відбуто; її вік, конкретні обставини кримінального провадження, її ставлення до скоєного, а саме визнання вини в повному обсязі, щирого каяття у скоєному, під наглядом в психоневрологічному чи наркологічному диспансерах не перебуває; позитивно характеризується за місцем проживання, мати одиначка, яка самостійно виховує чотирьох дітей троє з яких є неповнолітні 2008 р.н., 2014 р.н., 2021 р.н.; пом`якшуючими вину обставинами є щире каяття як на досудовому слідстві, так і під час судового провадження в судах першої та апеляційної інстанцій; обтяжуючих вину обставин не встановлено, а також те, що ОСОБА_7 після початку повномасштабної війни на території України займалася волонтерською діяльністю допомагаючи вимушено переміщеним особам та особам похилого віку, що підтверджується Договором про надання волонтерської допомоги, укладеного між ОСОБА_7 та Благодійною організацією благодійного фонду «Доброгір» від 08.06.2022 року, що у своїй сукупності на переконання суду істотно знижують ступінь тяжкості вчинюваного злочину, у зв`язку з чим колегія судді вважає, що покарання обвинуваченій слід обрати на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі, без конфіскації майна, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 , яке є неможливим без ізоляції від суспільства, а також з метою попередження нових злочинів та на переконання суду саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Отже колегія суддів вважає, що обвинуваченій ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч. 1 ст. 307 КК України, після цього на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням вироку Залізничного районного суду м.Львова від 09.09.2022, визначити покарання за сукупністю злочинів, у подальшому призначити покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, після цього на підставі ст. 71 КК України, з урахуванням як вироку Залізничного районного суду м.Львова від 09.09.2022 так і вироку Залізничного районного суду м. Львова від 17.05.2022 визначити покарання за сукупністю вироків.-

З огляду на зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання за кримінальне правопорушення скоєне обвинуваченою ОСОБА_7 .

Керуючись ч.15 ст. 615 ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Вирок Залізничного районного суду м.Львова від 14.05.2024 року відносно ОСОБА_7 , яким засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 307 КК України - скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити покарання: за ч. 1 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 09.09.2022 більш суворим покаранням за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Призначити ОСОБА_7 , за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.71, пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироками Залізничного районного суду м. Львова від 09.09.2022 та частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 17.05.2022, яку змінено ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.06.2023 із штрафу в розмірі 17000 грн. на 240 годин громадських робіт, та призначити за сукупністю вироків остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири ) роки 2 (два) місяці.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженою, яка утримується під вартою - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: