Справа № 203/448/24
Провадження № 1-кп/0203/526/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 01 січня 2024 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Кременчук Полтавської області, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, на утриманні нікого не маючий, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовець призваний за мобілізацією, на посаду номера обслуги гранатометного відділення гранатометної групи З загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», судимий 24.07.2024 вироком Ленінського районного суду м. Полтави за ч.4 ст.408 КК України до п`яти років позбавлення волі, ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 14.11.2024 звільнений умовно-достроково на 4 роки 5 місяців 4 дні від відбування основного покарання у виді позбавлення волі для проходження військової служби за контрактом,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на час проведення мобілізації, проходячи військову службу на посаді посаду номера обслуги гранатометного відділення гранатометної групи 3 загону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний, серед іншого, свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, дорожити честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, всупереч зазначених вимог законодавства, 30 грудня 2023 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин, ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні хостелу (готелю) « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи на підставі злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, здійснив крадіжку мобільного телефону «Redmi Note 12 Onyx Gray 4 GB RAM 128GB ROM» з imeil: НОМЕР_2 , з imei2: НОМЕР_3 , вартістю 5 996 грн. 15 коп., та мобільного телефону «Xiaomi Redmi 9А» модель M2006C3LG, imeil: НОМЕР_4 , з imei2: НОМЕР_5 , об`ємом пам`яті 32 GB, 2RAM, вартістю 2 040 грн., та сховавши їх до карману куртки одягнутої на ньому з викраденим майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 8037 гривні 15 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та суду пояснив, що дійсно 30 грудня 2023 року, приблизно о 22 годині 15 хвилин, зайшов до хостелу «Хата», який розташований в районе залізничного вокзалу м. Дніпра, де побачив в кімнаті на тумбі мобільний телефон «Redmi Note 12 Onyx Gray та мобільний телефон « Xiaomi Redmi 9А», які викрав та в подальшому один телефон здав до ломбарду, а другий був вилучений працівниками поліції. В скоєному кається.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює всі обставини справи і судом встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності його позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що його характеризують, та судових витрат, визначивши відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

З урахуванням наведеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення дійшов до впевненого висновку що діяння, яке вчинене ОСОБА_4 дійсно мале місце, та його дії правильно кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене у період воєнного стану.

Призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд приймає до уваги тяжкість скоєного кримінального правопорушення, а також те, що останній на час скоєння злочину є не судимим, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, характеризується посередньо, вину визнав повністю, щиро покаявся у скоєному.

Обставинами, що пом`якшують покарання є щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини. В справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. В справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року так і в справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Також у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

З таких підстав, суд, приймаючи до уваги всі вищезазначені обставини, вважає, що ОСОБА_4 слід призначати покарання відповідно до санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, та знаходить можливим перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_4 був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 24.07.2024 за ч.4 ст408 до покарання у виді позбавленні волі строком на 5 років.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ОП ККС від 1 квітня 2024 року у справі № 183/6854/20 (провадження № 51-4885кмо23), якщо особі, що вчинила кримінальне правопорушення, за вироком суду було призначено покарання, яке ухвалено відбувати реально, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших кримінальних правопорушеннях, за які за новим вироком їй призначається покарання із застосуванням на підставі ст. 75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання не застосовуються, і кожний вирок попередній, за яким особа має відбувати покарання реально, та новий, за яким її звільнено від відбування покарання з випробуванням, виконуються самостійно.

Оскільки суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.75 КК України, суд не застосовує до останнього ч.4 ст.70 КК України, та вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 24.07.2024 підлягає самостійному виконанню.

Відповідно до ст.124 ч.2 КПК України судові витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи, в розмірі 400 гривень, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого від відбуття призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю три роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати засудженого періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 24.07.2024 виконувати самостійно.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_4 не обиралась.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в рахунок відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта 400 (чотириста) гривень 00 копійок

Речові докази: мобільний телефон « Xiaomi Redmi 9А» модель M2006C3LG, який зберігається в камері речових доказів ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, передати потерпілому ОСОБА_5 на належністю; DVD-диск з відеозаписами з камер спостереження, - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

На вирок можуть подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1