Провадження №: 1-кс/755/2803/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання старшого слідчого в ОВС 1 відділу ІНФОРМАЦІЯ_18 ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 серпня 2024 року за № 0000198 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ч. 3 ст. 436-2 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого надійшло вказане клопотання слідчого, котре погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за його підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 6 ст. 111-1, ч. 2 ст. 436-2 КК України.

У клопотанні вказується, що ІНФОРМАЦІЯ_18 (адреса управління з 23 травня 2023 року, згідно даних ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань, - АДРЕСА_1 ) здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження у ході якого встановлено, що громадянин України ОСОБА_6 , будучи проросійсько налаштованим, з 2014 року активно сприяв та сприяє окупаційній владі Російської Федерації на тимчасово окупованій території України (далі - ТОТУ) в АР Крим, здійснює інформаційну діяльність на підтримку держави-агресора щодо повномасштабної військової агресії РФ проти України, а також виправдовує, визнає правомірною збройну агресію Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом визнанні правомірною тимчасову окупацію частини території України.

Свою діяльність громадянин України ОСОБА_6 з 2014 року по теперішній час висвітлює за допомогою належної йому акаунт-сторінки (інтернет-профілю) соціально орієнтованого ресурсу Всесвітньої мережі Інтернет « Вконтакте », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 , позначеного як « ОСОБА_6 », акаунт-сторінки в програмі-месенджері «Telegram» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , на каналі у російському пропагандистському онлайн-сервісі для хостингу та перегляду відео « Rutube », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_4 , позначеного як «ІНФОРМАЦІЯ_13», російської блог-платформи для створення та перегляду контенту « Дзен », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , де систематично розповсюджує матеріали із підтримкою російської агресії проти України.

З 2014 року, ОСОБА_6 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення факту окупації Автономної Республіки Крим з боку Російської Федерації, з власної ініціативи, почав співпрацювати в якості телевізійного журналіста з проросійськими інформаційним центром " Юго-Восточный фронт ", інформаційною інтернет-агенцією " ANNA NEWS ", а у подальшому з інформаційною агенцією «NewsFront», а також з «АНО «Телерадіокомпанія «Крим».

Зокрема, з 2021 року ОСОБА_6 є ведучим авторської проросійської інформаційної передачі «ІНФОРМАЦІЯ_19», яку веде на території ТОТУ в АР Крим, а з 06 березня 2023 року ця передача також виходить на інформаційному порталі «Крым 24».

Метою цієї передачі є проведення активної російської пропагандистської діяльності, здійснення впливу на формування інформаційного проросійського простору серед населення АР Крим, а також на суспільну свідомість мешканців АР Крим шляхом просування проросійських наративів, що є складовою частиною внутрішньополітичної стратегії Російської Федерації на окупованих територіях.

Безпосередньо 12 травня 2023 року ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , а саме в студії засобу масової інформації - мережевого видання «Інформаційний портал «Крым24», провів, як ведучий, черговий випуск програми «ІНФОРМАЦІЯ_19», із заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_8 », де, в якості запрошеного гостя, взяв участь громадянин України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , й ефір якого транслювався через супутникове мовлення та тривав 40 хв. 12 сек.

Відеозапис вказаного випуску передачі також було розміщено, зокрема, у Інтернет-ресурсах: на офіційному сайті інформаційного порталу « Крым 24 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 та сторінці порталу в онлайн-сервісі « Rutube » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_12 ; на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_13 » в онлайн-сервісі « Rutube » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 /

В ході випуску ОСОБА_6 :

- поширив у російському та українському (на тимчасово окупованих територіях) інтернет- та медійному просторі інформацію, яка за своїм об`єктивним змістом спрямована на нагнітання в російському та українському суспільстві антиукраїнських і проросійських настроїв, на визнання правомірними та виправдовування збройної агресії РФ проти України і окупації частини її території, що свідчить про здійснення ним інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора;

- у своїх монологах, у період часу відеозапису 00:36-02:12, 03:56-04:32, 06:34-07:44, 09:26-10:25, 11:08-11:27, 13:24-16:06, 18:12-18:41, 20:25-21:30, 21:32-23:09, 24:10-24:52, 27:19-30:10, публічно, з використанням засобу масової інформації, розповсюдив висловлювання, які мають пропагандистський характер і спрямовані на формування у суспільстві настроїв, відповідних до поширюваних ним ідей та переконань, при цьому вживав мовні засоби і лінгвістичні прийоми з метою: нав`язати масовому адресату за допомогою деструктивних лінгвістичних форм і прийомів негативне ставлення до держави України, військовослужбовців ЗСУ, загалом українського патріотичного суспільства як до «ворога/нациста», який загрожує мирному і стабільному життю росіян і жителів тимчасово окупованих територій України; сформувати позитивне ставлення до Росії як до «визволителя» України від «нацизму» та сакралізувати війну в Україні як таку, що направлена на звільнення України від цього негативного суспільного явища, і в такий спосіб виправдати збройну агресію Росії проти України та окупацію частини її території, тобто містяться ознаки, які вказують на наявність у них виправдовування та визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в 2014 році, та виправдовування і визнання правомірною тимчасової окупації частини території України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1 КК України, а саме колабораційній діяльності, тобто у здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора, за відсутності ознак державної зради та та ч. 3 ст. 436-2 КК України - виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України, вчинене з використанням засобів масової інформації, у зв`язку з чим 27 лютого 2024 року складено повідомлення про його підозру.

Потім, у порядку ст. 135 КПК, у зв`язку з тим, що ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, письмове повідомлення про підозру йому вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, тобто шляхом опублікування повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр» у номері № 44 ( 7704 ) за 29 лютого 2024 року, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

12 березня 2024 року ОСОБА_6 оголошено в розшук.

На даний час встановлено, що ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування на тимчасово окупованій території АР Крим, з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Вказане підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_6 , як ведучий авторської програми «ІНФОРМАЦІЯ_19» на проросійському каналі засобу масової інформації - мережевого видання «Інформаційний портал «Крым24», яке входить до складу «АНО «Телерадіокомпанія «Крим», що була створена на ТОТУ АР Крим окупаційним органом виконавчої влади - т.зв. «Советом Министров Республики Крым», на систематичній основі здійснює інформаційну діяльність у співпраці з державою-агресором, сторона обвинувачення вбачає наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вказані обставини, а також те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 6 ст.111-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, є особливо тяжким та тяжким, за перше з яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, вказують на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст.177 КПК, у випадку обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, це не забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків, та не зможе запобігти вказаним ризикам.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Прокурор групи прокурорів - прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_3 у судовому засіданні подане клопотання підтримала, зауваживши, що в силу ч. 6 ст. 176 Кримінального процесуального кодексу (КПК) України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111-1 КК, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні вказав, що у провадженні не є дійсними обставини регламентовані ч. 1 ст. 42 КПК України.

Щодо участі підозрюваної особи в розгляді клопотання, то слід вказати наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 193 КПК розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю підозрюваного, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Відповідно, хоча ч. 6 ст. 193 КПК уможливлює проведення судового розгляду клопотання про тримання під вартою за відсутності підозрюваного, але вона не містить правила, виходячи з якого слідчий суддя не повинен дотримуватися вимог ч. 1 ст. 187 КПК стосовно обов`язкового здійснення виклику підозрюваного.

Адреса підозрюваної особи, згідно даних клопотання, тимчасово окупована територія (далі в т.ч. ТОТ) України.

Згідно ч. 8 ст. 135 КПК повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Суд інформував підозрювану особу про цей процес у порядку ч. 8 ст. 135 КПК, про що свідчать дані публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Отже, в аспекті встановлення факту повідомлення про час та місце розгляду справи, слід зауважити, що у національному законодавстві та судовій практиці може застосовуватися такий засіб юридичної техніки, як юридична фікція (legal fiction), тобто умовно прийнятий факт, що не може бути спростований у процесі доказування та беззаперечно приймається за істину (має імперативний характер), зовнішньою формою якого є норми матеріального та процесуального права, оскільки застосування юридичних фікцій має на меті забезпечення принципу правової визначеності та, головним чином, спрямовано на фіксацію виконання уповноваженим суб`єктом певного обов`язку у визначених законом випадках.

У цій справі виконано усі визначені КПК України дії, спрямовані на повідомлення підозрюваної особи про цей розгляд, а тому вважається, що цей учасник повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПИТАННЯ

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Так, останній (порядок) визначає таке:

- запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1, 2 ст. 131 КПК України);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України);

- метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується;

- підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 передбачених цим Кодексом;

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний, згідно ст. 178 КПК України, оцінити в сукупності всі обставини щодо підозрюваного, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; 10) наявність повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к) та безпосередньо з питання порушеного заявниками у даному зверненні (обрання запобіжного заходу) регламентує потребу надати відповіді на такі питання перед розглядом питання щодо виду самого заходу, як-то:

(а) щодо набуття статусу підозрюваного у кримінальному провадженні

Згідно з ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Велика Палата Верховного Суду у поставі від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к зазначила, що викладена в письмовому повідомленні підозра служить підґрунтям для виникнення системи кримінально-процесуальних відносин та реалізації засади змагальності у кримінальному провадженні. З моменту повідомлення особі про підозру слідчий, прокурор набувають щодо підозрюваного додаткових владних повноважень, а особа, яка отримала статус підозрюваного, набуває процесуальних прав та обов`язків, визначених ст. 42 КПК України.

Дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру, у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання та за відсутності відомостей про її місце перебування, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 42, ст. 135 КПК України, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складання такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з ч. 1, 2, 4 - 7 цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

З матеріалів клопотання вбачається, що повідомлення про підозру опубліковано на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».

Отже, слідчий суддя вважає, що у провадженні доведено вжиття можливих заходів для доведення до відома підозрюваної особи фактів складання повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин у порядку, передбаченому КПК України.

(b) щодо наявності підстав для розгляду клопотання за відсутності підозрюваної особи

Аналіз ч. 6 ст. 193 КПК України дозволяє зробити висновок, що під час вирішення питання обрання запобіжного заходу у порядку цієї норми слідчому, прокурору необхідно довести, а слідчому судді достатньо встановити, що певна особа переховується на тимчасово окупованій територій.

Згідно ст. 1 Закону тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Датою початку тимчасової окупації Російською Федерацією окремих територій України є 19 лютого 2014 року.

Автономна Республіка Крим та місто Севастополь є тимчасово окупованими Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року.

В цьому випадку з`ясовано, що підозрювана особа перебуває на ТОТ АР Крим та державний кордон і адміністративну межу з тимчасово окупованою територією АР Крим не перетинала.

Згідно ст. 12 Закону порядок вручення повістки про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, а також правові наслідки ухилення визначаються Кримінальним процесуальним кодексом України.

Згідно ч. 9 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

На виконання вимог ст. 135 КПК України у зв`язку з тим, що підозрювана особа перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, повістки про її виклик до слідчого в дати 05-07 березня 2024 року опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Водночас, як зазначив Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19, під ухиленням від слідства або суду слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Суд встановив, що в цьому провадженні у відношенні підозрюваної особи є достатні підстави вважати можливою її обізнаність, з огляду на вжиті стороною обвинувачення дії, визначені ст. 135 КПК України, про:

- здійснення щодо неї кримінального провадження, свій статус у ньому, а також покладені процесуальні обов`язки та необхідність їх виконання;

- виклик до органу досудового розслідування щонайменше двічі.

Ці ж дані засвідчують собою, факт не прибуття підозрюваної особи у зазначені в оголошення в газеті дати до органу досудового розслідування, не надання доказів поважності причин неприбуття.

За вказаних обставин, враховуючи положення ч. 3 ст. 12 Закону та ч. 5 ст. 139 КПК України, слід дійти висновку про наявність достатніх підстав вважати, що підозрювана особа переховується від органу досудового розслідування на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Ба більше, за рішенням слідчого підозрювану особу оголошено в розшук.

Кримінальний процесуальний закон не містить визначень понять «розшук» та «міжнародний розшук». Водночас «розшук» можна витлумачити як комплекс слідчих та оперативно-розшукових заходів, здійснюваних компетентними органами та спрямованих на встановлення місцезнаходження особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

Отже, «розшук» є більш широким інститутом по відношенню до «міжнародного розшуку», який є його кваліфікованим різновидом.

Тим самим, оголошення особи в розшук є супутнім додатковим фактором, котрий вказує на наявність підстав для розгляду клопотання у порядку ч. 6 ст. 193 КПК поряд із даними про перебування на ТОТ з метою ухилення, оскільки сам факт перебування особи в розшуку уже вказує на те, вона ухиляється від правосуддя, позаяк академічний тлумачний словник Української мови передбачає, що розшук (юр.) - це система слідчих та оперативних заходів щодо виявлення злочинця, який зник.

Враховуючи, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні, а також факт того, що він перебуває на тимчасово окупованій території України та оголошений у розшук, слідчим суддею встановлено достатні підстави для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу за відсутності підозрюваного відповідно до приписів ч. 6 ст. 193 КПК України.

У підсумку, вирішуючи по суті саме питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, слідчий суддя має з`ясував наявність ряду наступних обставин:

(і) характеристика особи

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.

В цій ситуації відносно підозрюваної особи установлено такі дані:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт.Красногвардійське Красногвардійського району Автономної Республіки Крим, громадянина України (документованого паспортом громадянина України НОМЕР_3, виданого Центральним РВ Сімферопольського МУ ГУ МВС України в Криму), РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: Автономна Республіка Крим (тимчасово окупована територія України), АДРЕСА_3 , раніше не судимий;

- з`ясовано відомості щодо його діяльності, вказані у п. І цієї ухвали та те, що є адміністратором Telegram-каналу під назвою «ОСОБА_6», котрий налічує близько 8 тисяч підписників;

- за даними Офісу Президента України від 30 серпня 2023 року №45-01/909 заяви або дані про втрату громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановлено порядку щодо нього не надходили.

(іі) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення

Національне законодавство не містить визначення поняття обґрунтованої підозри, однак відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 п.1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення «O'Hara v. United Kingdom», заява № 37555/97, від 16 жовтня 2001 року, п. 34, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59721).

Відповідно до ч. 6 ст. 111-1 КК України в редакції згідно із Законом № 2108-IX від 03.03.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення кримінальної відповідальності за колабораційну діяльність», котра діє з 15 березня 2022 року, слідує, що кримінально-караним є в т.ч. здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та/або на уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради, активна участь у таких заходах.

Частиною 3 статті 436-2 КК України в редакції згідно із Законом № 2110-IX від 03.03.2022 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3342-IX від 23.08.2023 регламентовано, що кримінальним правопорушенням є дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті (у т.ч. виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, виправдовування, визнання правомірною тимчасової окупації частини території України), вчинені з використанням засобів масової інформації.

В підозри за ст. 111-1 КК йдеться про здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора, за відсутності ознак державної зради.

Пункт 3 примітки ст. 111-1 КК вказує, що у частині шостій цієї статті під здійсненням інформаційної діяльності розуміється створення, збирання, одержання, зберігання, використання та поширення відповідної інформації.

При цьому, зазначена діяльність, враховуючи ст. 6-8 КК, може проводитися як на тимчасово окупованій території України, так і на іншій території України або за межами її території. Якщо вони проводяться за межами України, то незалежно від суб`єкта злочину - є він громадянином України чи іноземцем, кримінальна відповідальність однак настає.

В цьому випадку, сторона обвинувачення встановила, що «Автономна некомерційна організація «Телерадіокомпанія «Крим» була створена на ТОТУ в АР Крим 07 липня 2014 року, на підставі розпорядження окупаційного органу виконавчої влади - т.зв.«Совета Министров Республики Крым» № 634-р, до складу якої входить 16 проросійських ЗМІ, у т.ч. мережеве видання «Інформаційний портал «Крым24», та є підвідомчою організацією органу окупаційної влади Криму «Министерства внутренней политики, информации и связи Республики Крым». Метою її діяльності, відповідно до відомостей, розміщених на офіційному сайті окупаційної влади Криму за посиланням https://minfo.rk.gov.ru/ru/structure/409 , серед іншого, є «забезпечення глибокого та всебічного висвітлення суспільно-політичного, економічного та культурного життя РК, оперативне інформування про події в РК та за її межами, а також надання телемовних послуг. Контент видавництва вказаної телерадіокомпанії вирізняється чітко проросійськими та антиукраїнськими наративами, спрямованими на легітимізацію дій Росії та окупаційної адміністрації в Криму, поширення в інформаційному просторі Криму наративів, які легітимізують «російський статус» півострова і виправдовують розпочату РФ агресивну війну проти України та окупацію частини її території, розпочату ще в 2014 році з окупації Криму.

Щодо інтернет-видання (веб-сайту), то слід враховувати, що воно є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, а відтак є засобом масової інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Закону України «Про інформацію» масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб.

Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації.

Визначення поняття «аудіовізуальна інформація» міститься у ст. 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», відповідно до якої аудіовізуальна інформація - будь-які сигнали, що сприймаються зоровими і слуховими рецепторами людини та ідентифікуються як повідомлення про події, факти, явища, процеси, відомості про осіб, а також коментарі (думки) про них, що передаються за допомогою зображень та звуків.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону України «Про інформацію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

З огляду на викладене інформація, яка поширюється через мережу Інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією. При цьому інтернет-видання (вебсайт) є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, є засобом масової інформації.

В цій справу, з`ясовано, що згідно п. 3, 5 висновку експерта від 12 січня 2024 року №25829/23-36 у висловлюваннях ОСОБА_6 , зафіксованих у відеоматеріалі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_8 », розміщеному 01.04.2023 на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_13 », за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_14 , міститьсявиправдовування та визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в 2014 році, та визнання правомірною тимчасової окупації частини території України. У висловлюваннях ОСОБА_6 , зафіксованих у цих же відеоматеріалах містяться ознаки здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором спрямованої на підтримку держави-агресора.

Відповідно до п. 6, 7 висновку експерта від 02 серпня 2023 року №19867/19868/23-36 у висловлюваннях ОСОБА_6 , зафіксованих у відеометаріалах під назвами: «Политический обозреватель заявил, что с 2014 года Украина оккупирована путем иностранного вмешательства» від 27.10.2022 та «Да Донбасс! ОСОБА_6 : Нынешний киевский режим нельзя оставлять у власти. 01.03.2022», містяться ознаки здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором, спрямованої на підтримку держави-агресора. У цих же висловлюваннях ОСОБА_6 міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в 2014 році, та визнання правомірною тимчасової окупації частини території України.

З висновку від 29 листопада 2023 року №25827/23-35 у фрагментах відеозаписів файлів: «Zа Донбасс! ОСОБА_6 : Нынешний киевский режим нельзя оставлять у власти. 01.03.2022.mp4», «Политолог заявил, что с 2014 года Украина оккупирована путем иностранного вмешательства.тр4», приклади якого наведені в дослідницькій частині висновку, та у зображенні особи, наданого у якості порівняльного зразка, а саме зображення яке зафіксоване в особовій картці Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_6 , зображена одна й та сама особа.

Отже, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність достатніх підстав вважати, що підозрювана особа в цій справі може бути причетним до вчинення злочинів, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України.

При цьому, розумна підозра, згадана в статті 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справі «N.C. v. Italy» від 11.01.2001, §45, https://hudoc.echr.coe.int/ukr?i=001-4891 ).

(іі) щодо ризиків, передбачених статтею 177 КПК України

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок підозрюваному; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

З його урахуванням слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків вказаних у клопотанні та наведених у п. І ухвали. Дійсність вказаних ризиків слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваного, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема , до прикладу, факт перебування в розшуку є підставою вважати наявними ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

(ііі) можливість застосування альтернативних запобіжних заходів

Зі змісту поданого на розгляд слідчого судді клопотання вбачається, що обґрунтування слідчим підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слугувало те, що заявлені ризики виправдовують тримання підозрюваного під вартою, санкція інкримінованого злочину, а також посилання на норму ч. 6 ст. 176 КПК.

Слід зазначити, що згідно частини 1 статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК.

При цьому, відповідно до частини 6 статті 176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст. 109-114-2 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Слідчий суддя враховує, що Європейський Суд з прав людини у рішенні у справі «Грабчук проти України» (заява № 58444/15, https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/974_118#Text ) від 17 вересня 2020 року у п. 116 вказував, що існування законодавчих механізмів, що обмежують повноваження національних судів щодо ухвалення рішень у справах про тримання під вартою під час досудового слідства, було порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції (див. рішення у справі «S.B.C. v. the United Kingdom», заява № 39360/98, п. 23, 24, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59521; «Boicenco v. Moldova», заява № 41088/05, п. 134, 138, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-76295 і «Piruzyan v. Armenia», заява № 33376/07, п. 105, 106, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-111631).

Згідно ст. 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема ст. 29 Конституції.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за обов`язкове необхідним дослідити питання можливості застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Слідчий суддя ураховує наявність вагомих доказів, що вказують на обґрунтованість підозри у вчинення вказаних кримінальних правопорушень, з яких кримінальне правопорушення за ст. 111-1 КК відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, початкову стадію досудового слідства, наявність високих ризиків вчинення підозрюваним дій, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, те, що підозрювана особа перебуває тривалий час у розшуку та в цей час знаходиться на ТОТ з метою ухилення. Також Суд приймає до уваги особу підозрюваної та не може залишити поза увагою обставину вчинення інкримінованих дій в період дії воєнного стану, введеного у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України, в той час, як злочин за ст. 111-1 КК власне пов`язаний із вчиненням дій у взаємодії з державною агресором. Тому, з урахуванням вказаних обставин, встановлених ризиків, а також інших обставин, що мають значення для розгляду клопотання, слідчий суддя дійшов переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не здатний запобігти встановленим у кримінальному провадження ризикам та гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Отже, слідчий суддя вважає наявними підстави для обрання до підозрюваного виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

(iv) висновок слідчого судді

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

За змістом частини 4 статті 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи доведення прокурором наявність обставин визначених ст. 177 КПК України (ризики), як і факту обґрунтованості підозри, уведення на території України воєнного стану, згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який надалі зі змінами, внесеними відповідними Указами затвердженими Законами України, продовжено по цей час, а також наявність достатніх підстав вважати, що з метою ухиляння від органу досудового розслідування підозрюваний перебуває на ТОТ та оголошений в розшук, слідчий суддя вважає наявними підстави для обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Відповідно до частини 4 статті 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного на підставі частини 6 статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

З цих підстав та керуючись статтями 131, 132, 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження розглянути питання з його участю про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:00 год. 11 вересня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_12