ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1408/24 Справа № 191/49/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваної ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , у інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , подану на ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року, якою щодо підозрюваної за ч.3 ст.332, ч.3 ст.362 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Тернівка Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

продовжено строк застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб, тобто до 06 вересня 2024 року, -

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року клопотання слідчого СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Синельниківської окружної прокуратури ОСОБА_6 задоволено та продовжено строк застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваної за ч.3 ст.332, ч.3 ст.362 КК України ОСОБА_8 строком на 60 діб, тобто до 06 вересня 2024 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період з жовтня 2022 року по грудень 2023 року ОСОБА_8 , будучи спеціалістом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокадацькому та Чечеловському районах в місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), достеменно знаючи про введення на території України режиму воєнного стану, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 здійснювала дії, направлені на незаконне переправлення 14 (чотирнадцяти) громадян України через державний кордон України, які полягали у прискоренні формування справ про внесення змін до актового запису про народження дітей та визнання батьківства.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, що виразилось у сприянні незаконному переправленню осіб через Державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, повторно.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , будучи спеціалістом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокадацькому та Чечеловському районах в місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), маючи ідентифікатор доступу до Державного реєстру актів цивільного стану, впродовж жовтня 2022 року по грудень 2023 року, перебуваючи у своєму службовому кабінеті за адресою: АДРЕСА_2 , здійснювала дії з інформацією, які полягали у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах, а саме підготовлювала та оформляла справу про визнання батьківства чоловіків над малолітніми дітьми та вносила відповідна зміни до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.362 КК України, що виразилось у несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинена особою, яка має право доступу до неї, повторно.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого, мотивував свої висновки тим, що слідчим доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.362 КК України, а також доведено наявність достатніх підстав вважати, що продовжує існувати ризик переховування підозрюваної ОСОБА_8 від органу досудового слідства та суду у зв`язку з тяжкістю покарання за вчинені нею кримінальні правопорушення, оскільки після обрання їй запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту їй було повідомлено про підозру у вчиненні інших тяжких кримінальних правопорушень.

Щодо інших ризиків, на які посилався слідчий, а саме незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, слідчий суддя вважав їх недоведеними, оскільки до теперішнього часу ніхто зі свідків з заявами про тиск чи залякування з боку підозрюваної до слідчих та суду не звертався, а з місця роботи, яка пов`язана з вчиненням підозрюваною кримінальних правопорушень, вона звільнена.

Не погодившись із судовим рішенням, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваної за ч.3 ст.332, ч.3 ст.362 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що ухвала слідчого судді є необгрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків слідчого судді фактичним обставинам справи.

Так, стороною обвинувачення не було надано вагомих доказів, які підтверджують продовження існування заявлених ризиків, а також наявність об`єктивних даних, які виправдовують продовження раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , а наведені у клопотанні доводи, на думку сторони захисту, є не більше ніж припущеннями.

Слідчий суддя, як зазначає захисник, не звернув увагу на невідповідність клопотання слідчого вимогам КПК України, що виразилась у відсутності викладу обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання його підзахисної під домашнім арештом, не врахував поведінку підозрюваної ОСОБА_8 , особу підозрюваної, її вік, сімейний стан та відсутність судимостей раніше.

Захисник зазначає, що одне лише посилання на тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень не може бути виключною підставою для продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з огляду на те, що кваліфікація дій підозрюваної ОСОБА_8 не свідчить про визнання її винуватою у вчиненому, остання до винесення вироку вважається такою, яка не винувата у вчиненні будь якого кримінального правопорушення.

Ризик можливого впливу на свідків, на переконання захисника, можливо мінімізувати покладенням на підозрювану ОСОБА_8 обов`язку заборони спілкуватись з вказаними особами, а ризик можливого продовження вчинення кримінальних правопорушень нівелюється тим, що його підзахисну вже звільнено з посади спеціаліста Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Новокадацькому та Чечеловському районах в місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі наказу №3102/12-05 від 17 квітня 2024 року.

Крім того, захисник зазначає, що прокурором у судовому засіданні не було доведено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 ..

Захисник звертає увагу на відомості про особу ОСОБА_8 , яка самостійно виховує неповнолітнього сина, має місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає разом із сином та батьком, який є пенсіонером та особою з інвалідністю. Крім того, остання жодного разу не притягувалась до кримінальної відповідальності, негативних характеристик не має, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває. Також зазначає, що ОСОБА_8 сумлінно виконує покладені на неї обов`язки, за першою вимогою з`являється як до органу досудового розслідування, так і до суду.

Під час апеляційного перегляду:

- захисник ОСОБА_7 та підозрювана ОСОБА_8 підтримали доводи поданої стороною захисту апеляційної скарги у повному обсязі викладених у ній вимог та просили про її задоволення, скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали судового провадження, вислухавши пояснення сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 196 КПК в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості, зокрема про обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи захисника, викладені в судовому засіданні та в апеляційній скарзі щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, апеляційний суд вважає не обґрунтованими з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000345, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.1,3 ст.362 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження, 22 червня 2024 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 КК України - сприяння незаконному переправленню осіб через Державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, повторно та ч.3 ст.362 КК України - несанкціонована зміна інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованих системах чи комп`ютерних мережах або зберігається на носіях такої інформації, вчинена особою, яка має право доступу до неї, повторно.

Апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у причетності до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.362 КК України є обґрунтованими і підтверджуються доказами долученими до клопотання слідчого.

Повідомлення про підозру має містити відомості, зокрема зміст підозри, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ дозволяє дійти висновку, що КПК України оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) - стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри (обвинувачення) має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають (можуть бути пов`язані) із прийняття відповідного процесуального рішення (вчинення процесуальної дії): чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. При цьому стандарти доказування (переконання) поступово зростають з перебігом ефективного розслідування та потребують більш глибокого обґрунтування, що повного мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Таким чином, рівень такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від (1) рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомленням її про підозру та (2) терміну здійснення ефективного розслідування.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86 рішення від 30.08.1990, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, пункт 175 рішення від 21.04.2011).

Стандарт «обґрунтованої підозри» є вищим ніж стандарт «достатніх підстав (доказів)», оскільки пов`язаний з обмеженням прав, свобод та інтересів людини, в даному випадку право на свободу.

Так, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю строком до трьох років з конфіскацією майна) та ч.3 ст.362 (санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від трьох до шести років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю строком до трьох років) КК України, що, відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК дає матеріально-правові підстави для застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування слідчий суддя та суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Описана у клопотанні фабула у сукупності з представленими стороною обвинувачення матеріалами кримінального провадження надавало слідчому судді можливість дійти обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_8 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.332, ч.3 ст.362 КК України та у достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваною інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

Згідно з приписами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, у даному кримінальному провадженні існує доведений органом досудового розслідування ризик, передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням будь-якого більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційний суд вважає вірними висновки слідчого судді про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України (підозрювана може здійснювати вплив на свідків у межах даного кримінального провадження та вчинити інше кримінальне правопорушення), оскільки такі ризики ґрунтуються лише на припущеннях та не знайшли свого підтвердження як у судовому засіданні суду першої інстанції, так і під час перегляду ухвали слідчого судді судом апеляційної інстанції.

Виходячи із порівняльного аналізу правових позицій ЄСПЛ, при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів сторони обвинувачення, якими він обґрунтовує необхідність застосування певного запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість. При цьому для застосування певного запобіжного заходу прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

У світлі встановлених обставин справи, слідчий суддя обґрунтовано звернув увагу на те, що до теперішнього часу ніхто зі свідків з заявами про тиск чи залякування з боку підозрюваної не звертався, а з місця роботи, яка пов`язана з вчиненням підозрюваною кримінальних правопорушень, вона звільнена.

Апеляційний суд приймає до уваги, що підозрювана ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності не притягувалась, має постійне місце проживання та вважає, що слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної можливо шляхом застосування до неї менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваної ОСОБА_8 під дією такого запобіжного заходу, як домашній арешт та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості доведені не були.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо підозрюваної ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисника про те, що його підзахисна своєю поведінкою доводить факт належного виконання покладених на неї обов`язків, не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваної.

Сукупність даних про тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , які відносяться до категорії тяжких, покарання, яке загрожує останній у разі визнання винуватою, а також відомості про особу підозрюваної доводять факт існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК України та доведеність продовження його існування стороною обвинувачення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року без змін.

Керуючись статтями 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2024 року про продовження строку застосування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо підозрюваної за ч.3 ст.332, ч.3 ст.362 КК україни ОСОБА_8 , строком на 60 діб, тобто до 06 вересня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та такою, що оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4