Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.10.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/612/24 за апеляційною скаргою прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2024.

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання на строк до 23.10.2024, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, несудимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, відомості про яке 23.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001685.

Цією ж ухвалою на підозрюваного ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено обов`язки: прибувати до органу досудового розслідування, прокурора та суду за першою вимогою; повідомляти орган досудового розслідування, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України свій паспорт (паспорти) для виїзду за межі України.

Клопотання слідчий обґрунтував тим, що СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001685, відомості про яке 23.08.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 296 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 22.08.2024, точного часу на даний момент органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 , спільно з іншими йому раніше знайомими п`ятьма особами, а саме: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , приїхали з м. Київ до м. Ужгорода, на автомобілі марки «Opel» моделі «Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору.

-2-

23.08.2024 близько 08 год 30 хв, вказані шестеро осіб приїхали на автомобілі марки «Opel» моделі «Vivaro» до будинку АДРЕСА_2 , з метою відшукання «кол-центру», який на їхню думку повинен був там знаходитись. В той день, вказані особи були частково одягнуті у тактичний одяг кольору «хакі». Однак, за вказаною адресою знаходились приміщення, двері до яких були зачинені, тому вказані особи почали чіплятись до пересічних громадян, з метою з`ясування їхньої можливої причетності до вчинення шахрайських дій. Цього ж дня, близько 08 год 50 хв за адресою АДРЕСА_2 , проходив ОСОБА_13 . У той час, у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_13 , вчинене за попередньою змовою групою осіб, оскільки вважали на той час, що ОСОБА_13 є учасником «кол-центру», який насправді ніякого відношення до злочинних дій не мав. ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел та діючи за попередньою змовою з іншими вищевказаними п`ятьма учасниками, підійшли до останнього, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх діянь, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, застосовували до потерпілого фізичну силу, а саме в супереч волі ОСОБА_13 , під руки привели його до вищевказаного автомобіля «Opel» моделі «Vivaro», та всупереч його волі помістили до салону автомобіля, при цьому під час поміщення до автомобіля ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , наносили по тулубу та голові потерпілого численні удари руками, які спричинили потерпілому фізичні страждання. Після того, як ОСОБА_13 всупереч його волі та із застосуванням насильства помістили до салону вищевказаного автомобіля, останньому почали показувати фотографії на мобільному телефоні, незнайомих йому дівчат та почали обвинувачувати його у причетності до незаконного функціонування «кол-центру», застосовуючи до нього психологічне насильство. Однак, потерпілий, не будучи учасником такого центру, повідомив, що вперше бачить даних дівчат, і що ніякого відношення до роботи «кол-центру» немає. Після чого, протримавши потерпілого в салоні автомобіля близько п`ять хвилин та не отримавши бажану інформацію, його відпустили і повідомили йому, що у випадку його звернення до поліції, він про це пожаліє.

23.08.2024 близько 09 год 20 хв за адресою АДРЕСА_3 , проходила ОСОБА_15 . У той час у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , виник спільний злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі людини, вчинене за попередньою змовою групою осіб, оскільки на той час вважали, що ОСОБА_15 є учасником «кол-центру», яка насправді ніякого відношення до злочинних дій не мала. Так, ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх діянь, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, реалізуючи свій злочинний умисел та діючи за попередньою змовою з іншими вищевказаними п`ятьма учасниками, різко вийшов з автомобіля марки «Opel» моделі «Vivaro», реєстраційний номер НОМЕР_1 та застосовував до потерпілої ОСОБА_15 фізичну силу, під руки проти її волі привели її до правих бокових дверей автомобіля «Opel» моделі «Vivaro», які допоміг відчинити ОСОБА_8 та всупереч її волі помістили до салону автомобіля. Після того, як ОСОБА_15 всупереч її волі та із застосуванням насильства, помістили до салону вищевказаного автомобіля, де застосовуючи погрози фізичного та психологічного насильства, просили останню повідомити дані організатора «кол-центру» та обвинувачувати її у причетності до незаконного функціонування такого центру. Однак, потерпіла, не будучи причетною до вчинення злочинних дій, повідомила, що відношення до роботи «кол-центру» немає. Після чого, протримавши потерпілу в салоні автомобіля близько 10 хв, її відпустили та повідомили їй, що у випадку її звернення до поліції, вона про це пошкодує.

-3-

23.08.2024 ОСОБА_7 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та того ж дня повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України.

Необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий обґрунтував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, за яке передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк до 5 років, а також наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілих й свідків, вступати в поза процесуальні зв`язки з іншими учасниками, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вказав, що обґрунтована підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких, за доведеності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не свідчить про неможливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, слідчим суддею враховано, що ОСОБА_7 неодружений, дітей та утриманців не має, не працює, має фактичне та зареєстроване місце проживання, несудимий, тому слідчий суддя дійшов до висновку про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, який забезпечить його належну процесуальну поведінку.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді від 26.08.2024 скасувати, постановити нову та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою і такою, що не відповідає об`єктивно з`ясованим фактичним обставинам, є невмотивованою, оскільки слідчим суддею не наведено належних і достатніх підстав для ухвалення вказаного рішення. Поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, а також наявність ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих й свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 , що в подальшому може призвести до невиконання останнім процесуальних рішень.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора, підозрюваного та його захисника. При цьому враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин його неявки. Також приймається до уваги заява прокурора про можливість розгляду апеляційної скарги за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

-4-

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) констатував, що Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства і встановлює обов`язок забезпечувати дотримання матеріально-правових та процесуальних норм такого законодавства, водночас вимагаючи також, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5, яка полягає в захисті людини від свавілля.

Таким чином, підставами для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення; наявність конкретних фактичних та правових підстав.

Розумність підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту й затримання, закріпленої в статті 5 Конвенції.

Відповідно практики ЄСПЛ «розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться в статті 5 пар 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин».

Вимога розумної підозри містить у собі два питання. Перше з них становить питання права: розумна підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом; друге питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного злочину.

Колегія суддів враховує, що стандарт переконання «розумна підозра» достатньо вимогливий, хоча значно слабкіший за стандарт «поза розумним сумнівом», який вимагається для кримінального засудження.

Апеляційний суд звертає увагу учасників провадження на те, що ця вимога не означає, що сторона обвинувачення навіть на ранніх стадіях розслідування, зобов`язана довести всі елементи правопорушення, оскільки цей стандарт не вимагає, щоб сторона обвинувачення мала докази, достатні для остаточного вирішення питання про винуватість особи, а тому правильність кваліфікації діяння, встановлення наявності чи відсутності в

-5-

діях особи складу кримінального правопорушення на даній стадії слідчим суддею та судом не перевіряється, оскільки відносить до повноважень суду при судовому розгляді справи.

Колегія суддів враховує, що підозра, яка повідомлена ОСОБА_7 є обґрунтованою, а долучені до клопотання докази є такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила дане кримінальне правопорушення.

Розглядаючи клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя дослідив відомості, на яких ґрунтується вручена та оголошена підозра та перевірив достатність та належність цих відомостей для формулювання розумної підозри.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ретельно перевірялись при розгляді клопотання.

Частиною 3 статті 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є недостатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першої цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, яка підтверджується долученими до матеріалів клопотання даними, які на даній стадії є достатніми для висновку про обгрунтованість підозри. При прийнятті рішення слідчим суддею враховано практику Європейського суду з прав людини та п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , слідчий суддя в ухвалі врахував всі обставини з якими закон пов`язує можливість застосування того чи іншого запобіжного заходу. Зокрема, зазначено, що клопотання не містить обґрунтування того, що більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам у кримінальному провадженні, а необхідність застосування виняткового запобіжного заходу жодним чином не доведена.

Слідчий суддя обгрунтовано прийшов до висновку про існування ризиків переховування від органу досудового розслідування чи суду, можливого незаконного спливу на потерпілого й свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, однак, беручи до уваги дані про особу підозрюваного, який міцних соціальних зв`язків не має, несудимий, має постійне місце проживання, визнав достатнім застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Колегія суддів уважає, що з урахуванням обставини кримінального провадження та наявності заявлених слідчим у клопотанні ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

-6-

Наведені прокурором в апеляційній скарзі доводи про наявність відповідних ризиків, а саме спроб ОСОБА_7 здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, також є безпідставними, оскільки доказів на підтвердження цього до клопотання не надано.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує й те, що в апеляційній скарзі прокурор не посилався на обставини, які можуть свідчити про те, що інший, менш суворий, запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, а також, не посилався на те, що з часу постановлення слідчим суддею рішення про застосування особистого зобов`язання, ОСОБА_7 не виконує покладені на неї обов`язки.

Крім того, колегією суддів враховується і те, що відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Сам по собі факт вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, за відсутності конкретних фактів ухилення його від слідства та суду, переховування, перешкоджання досудовому розслідуванню у будь-який спосіб, а також даних про те, що йому повідомлено підозру у вчиненні іншого злочину, не дає підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не свідчить про недостатність запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави і обставини, з яких суд відмовив у задоволенні клопотання слідчого, є достатньо обґрунтованими, оскільки вони вказують на те, що слідчий у клопотанні, прокурор в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі в повному обсязі не довели обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_7 на свободу.

Наведені обставини дають підстави апеляційному суду вважати, що забезпечення виконання процесуальних обов`язків підозрюваною можливо із застосуванням менш суворого запобіжного заходу, а саме особистого зобов`язання.

За таких обставин слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування виняткового запобіжного заходу, оскільки запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваною процесуальних обов`язків.

Необхідності обмеження права ОСОБА_7 на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін, оскільки такий запобіжний захід в повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Крім того, колегією суддів приймається до уваги той факт, що досудове розслідування в даному кримінальному провадженні закінчено, а обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 в порядку ст. 291 КПК України, направлений до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду по суті та ухвалою від 10.10.2024 призначено підготовче судове засідання на 22.10.2024.

-7-

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.08.2024, щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді