Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/4146/23
Провадження № 1-кп/935/134/24
У Х В А Л А

Іменем України

23 липня 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , законного представника потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , розглянувши у закритому судовому засіданні, в залі суду в м. Коростишів Житомирської області, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000441 від 18.07.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується у ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8», у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України,

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 було продовжено 03.07.2024 у порядку ч. 6 ст. 615 КПК України.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 18.07.2024 № 8-р(ІІ)/2024 визнано такою, що не відповідає Конституції України ч. 6 ст. 615 КПК України.

У зв`язку з зазначеним, прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , яке обґрунтовано тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 177 КПК України, які обумовлюють необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: ризик переховування останнього від суду, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочину, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі, крім того існує ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений особисто знайомим з потерпілою та свідками, а також існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, а тому зазначене свідчить про те, що наявність вказаних ризиків обумовлює необхідність у застосуванні до ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_6 підтримала клопотання прокурора.

До суду представник потерпілої ОСОБА_9 подала заяву про розгляд судового засідання без її участі.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора, оскільки ризики, наведені прокурором, не підтверджені, обвинуваченому ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки він має зареєстроване місце проживання, невнолітніх дітей.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що «національні судові органи мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою»

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» (рішення від 23 лютого 2012 року) наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 152 КК України, які, відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі, особу обвинуваченого.

Докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, дають достатні підстави вважати, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_7 на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні.

Наявність ризику можливості переховування обвинуваченого від суду (продовження існування цього ризику) є цілком ймовірний з огляду на тяжкість можливого покарання у разі визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, що може спонукати його до вчинення спроби ухилитися від суду.

Прокурор обґрунтовано посилається на існування ймовірності незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу, свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні не проведено, потерпіла, свідки не надали свої показання.

Тому, враховуючи продовження існування ризиків, визначених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також враховуючи особу обвинуваченого, ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк тридцять днів.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 183, 184, 197, 331, 369-372 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 30 днів, тобто по 21 серпня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3