Провадження № 1-кс/201/5271/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, у якої було вилучено майно ОСОБА_4 ,

представника особи, у якої було вилучено майно ОСОБА_5 ,

свідка ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 про арешт майна за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000049 від 18.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 ч. 1 ст. 362 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад поданого клопотання.

Прокурор Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 , звернувся до суду з клопотанням про арешт майна.

В обґрунтування заявленого клопотання прокурор послався на те, що в провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріли кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 18.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 ч. 1 ст. 362 КК України за фактом вчинення групою осіб шахрайства та використання підроблених документів, що надають право на безпідставне набуття права власності на нерухоме майно, привласнення речових прав на нерухоме майно, що належить громадянам із незахищених верств населення та здійснення приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу несанкціонованого внесення змін в Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом посвідчення договору дарування майна від особи, що на момент вчинення правочину була мертва.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Дніпропетровської обласної прокуратури та прокурорами Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра.

Під час досудового розслідування 22.11.2024 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 від 15.11.2024 (справа №201/14246/24, провадження №1-кс/201/5022/2024) проведено обшук в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку було виявлено предмети злочинної діяльності, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, необхідні для проведення експертиз, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме: Мобільний телефон Redmi Note 5, належний ОСОБА_4 ; банківська картка НОМЕР_1 ; податкова декларація про майновий стан і доходи від 29.03.2023 від імені ОСОБА_4 ; документ з реквізитами щодо сплати податку на суму 30425,00 грн. та військового збору 9127,50 грн.; квитанція ПриватБанку від 29.03.2023 про сплату податку на суму 30425,00 грн. та 9127,50 грн.; грошові кошти в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США 160 купюр по 100 доларів США, а також 500 євро 10 купюр по 50 євро; два робочі зошити зі зразками почерку ОСОБА_4 .

Вказані у клопотанні речі та документи зберігають на собі сліди вчинення кримінального правопорушення оскільки містять інформацію, щодо за фактом вчинення групою осіб шахрайства та використання підроблених документів, що надають право на безпідставне набуття права власності на нерухоме майно, привласнення речових прав на нерухоме майно, що належить громадянам із незахищених верств населення та здійснення приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу несанкціонованого внесення змін в Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом посвідчення договору дарування майна від особи, що на момент вчинення правочину була мертва.

Короткий виклад позицій учасників.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , що входить до складу групи прокурорів у цьому провадженні, клопотання про арешт майна підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що предмети вилученого майна визнано речовими доказами, з ними заплановано проведення експертиз: стосовно телефону технічної експертизи, стосовно грошових коштів біологічної експертизи щодо наявності на них потожирових слідів пальців рук учасників схеми перепродажу квартири померлої особи, від імені якої було складено підроблений заповіт.

ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив, що за адресою, де було проведено обшук, дійсно проживає він, його батьки та старший брат. Проти задоволення клопотання про арешт вилученого майна заперечував та пояснив, що на прохання колишньої дружини свого старшого брата, він прийняв участь у підписанні у нотаріуса якихось документів стосовно якоїсь квартири, про яку йому нічого не відомо. Зміст цих документів він навіть не читав, повністю довірившись колишній дружині його старшого брата, яка запевнила, що нічого протизаконного він не робить, а лише допомагає їй в оформленні документів, за що дала йому 300 доларів США, які він в подальшому витрати на власні потреби. На той час йому ледве виповнилося 18 років. Вилучений телефон дійсно належить йому, також як і робочі зошити із зразками його почерку. Податкова декларація про майновий стан і доходи від 29.03.2023 від його імені; документ з реквізитами щодо сплати податку на суму 30425,00 грн. та військового збору 9127,50 грн.; квитанція ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.03.2023 про сплату податку на суму 30425,00 грн. та 9127,50 грн. стосуються оформлення зазначеної квартири, дійсно оформлені від його імені, але сплатою цих коштів та оформленням цих документів займалася колишня дружина його старшого брата та раніше не знайомий йому чоловік. Вилучені за місцем його проживання грошові кошти належать його батьку ОСОБА_6 , вони зберігалися в сейфі для зброї, якою володіє останній.

Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, зазначила, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_4 грошові кошти належать його батьку ОСОБА_6 , вони зберігалися в сейфі для зброї, якою володіє останній. Подала копії документів, що стосуються природи походження цих коштів, та пояснила, що вони отримані останнім від продажу квартири, яку він успадкував після своєї хресної матері. Також подала клопотання про допит ОСОБА_6 як свідка.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що за адресою, де проводився обшук, мешкає він зі своєю дружиною та двома синами. Вилучені на обшуку грошові кошти належать йому особисто, та він їх отримав від продажу квартири АДРЕСА_2 , яку він успадкував 27 жовтня 2023 року за заповітом після смерті своєї хресної матері. Продаж цієї квартири було вчинено за 26 тис. доларів США, та з цієї суми, на час проведення обшуку він вже витратив 10 тис. доларів США, а залишок 16 тис. доларів США зберігав в належному йому сейфі для зареєстрованої на нього зброї, що знаходиться за місцем його проживання, де й проводився обшук. Ключ від сейфу має тільки він один. Стосовно участі свого молодшого сина ОСОБА_4 в перепродажі іншої квартири, яка за даними слідства була отримана ним у спадщину від незнайомої їм особи, то він про це нічого не знав, доки йому не повідомив знайомий працівник ДПІ, що його молодший син не сплатив податок у сумі близько 40 тис. грн. за продаж якоїсь квартири. Він почав з`ясовувати у сина, що це за таке, та той йому розповів про свою участь в успадкуванні якоїсь квартири від людини, яку він не знає та подальший перепродаж цієї квартири на прохання колишньої дружини свого старшого брата (старшого сина свідка ОСОБА_6 ). Він з молодшим сином їздив до батьків своєї колишньої невістки з`ясовувати, що це таке, там їх запевнили, що все в порядку, лише забули сплатити податок з продажу квартири. При цьому викликали раніше не відомого чоловіка на ім`я ОСОБА_9 , який з ними їздив платити цей податок зі своїх коштів. З того часу у нього зберігаються документи стосовно сплати цього податку. Після цих подій він посварився зі сватами, та більше з ними не спілкувався.

Просив вилучені на обшуку кошти не арештовувати, оскільки вони не мають ніякого відношення до кримінального провадження, належать йому особисто та йому дуже потрібні.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя виходить з наступного.

В провадженні слідчого відділення відділу поліції № 2 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області, перебувають матеріли кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000049 від 18.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 ч. 1 ст. 362 КК України за фактом вчинення групою осіб шахрайства та використання підроблених документів, що надають право на безпідставне набуття права власності на нерухоме майно, привласнення речових прав на нерухоме майно, що належить громадянам із незахищених верств населення та здійснення приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу несанкціонованого внесення змін в Держаний реєстр речових прав на нерухоме майно шляхом посвідчення договору дарування майна від особи, що на момент вчинення правочину була мертва.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Дніпропетровської обласної прокуратури та прокурорами Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра.

Під час досудового розслідування 22.11.2024 прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 від 15.11.2024 (справа №201/14246/24, провадження №1-кс/201/5022/2024) проведено обшук в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку було виявлено предмети злочинної діяльності, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, необхідні для проведення експертиз, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме: Мобільний телефон Redmi Note 5, належний ОСОБА_4 ; банківська картка НОМЕР_1 ; податкова декларація про майновий стан і доходи від 29.03.2023 від імені ОСОБА_4 ; документ з реквізитами щодо сплати податку на суму 30425,00 грн. та військового збору 9127,50 грн.; квитанція ПриватБанку від 29.03.2023 про сплату податку на суму 30425,00 грн. та 9127,50 грн.; грошові кошти в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США 160 купюр по 100 доларів США, а також 500 євро 10 купюр по 50 євро; два робочі зошити зі зразками почерку ОСОБА_4 .

22 листопада 2024 постановою прокурора ОСОБА_7 всі вищезазначені предмети і документи визнано речовими доказами та визначено місце їх зберігання у камері речових доказів відділу поліції №2 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного сторонами щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання про арешт вилученого майна. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Частиною 5 статті 38 КПК України передбачено, що орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Метою накладання арешту на вищезазначене майно є збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, для забезпечення кримінального провадження, зокрема необхідність їх використання в ході досудового розслідування в якості доказів, для призначення судових експертиз а також проведення інших слідчих дій.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно п.4 ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

- підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

- призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

- є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

- одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно ч.2 ст.168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. При цьому, згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт призначений для забезпечення збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України таким майном можуть бути матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Приписами ч. 5 ст. 173 КПК України встановлено, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.7 ст. 236 КПК України при обшуку прокурор має право, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

В даному випадку обшук проведено на підставі ухвали слідчого судді в рамках у кримінального провадження №0000049 від 18.06.2024, відомості про яке внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 ч. 1 ст. 362 КК України. Цей обшук проведено за місцем проживання ОСОБА_4 , на якого було виписано заповіт на квартиру від невідомої йому особи, що за даними слідства, має ознаки підробки. Після отримання у спадщину цієї квартири, ОСОБА_4 тут же її й перепродав іншій особі. При цьому, ані суті заповіту, ані суті документів, які він підписував у нотаріуса у зв`язку із вчиненням ним цих юридично значимих дій, він, за його ж словами, не розумів, та зі змістом цих документів не знайомився, а діяв на прохання осіб, які формально не мають відношення до цих правочинів. Станом на теперішній час органом досудового слідства про підозру ОСОБА_4 , також як і іншій особі, не повідомлялося, отже обшук проведено за місце проживання особи, яка має статус «іншого володільця майна».

Слідчий суддя бере до уваги, що в квартирі, де мешкає ОСОБА_4 також проживають й інші особи, зокрема, його батько ОСОБА_6 , у зв`язку з чим, не всі речі і документи в цій квартирі можуть належати саме ОСОБА_4 .

При цьому ніхто не заперечує належність ОСОБА_4 вилучених під час обшуку мобільного телефону Redmi Note 5, банківської картки НОМЕР_1 , двох робочих зошитів зі зразками почерку ОСОБА_4 , а також податкової декларації про майновий стан і доходи від 29.03.2023 від імені ОСОБА_4 , документу з реквізитами щодо сплати податку на суму 30425,00 грн. та військового збору 9127,50 грн., квитанцій ПриватБанку від 29.03.2023 про сплату податку на суму 30425,00 грн. та 9127,50 грн., та з цих речей і документів, останні три мають безпосереднє відношення до правочинів із успадкування та перепродажу квартири ОСОБА_4 від невідомої йому особи до невідомих йому осіб.

Враховуючи, що ці вилучені речі в подальшому можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також необхідність проведення з деякими з них, зокрема, з мобільним телефоном Redmi Note 5, належним ОСОБА_4 , використання під час проведення експертиз двох робочих зошитів зі зразками його почерку ОСОБА_4 , а також те, що прокурором 22 листопада 2024 винесено постанову про визнання вилучених речей речовими доказами, слідчий суддя доходить до висновку про те, що накладення арешту на вказане майно необхідне з метою збереження речових доказів оскільки є достатні підстави вважати, що ці речі використані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Водночас, надаючи оцінку твердженням ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти в сумі 16000 доларів США та 500 євро, належать останньому, та він їх отримав за обставин, зазначених вище, про які він пояснив від час його допиту як свідка, тобто від продажу квартири АДРЕСА_2 , яку він успадкував 27 жовтня 2023 року за заповітом після смерті своєї хресної матері, та продаж цієї квартири було вчинено за 26 тис. доларів США, з цієї суми, на час проведення обшуку він вже витратив 10 тис. доларів США, а залишок склав 16 тис., слідчий суддя звертає увагу на наступне.

Відповідно до п.3.1. нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу зазначеної квартири АДРЕСА_2 від 24.11.2023, за яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_10 купила цю квартиру, та який в розпорядження слідчого судді надала представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 , і справжність підтвердив сам ОСОБА_6 , «Продаж квартири вчинено за узгодженою між Сторонами ціною, що відповідає рівню звичайних цін і складає 975 000 грн., що є еквівалентом 26000 доларів США».

Натомість, частинами 1-3 статті 632 ЦК України встановлено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Відповідно ж до ч.1 ст.691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Отже, виходячи з буквального тлумачення згаданої умови зазначеного договору та наведених приписів цивільного законодавства, грошовою одиницею при розрахунках за квартиру АДРЕСА_2 , відчужену ОСОБА_6 , мала б бути застосована саме валюта гривня, а не долари США, як це стверджує останній. При цьому доказів отримання від покупця ОСОБА_10 доларів США, а не гривні, ОСОБА_6 не надав.

За таких обставин, на теперішній час наявні підставі для обґрунтованої підозри про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти, не є тими грошовими коштами, які отримав ОСОБА_6 при продажі зазначеної квартири АДРЕСА_2 від покупця ОСОБА_10 , та можуть мати відношення до продажу іншої квартири яка була відчужена ОСОБА_4 , на якого було виписано заповіт на цю квартиру від невідомої йому особи, що за даними слідства, має ознаки підробки.

Факт належності вилучених грошових коштів ОСОБА_6 , або спростування цього факту та встановлення факту належності їх до правочину з відчуження квартири ОСОБА_4 , який набув на неї права власності за заповітом із ознаками підробки, мають бути перевірені слідчим шляхом, у тому числі, й шляхом проведення експертизи на наявність на цих грошових коштів потожирових слідів пальців рук учасників цих правочинів та інших експертиз.

З огляду на викладене, а також той факт, що прокурором 22 листопада 2024 винесено постанову про визнання вилучених грошових коштів речовими доказами, слідчий суддя доходить до висновку про те, що накладення арешту на них на теперішній час також є необхідним.

Доходячи до такого висновку, слідчий суддя враховує, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. При цьому згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 р., будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві».

Слідчий суддя констатує, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України. Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті. При цьому підстав для визнання істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод діяння, які передбачені в ч.2 ст.87 КПК України, слідчому судді не наведено.

Висновок.

З огляду на викладене, аналізуючи наведене, слідчий суддя доходить до висновку про те, що надані прокурором матеріали підтверджують наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доходячи до зазначеного висновку, слідчий суддя звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Стосовно можливості оскарження даної ухвали та строків подання апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 395 КПК апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Таким чином, строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді обчислюється з дня оголошення вказаної ухвали.

При вирішенні питання про те, який саме день слід вважати днем оголошення ухвали слідчого судді день оголошення резолютивної частини ухвали чи день оголошення повного її тексту, суд повинен керуватися приписами ст. 376 КПК.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. При цьому, головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Тобто, за змістом ст. 376 КПК дата оголошення судового рішення, в тому числі й ухвали слідчого судді, безпосередньо пов`язується з датою виходу суду з нарадчої кімнати і саме з цієї дати, яка зазначається у вступній частині ухвали, розпочинається перебіг строку на апеляційне оскарження.

Зважаючи на те, що постановлення ухвали слідчим суддею не пов`язане з вирішенням справи по суті, а рівень складності скарг, які передаються на розгляд слідчим суддям, зазвичай не є таким, що потребує значного часу для складання ухвали щодо їх вирішення, оголошення слідчим суддею в порядку ч. 2 ст. 376 КПК лише резолютивної частини ухвали має місце переважно у виняткових випадках та жодним чином не впливає на визначений процесуальним законом порядок обчислення строку апеляційного оскарження.

У випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.

До схожого висновку дійшла й Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у Постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18 (провадження № 51-6470 кмо 18).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 110, 168-169, 170-173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на виявлене та вилучене під час проведення 22.11.2024 санкціонованого обшуку майно, заборонивши будь-яким особам користуватись та розпоряджатись ним, а саме на:

1.Мобільний телефон Redmi Note 5, належний ОСОБА_4 ;

2.Банківська картка ПриватБанку 273119;

3.Податкова декларація про майновий стан і доходи від 29.03.2023 від імені ОСОБА_4 ;

4.Документ з реквізитами щодо сплати податку на суму 30425,00 грн. та військового збору 9127,50 грн.;

5.Квитанція ПриватБанку від 29.03.2023 про сплату податку на суму 30425,00 грн. та 9127,50 грн.;

6.Грошові кошти в сумі 16000 (шістнадцять тисяч) доларів США 160 купюр по 100 доларів США, а також 500 євро 10 купюр по 50 євро;

7.Два робочі зошити зі зразками почерку ОСОБА_4 .

Строк оскарження ухвали протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Суддя ОСОБА_1