УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Процесуальне керівництво здійснюється Одеською обласною прокуратурою.

29 серпня 2024 року старшим слідчим в особливо важливих справах Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_5 за погодженням із прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 повідомлено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України одержання службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе, за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди.

Так, 30.08.2024 в ході проведення затримання, в порядку ст.208 КПК України, ОСОБА_6 добровільно видав предмет неправомірної вигоди, а саме 40 банкнот зовні схожих на гривню кожна номіналом 500 гривень із наступними серійними номерами: ГМ7814083, ЄЄ8637482, ЄГ8673489, ЄГ8673490, ЦБ7047616, ЦБ9544509, ГБ4808407, ГВ4906425, ЄД8181892, ЕБ9312455, БВ8940477, АВ4496087, ЕЕ9247959, АЕ7074518, ВЗ5395056, ЄИ4743439, ЄЄ3130496, ЄЖ4255744, ЗА7587446, АА3663374, ВС3204337, ХЗ2405366, ЄЄ7238826, ЗВ4352360, ЄБ2176739, АЖ0374289, ВЗ8381249, ХЖ6825472, ВЗ2867957, ЕВ7709178, ЕЖ5722768, ВД4828331, ЗА0901857, ЕВ3428111, ВЗ5395057, ХД2997187, ЦА1582650, ЦБ7384304, ЕБ8805010, ГН0495533, які вилучені та поміщені в сейф пакет S 2050575 та предмет зовні схожий на мобільний телефон марки «Iphone», який вилучено та поміщено в сейф пакет S 2049993.

Вказані речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

У подальшому, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 10.09.2024 клопотання про арешт вищезазначеного майна повернуто прокурору для усунення недоліків. 13.09.2024 року до Київського районного суду м.Одеси повторно скероване клопотання про арешт майна.

Процесуальний керівник повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав клопотання просив його задовольнити з підстав викладених письмово. Зазначив, що вилучені під час затримання ОСОБА_6 грошові кошти відповідно до протоколу огляду та вручення грошових коштів від 29.08.2024 року виділені УСБУ в Одеській області за рахунок кошторису Управління СБ України в Одеській області в рамках вказаного кримінального провадження для отримання доказів злочинної діяльності підозрюваного. Накладення арешту на вилучений у ОСОБА_6 мобільний телефон потрібен для проведення його огляду, призначення комп`ютерно-технічної експертизи з метою з`ясування факту та обставин кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_4 надав письмові заперечення на клопотання слідчого, в судовому засіданні зауважив, що прокурор не усунув недоліки зазначені в ухвалі слідчого судді про повернення клопотання, у зв`язку з чим просив відмовити у його задоволенні.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку прокурора та захисника ОСОБА_6 , приймаючи до уваги письмові заперечення адвоката ОСОБА_4 , вважаю, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході затримання майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Також, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Щодо накладення арешту на вилучені під час затримання ОСОБА_6 мобільний телефон, то зазначене майно, може свідчити про можливе спілкування останнього з приводу одержання неправомірної вигоди за не притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності, а тому є важливим доказом можливого вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та накладення арешту на нього є необхідним для збереження цього речового доказу та недопущення його знищення.

Так, накладення арешту на мобільний телефон необхідне для проведення його огляду з метою встановлення наявності електронних доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження. Крім того, сторони не оспорюють обставину користування зазначеним телефоном ОСОБА_6 . При цьому, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 повідомлено про підозру.

Слідчий суддя відхиляє твердження захисника ОСОБА_6 про те, що прокурором не надано відомості про власника вилучених грошових коштів, оскільки відповідно до наданого до клопотання протоколу огляду та вручення грошових коштів від 29.08.2024 року кошти виділені УСБУ в Одеській області за рахунок кошторису Управління СБ України в Одеській області в рамках вказаного кримінального провадження для отримання доказів злочинної діяльності підозрюваного.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності підозрюваного, третіх осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю збереження речових доказів, а отже не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу, у вигляді досягнення завдань кримінального провадження, та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що недоліки зазначені в ухвалі слідчого судді про повернення клопотання прокурору усунуті, останнє підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001028 від 24.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України задовольнити.

Накласти арешт на вилучене під час проведення 30.08.2024 затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку

ст. 208 КПК України, майно, а саме:

- 40 банкнот зовні схожих на гривню кожна номіналом 500 гривень із наступними серійними номерами: ГМ7814083, ЄЄ8637482, ЄГ8673489, ЄГ8673490, ЦБ7047616, ЦБ9544509, ГБ4808407, ГВ4906425, ЄД8181892, ЕБ9312455, БВ8940477, АВ4496087, ЕЕ9247959, АЕ7074518, ВЗ5395056, ЄИ4743439, ЄЄ3130496, ЄЖ4255744, ЗА7587446, АА3663374, ВС3204337, ХЗ2405366, ЄЄ7238826, ЗВ4352360, ЄБ2176739, АЖ0374289, ВЗ8381249, ХЖ6825472, ВЗ2867957, ЕВ7709178, ЕЖ5722768, ВД4828331, ЗА0901857, ЕВ3428111, ВЗ5395057, ХД2997187, ЦА1582650, ЦБ7384304, ЕБ8805010, ГН0495533;

- предмет зовні схожий на мобільний телефон марки «Iphone».

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1