Справа № 132/1961/24
Провадження №11-кп/801/1118/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.07.2024 у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000119 від 23.03.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , 1991 р.н., ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з неповною середньою освітою, уродженця смт. Великий Березний, Великоберезнянського району Закарпатської області, непрацюючого , неодруженого, військовослужбовця, має на утриманні 3 дітей, проживає по АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.07.2024 року в частині призначення йому покарання, просив змінити та пом`якшити йому покарання.

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.07.2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 162 КК України і призначено йому покарання : за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років; за ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 06.05.2024 та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши на підставі ч.5 ст. 72 КК України в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 23.03.2024 до дня набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, але не більше ніж 60 днів, запобіжний захід ОСОБА_6 ухвалено залишити у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 до Державного бюджету України процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів для проведення експертиз в розмірі 2650,48 грн.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 25.03.2024 на речові докази, скасовано.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.03.2024, незаконно, всупереч волі власника, маючи прямий умисел на порушення права на недоторканість житла, яке передбачено ст. 30 Конституції України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що власниця будинку ОСОБА_9 не надавала йому дозволу заходити на територію її домоволодіння та будинку, таємно проник на приватну територію домогосподарства по АДРЕСА_2 , а потім, підійшовши до будинку, шляхом відчинення вікна, незаконно проник до цього житлового будинку, порушивши права потерпілої на недоторканість житла.

Окрім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 23.03.2024 близько 11 год. 40 хв., знаходячись у будинку по АДРЕСА_2 , побачивши через вікно, що ОСОБА_9 спільно із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 знаходяться на території домоволодіння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин через ревнощі до ОСОБА_9 , у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 .

З метою реалізації свого умислу спрямованого на заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_6 зайшов у приміщення кухні, взяв до рук два кухонні ножі, та через вікно виліз на вулицю і підбіг до ОСОБА_10 та реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тримаючи у правій та лівій руках ножі, наніс один удар ножем, який тримав у правій руці, в області шиї ОСОБА_10 ліворуч, заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани шиї, яка відповідно до висновку експерта № 68/73 від 22.04.2024 належить до легкого тілесного ушкодження, та виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення свого умислу до кінця. Кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, що не залежали від волі ОСОБА_6 , оскільки після нанесення удару ножем, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 упали на землю та між ними розпочалася бійка, під час якої ОСОБА_10 руками відштовхнув від себе ОСОБА_6 , і в цей момент ОСОБА_11 сільськогосподарським інвентарем (граблями) наніс удар в область голови ОСОБА_6 , після чого останній припинив вчиняти протиправні дії.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що він повністю визнав свою вину, розкаявся у скоєному, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, крім того, його батько являється інвалідом, тому просить змінити вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.07.2024 року та пом`якшити йому покарання

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, обвинуваченого ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги обивинуваченого, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 КК України в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_6 є безпідставними.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_6 , кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є нетяжким та особливо тяжким злочином , обставини їх вчинення, особу винного, який раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, негативно характеризується за місцем служби, з 20.02.2023 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, неодружений, має на утриманні трьох дітей, думку потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , які просили обрати покарання пов`язане з позбавленням волі, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання щире каяття, обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння та визначив покарання у вигляді позбавлення волі.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При цьому суд апеляційної інстанції керується правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 756/4830/17-к, що визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

В апеляційній скарзі обвинувачий ОСОБА_6 , викладаючи свої доводи, посилається на обставини, які були належним чином досліджені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Підстави для зміни чи скасування рішення суду, визначених ст. 409 КПК, судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405,407,409 414, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

постановив :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Вирок Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 30.07.2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 КК України залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення

Відповідно до ч. 4ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3