Провадження № 11-сс/4823/393/24
Категорія - домашній арешт. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

16 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Черкаським апеляційним судом, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 394 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Березівка Маньківського району Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, особи з інвалідністю 2 групи, одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого, до якого ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.08.2017 застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричної лікарні з посиленим наглядом за вчинення суспільно-небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 286 КК України.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчий суддя вказав на те, що під час розгляду клопотання в судовому засіданні жоден з перелічених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення у судовому засіданні не був доведений і матеріалами клопотання не підтверджений. Вказав на те, що з моменту оголошення підозрюваного в розшук органом досудового розслідування не вчинялося жодних заходів щодо здійснення його розшуку.

Звернув увагу на те, що з моменту оголошення ОСОБА_6 підозри пройшло 6 років 8 місяців та 23 дні, разом з тим, що в ході досудового розслідування досудове розслідування неодноразово зупинялося та відновлювалося, за відсутності в матеріалах клопотання відповідних процесуальних рішень слідчий суддя позбавлений можливості визначити перебіг строку давності вказаного кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком до 19 жовтня 2024 року, зобов`язавши його знаходитися за місцем свого проживання в АДРЕСА_1 у період часу з 20 год. до 06 год. наступної доби, не відлучатися з м. Черкаси без дозволу прокурора або суду, повідомляти прокурора чи суд про зміну місця свого проживання, роботи, прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду на визначений ними час.

Аргументує тим, що зібрані фактичні дані в своїй сукупності дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 394 КК України та факт його переховування від органу досудового розслідування з метою уникнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим 05 грудня 2017 року він був оголошений в розшук.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 не заперечував, що втік зі спеціалізованого лікувального закладу у зв`язку з тим, що не бажав, щоб його переводили до іншої лікарської установи. Деякий час після втечі він проживав на дачі, але дружина його про це не знала. Такі показання підозрюваного слідчим суддею були проігноровані, але вони підтверджують, що підозрюваний може ухилятися від органу досудового розслідування та суду, адже він ухилився від застосування до нього примусових заходів медичного характеру шляхом втечі зі спеціалізованого лікувального закладу та тривалий час переховувався від органу досудового розслідування.

Підозрюваний 20 років працював в правоохоронних органах, а тому добре обізнаний про наслідки кримінальних правопорушень, а також наслідки від втечі, а тому ретельно переховувався.

Той факт, що з 2017 року підозрюваним не було вчинено жодного кримінального правопорушення не спростовує існування такого ризику, як вплив на свідків в даному кримінальному провадженні, як про це вказав слідчий суддя, адже ОСОБА_6 усвідомлював, що після втечі його будуть розшукувати, а тому вживав всіх необхідних дій для того, щоб не потрапити в поле зору правоохоронних органів.

У ході проведення оперативно-розшукових заходів для встановлення місця знаходження ОСОБА_6 . Чернігівським РУП неодноразово скеровувалися до Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області орієнтування та розшукове завдання на встановлення місцезнаходження, які з невідомих причин залишилися без відповідного реагування.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 2 років, а також характер суспільної небезпечності кримінального правопорушення вчиненого останнім, вагомість наявність доказів, а також те, що підозрюваний раніше вчиняв суспільно-небезпечні діяння, ознаки яких підпадають під кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 286 КК України, вчинив злочин, передбачений ст. 394 КК України та розуміє невідворотність покарання, ухилявся від органів досудового розслідування, може вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурор вважає, що є всі підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що слідчим суддею недостатньо була проаналізована додана до клопотання доказова база, якою підтверджуються викладені у клопотанні ризики. При цьому, слідчим у клопотанні про обрання запобіжного заходу було обґрунтовано неможливість застосування до підозрюваного інших більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала доводи апеляційної скарги про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, вказуючи на обґрунтованість підозри та доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, яким неможливо запобігти без визначення запобіжного заходу, з огляду на те, що з 2017 року ОСОБА_6 перебував у розшуку, ухилявся від органу досудового розслідування з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти доводів прокурора, вказуючи, що ОСОБА_6 увесь час перебував за місцем свого проживання, не переховувався та не знав, що його розшукують, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Як убачається з матеріалів судової справи, слідчим відділом Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2017 року за № 0001230, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 394 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що будучи поміщений до спеціалізованого лікувального закладу у відділення з посиленим наглядом КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня», 27 листопада 2017 року, близько 10 год. 15 хв., ОСОБА_6 після проведення процедур, умисно, маючи намір втекти зі спеціалізованого лікувального закладу, скориставшись відсутністю належного супроводу та спеціальних засобів, залишив приміщення приймального відділення КЛПЗ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а в подальшому і територію лікарні, пройшов через КПП.

04 грудня 2017 року о 07 год. 20 хв. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 394 КК України, шляхом вручення повідомлення про підозру його дружині ОСОБА_10 за місцем реєстрації підозрюваного.

У зв`язку з переховуванням ОСОБА_6 від органів досудового розслідування та відсутністю даних про його місце перебування, 05 грудня 2017 року проведення досудового розслідування було зупинено, а ОСОБА_6 оголошений в розшук у відповідності до вимог ст.ст. 280, 281 КПК України.

26 серпня 2024 року на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 травня 2024 року, якою був наданий дозвіл на затримання підозрюваного з метою приводу для доставки в суд для вирішення питання про обрання запобіжного заходу, ОСОБА_6 був затриманий.

Долученими до матеріалів клопотання матеріалами підтверджується обґрунтованість оголошеної та врученої ОСОБА_6 підозри про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 394 КК України, яка стороною захисту не оспорюється, і слідчим суддею при відмові в обранні запобіжного заходу, ніяким чином не спростована.

Домашній арешт один із видів запобіжних заходів, який застосовується в кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді, суду до підозрюваних або обвинувачених осіб за вчинення ними злочинів, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, та полягає в забороні залишати їм житло цілодобово або в певний період доби.

Доводи апеляційної скарги прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання в нічний час доби через можливість переховування підозрюваного від слідства та суду з тих підстав, що останній вчинив умисне кримінальне правопорушення, тривалий час переховувався від органу досудового розслідування та суду, добровільно не повернувся до лікувального закладу, може впливати на свідків з метою зміни показань на свою користь, підтверджені належними доказами, яким слідчий суддя не надав належної правової оцінки.

Необґрунтованим, на думку колегії суддів, є висновок слідчого судді про відмову в задоволенні клопотання слідчого та не застосування до підозрюваного жодного із передбачених кримінальним процесуальним кодексом України запобіжних заходів, при тому, що слідчим суддею не була спростована обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри, а також не встановлений факт законного залишення меж лікувального закладу, визначеного судовим рішенням.

При цьому, слідчим суддею не був спростований ні один із заявлених стороною обвинувачення ризиків, в той час, як відсутність в матеріалах клопотання процесуальних рішень щодо зупинення та відновлення досудового розслідування, не впливали на обов`язок суду розглянути клопотання по суті заявлених вимог.

Визначення того чи збігли строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності є наступними стадіями досудового розслідування та судового розгляду, при тому, що на етапі вирішення питання щодо необхідності обрання запобіжного заходу особі, яка переховувалася від органу досудового розслідування та уникала проходження лікування за рішенням суду, перевірка таких строків давності до повноважень слідчого судді не входила.

Більш того, у разі нагальної необхідності в дослідженні цих матеріалів, слідчий суддя не був позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, які перебувають в провадженні слідчого, або ж відкласти судовий розгляд з метою надати прокурору чи слідчому час для надання необхідних процесуальних рішень.

Прокурором до клопотання про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу були надані всі необхідні матеріали та докази, які передбачені ч. 1 ст. 184 КПК України. Долучення до клопотання інших матеріалів законодавцем не визначено.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїй практиці наголошував на обов`язковості доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку. Так, у справі «Белевитський проти Росії», пп.111-112, вказано, що суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

На переконання колегії суддів цілком доведеним та обґрунтованим є ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, на якому так слушно наголошує прокурор.

Так, у судовому засіданні ОСОБА_6 підтвердив той факт, що він дійсно втік зі спеціалізованого лікувального закладу, оскільки не бажав, щоб його переводили до іншого закладу. Після втечі він деякий час проживав на дачі, при цьому, про місце свого перебування не повідомляв свою дружину, в подальшому проживав за місцем реєстрації.

Отже, ризик переховування від органів досудового розслідування є цілком реальним, адже підозрюваний втік з лікувального закладу та з 2017 року переховувався, тобто усвідомлював наслідки своїх дій, не бажав повертатись до лікувального закладу та нести відповідальність за вчинені ним суспільно небезпечні діяння, які підпадали під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 286 КК України.

Уникаючи відповідальності за вчинені суспільно небезпечні діяння, ОСОБА_6 вчинив інше кримінальне правопорушення, передбачене ст. 394 КК України, що вказує на наявність обґрунтованого ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення у разі незастосування запобіжного заходу, в тому числі й з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, ризик впливу на свідків обумовлюється також колом зв`язків підозрюваного, що може використовуватися у своїх інтересах та всупереч фактичним обставинам кримінального провадження.

Та обставина, що з 2017 року ОСОБА_6 не вчинив інших правопорушень не спростовує наявність ризиків, заявлених стороною обвинувачення, як помилково вважає слідчий суддя, адже підозрюваний дійсно свідомо залишив спеціалізований лікувальний заклад та переховувався. При цьому, він досить вільно себе почував, розуміючи віддаленість міста Чернігова, де знаходиться орган досудового розслідування, від м. Черкаси, де він проживає, та неспроможність слідчих розшукати його в іншому населеному пункті.

Вказівка слідчого судді на бездіяльність органу досудового розслідування щодо встановлення місця перебування підозрюваного, є необґрунтованою, адже слідчим суддею не були досліджені матеріали кримінального провадження в повному обсязі, отже, він не обізнаний про заходи, які вживались слідчим та оперативними підрозділами для розшуку ОСОБА_6 .

Пояснення прокурора про те, що слідчим надавались доручення працівникам Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області щодо встановлення місця перебування ОСОБА_6 , але з невідомих причин були залишені без належного реагування, приймаються до уваги як відомості, які вказують на відсутність бездіяльності в діях посадових осіб правоохоронних органів.

Вирішення питання щодо бездіяльності органу досудового розслідування не входить до повноважень слідчого судді під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу до особи, а тому слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень, надаючи таку оцінку діям працівників поліції в частині виконання своїх службових повноважень по розшуку ОСОБА_6 .

Під час вирішення питання щодо обрання того чи іншого виду запобіжного заходу слідчий суддя має враховувати не тільки наявність обґрунтованих ризиків, на яких у даному випадку наголошує прокурор, але й дані про особу підозрюваного, його соціальний статус, міцність зв`язків, інші відомості, які дають підстави судити про характер та життєвий шлях особи щодо якої вирішується питання про обрання запобіжного заходу. При цьому слідчий суддя, має оцінити чи зможе інший більш м`який запобіжний захід запобігти встановленим ризикам.

У даному випадку встановлено, що ОСОБА_6 має родину, постійне місце проживання, за вчинення суспільно небезпечних діянь, які підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 286 КК України, ухвалою суду до нього були застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до спеціалізованого лікувального закладу у відділення з посиленим наглядом, з якого він втік, тим самим вчинив інше кримінальне правопорушення, тривалий час більше шести років перебував у розшуку, що свідчить про необхідність застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як про це просить прокурор.

З урахуванням характеру обвинувачення, обставин вчиненого кримінального правопорушення, поведінки підозрюваного після його вчинення, тих слідчих дій, проведених на час розгляду клопотання, встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на думку колегії суддів, буде достатнім та правомірним застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце реєстрації та проживання в нічний час доби та із встановленням ряду обов`язків.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2024 року про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту щодо підозрюваного ОСОБА_6 , скасувати.

Клопотання слідчого СВ Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_9 про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту задовольнити.

До підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 394 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце свого проживання по АДРЕСА_1 в період часу з 22 години до 06 години ранку наступного дня, за виключенням необхідності пройти в укриття під час оголошеної повітряної тривоги, а також необхідності отримати невідкладну медичну допомогу, про що також належить повідомити слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Зобов`язати ОСОБА_6 з`являтися до слідчого, прокурора та суду за першим викликом.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, визначені п.п. 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Строк дії домашнього арешту та обов`язків встановити до 19 жовтня 2024 року.

Ухвалу про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу внутрішніх справ, який здійснює кримінальне провадження СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області, а також за місцем реєстрації та проживання підозрюваного Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

По закінченню цього строку та за відсутністю клопотання слідчого, прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.199 КПК України, ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію й запобіжний захід та обов`язки вважаються скасованими.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13