Справа № 510/2308/24
Провадження 1-кс/510/123/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.24 р.

Слідчий суддя Ренійського районного суду Одеської області ОСОБА_1

- за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши клопотання начальника СД ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна, -

УСТАНОВИВ:

Начальник СД відділення№ 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 28.02.2023 року та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 10.07.2024 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщених до поліетиленового пакета Національної поліції WAR 1166533 та вилучено до ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області.

В клопотанні про арешт майна зазначено, що 12.10.2024 до чергової частини відділення поліції №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» на виїзд з України, прибув гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 28.02.2023 року та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 10.07.2024, які викликають сумніви у справжності (підроблені). (ЄО 4034).

12.10.2024 року під час огляду місця події у службовому кабінеті який розташований в адміністративній будівлі пункту пропуску «Орлівка-Ісакча» на робочому столі виявлено та вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 28.02.2023 року та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 10.07.2024 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і поміщено до поліетиленового пакета Національної поліції WAR 1166533 та вилучено до ВП №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області.

В подальшому, 13.10.2024 р. відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

13.10.2024 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 28.02.2023 року та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 10.07.2024 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , були визнані речовими доказами.

Беручи до уваги все вищевикладене, дізнавач зазначає, що вищевказані об`єкти по даному кримінальному провадженню мають значення речового доказу, який зберіг на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні, необхідністю проведення необхідних експертиз, у зв`язку з чим просить суд накласти арешт на вищевказані об`єкти.

До суду надійшло заперечення від представника власника майна адвоката ОСОБА_6 про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, та повернення власнику майна належні йому документи, а саме: оригінал тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 28.02.2023 та оригінал пенсійного посвідчення № серія НОМЕР_3 від 10.07.2024 р.. Клопотання про арешт майна вважає необґрунтованим та поданим з порушенням норм КПК України. Слідчий не вказав процесуальних підстав вилучення вказаних документів, що само по собі є вже підставою для відмови в задоволенні клопотання. У вказаному (єдиному на той час) процесуальному документі не вказано, яке саме мають значення для кримінального провадження вказані документи, або що вони вилучені з обігу. Окрім того, на той час не були ще відомості внесені до ЄРДР. Тобто не було кримінального провадження. Окрім того відомості викладені в протоколі огляду не відповідають фактичним обставинам, що мали місце 12.10.24, оскільки до відібрання пояснень у ОСОБА_5 ніякий огляд не проводився, а за процесуальним часом вказано, що нібито проводився. Документи не повернуті ОСОБА_5 після надання їх співробітникам прикордонної служби, які фактично незаконно (не в процесуальний спосіб) вилучили їх у ОСОБА_5 .. Яким чином документи з`явилися на робочому столі якогось кабінету, співробітниками поліції не встановлено, що виглядає, як штучна створена ситуація, для можливості проведення огляду, з метою «легалізації» незаконних дій співробітників прикордонної служби. Вказане свідчить на незаконність вилучення майна, і на те, що це майно не набуло статусу тимчасово вилученого майна, а і відповідно відсутні підстави для звернення з клопотанням про арешт майна та задоволення вказаного клопотання. Жодних доказів незаконності вилучених документів за відповідним критерієм, правоохоронним органом не вказано, до суду не надано. Крім цього ОСОБА_5 28.02.2023 проходив військово - лікарську комісію у ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останньому підтвердили існування його хвороби та поставлено діагноз «Гіпертанічна хвороба II ст. З ст.. ризик 3 кризовий перебіг Гіпертензивне серце II СН ІІА. 26.09.2024 ОСОБА_5 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про надання відстрочки як особи яка має інвалідність, на що ОСОБА_5 отримав відстрочку до 09.11.2024 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Не прибуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

22.10.2024 адвокатом ОСОБА_6 до матеріалів справи була долучена відповідь ГУ ПФУ в Одеській області від 17.10.2024 р. на адвокатський запит, згідно якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За заявою № 2257 від 28.06.2024 р. ОСОБА_5 було замовлене паперове пенсійне посвідчення серії НОМЕР_3 з терміном дії по 30.06.2025, яке він отримав у відділі обслуговування громадян № 14 (сервісному центрі).

24.10.2024 р. начальником СД ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 направлено до суду відповідь ГУ ПФУ в Одеській області від 15.10.2024 р. на запит, згідно якої 13.06.2024 до відділу обслуговування громадян №14 (сервісного центру) Головного управління надійшла виписка з акту огляду медико-соціальної експертної комісії 12 ААГ №886779, видана 06.06.2024 спеціалізованою кардіологічною медико-соціальною експертною комісією Комунальної установи «Одеській обласний центр медико-соціальної експертизи», який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (вх. №12711/15 від 13.06.2024). До виписки МСЕК долучено реєстр передачі виписок до управління Пенсійного фонду України в Приморському районі від 13.06.2024. Згідно даних виписки, інвалідність встановлена на строк з 05.06.2024 по 09.06.2025. 28.06.2024 громадянин ОСОБА_5 звернувся до відділу обслуговування громадян № 14 (сервісного центру), який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , з питання призначення пенсії по інвалідності. До заяви надав всі необхідні документи. Пенсію призначено з 05.06.2024 по 30.06.2025 (ЕПС 97). 28.06.2024 об 10:26 створена заява на виготовлення паперового пенсійного посвідчення у автоматичному режимі. Згідно бази ІКІС ПФУ: Підсистема управління пенсійними документами, 23.07.2024 ОСОБА_5 отримав пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 зі строком дії по 30.06.2025.

У судове засідання не з`явився ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 , в матеріалах справи є заперечення проти задоволення клопотання про арешт.

Начальник СД ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, направив до суду відповідь ГУ ПФУ в Одеській області № 1500-0201-8/156892 від 15.10.2024 р.

В ході розгляду клопотання були дослідженні матеріали, які додані до клопотання, а саме:

-витяг з ЄРДР від 13.10.2024 р. кримінальне провадження № 0000111 за ст. 358 ч. 4 КК України;

-протокол огляду місця події від 12.10.2024 р.;

-тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 28.02.2023 року;

-пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 10.07.2024 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-пояснення ОСОБА_5 від 12.10.2024 р.;

-постанова про визнання предмета речовим доказом від 13.10.2024 р.;

-запит начальника СД ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 15.10.2024 р. до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про надання інформації видачу тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 28.02.2023 року на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- запит начальника СД ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області від 15.10.2024 р. до ГУ ПФУ в Одеській області про надання інформації про видачу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсійного посвідчення № від 10.07.2024;

-відповідь ГУ ПФУ в Одеській області № 1500-0201-8/156892 від 15.10.2024 р. на запит начальника СД ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 ;

-відповідь ГУ ПФУ в Одеській області № 1500-0202-8/158318 від 17.10.2024 р. на адвокатський запит.

Аналізуючи матеріали надані до клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням положень ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з витягу з ЄРДР № 0000111 від 13.10.2024 порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. В якості обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення зазначено, що 12.10.2024 до чергової частини відділення поліції №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на пункт пропуску «Орлівка-Ісакча» на виїзд з України, прибув гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який надав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 28.02.2023 року та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 10.07.2024, які викликають сумніви у справжності (підроблені).

В матеріалах справи є письмові пояснення ОСОБА_5 від 12.10.2024 р., згідно яких він багато років має хронічні захворювання. Вилучені документи він отримував у законний спосіб, тому вважає дії прикордонників та поліцейських, незаконними.

24.10.2024 р. начальником СД ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 направлено до суду відповідь ГУ ПФУ в Одеській області від 15.10.2024 р., що відповідно до бази ІКІС ПФУ: Підсистема управління пенсійними документами, 23.07.2024 ОСОБА_5 отримав пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 зі строком дії по 30.06.2025.

Аналогічну відповідь з ГУ ПФУ в Одеській області отримано адвокатом ОСОБА_6 на адвокатський запит, яку долучено до матеріалів справи.

Таким чином слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_5 отримав пенсійне посвідчення серії НОМЕР_4 зі строком дії по 30.06.2025 у відповідності до встановленого порядку, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Складом злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України є використання завідомо підробленого документа.

Арешт на вищезазначені документи накладається в рамках кримінального провадження № 0000111 від 13.10.2024 за ч. 4 ст. 358 КК України, однак дізнавачем не надано суду жодного доказу обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КПК України, що є підставою, відповідно до положень ст. 173 КПК України, для відмови у задоволенні клопотання, оскільки відсутня правова підстава для арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 171, 172, 173, 174, ст. 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

1У задоволенні клопотання начальника СД ВП № 2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1