Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5548/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/826/24
Категорія ч.1 ст.111 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000330 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 09 серпня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Піски, Житомирського району, Житомирської області, громадянина України, документованого паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Житомирським РВ УМВС України в Житомирській області 24.07.1996, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст. 111, ч. 1 ст.408 КК України,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 за ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України. Вважає, вирок незаконним та необгрунтованим. Зазначає, що судовий розгляд даного кримінального провадження здійснювався у формі спеціального судового провадження без участі обвинуваченого, а тому вона як захисник не мала конфіденційного побачення з обвинуваченим, та не мала можливості узгодити з ним правову позиції, що на її думку свідчить про порушення права ОСОБА_8 на захист. Вказує, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення є некоректним, і жодний із досліджених доказів не доводить вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , яке надійшло від прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , йдеться про безпідставність доводів апелянта та про залишення вироку суду без зміни.

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 09 серпня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111, ч. 1 ст. 408 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 111 КК України (в редакції Закону від 5 квітня 2001 року № 2341-III) у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 408 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно, за сукупністю злочинів, призначено ОСОБА_8 покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування засудженим ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі встановлено обчислювати з дати його затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 4290 (чотири тисячі двісті дев`яносто) гривень 50 копійок.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18 серпня 2022 року у вигляді тримання під вартою, залишено без змін.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади російської федерації (далі - рф), діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і почали збройний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації (далі - зс рф) на територію України - Автономну Республіку Крим та місто Севастополь.

Протягом лютого-березня 2014 року, на виконання вищевказаного наказу, військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, захопили державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, розташовані на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, тобто здійснили тимчасову окупацію вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час.

06 березня 2014 року Верховна Рада Автономної Республіки Крим ухвалила Постанову «Про проведення загальнокримського референдуму» №1702-6/14, чим порушила конституційний принцип територіальної цілісності України та вийшла за межі своїх повноважень, встановлених Конституцією України, Конституцією Автономної Республіки Крим, іншими нормативно- правовими актами. Рішенням Конституційного Суду України від 14.03.2014 року №2-рп/2014 було визнано зазначену Постанову такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), унаслідок чого вона втратила чинність.

15.03.2014 Верховна Рада України ухвалила Постанову «Про дострокове припинення повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим», внаслідок якої парламент Автономної Республіки Крим втратив легітимність.

Таким чином, статус території Автономної Республіки Крим, відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207- VII визначено, як тимчасово окупована територія, унаслідок збройної агресії рф та встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про національну безпеку України» визначено, що збройний конфлікт - це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт).

Отже, станом на березень 2014 року, Україна перебувала у стані, що характеризується діями щодо вирішення національно-етнічних, релігійних та інших протиріч із застосуванням засобів збройного насильства, за яких держава не переходить в особливий стан, що визначається як війна, і не вводить режим воєнного стану в країні або на частині її території, а збройна боротьба не виходить за межі операційного напрямку (мають місце різні військові інциденти, військові акції, інші військові зіткнення обмеженого масштабу (низької інтенсивності) із застосуванням іррегулярних або регулярних збройних формувань), тобто знаходилася у періоді збройного конфлікту.

В умовах збройного конфлікту та окупації території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, вірні присязі Українському народу військовослужбовці самостійно та централізовано виходили з окупованої території Автономної Республіки Крим для подальшого проходження служби в Збройних Силах України.

У зв`язку із цим, виконуючому обов`язки Міністра оборони України, дорученням Прем`єр-міністра України від 08.03.2014 № 6627/0/1 було доручено невідкладно вжити заходів для забезпечення розміщення в санаторіях сімей військовослужбовців, які перебувають на території Автономної Республіки Крим.

На виконання зазначеного доручення, керівникам підприємств, установ, організацій було доручено підготувати відповідні списки військовослужбовців, які бажають вийти з окупованої території Автономної Республіки Крим та продовжувати службу в Збройних Силах України, що у подальшому і було зроблено.

Виходячи з необхідності збереження життя, здоров`я, забезпечення прав і законних інтересів військовослужбовців, працівників Збройних Сил України, інших військових формувань, працівників правоохоронних органів України, які проходять службу (працюють) на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, Указом Президента України від 24 березня 2014 року № 339 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України», введено в дію вказане рішення Ради національної безпеки і оборони України від 23 березня 2014 року, відповідно до якого було вирішено невідкладно розпочати передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України. Рішення було опубліковане в офіційних виданнях та в засобах масової інформації.

На виконання Указу Президента України від 24 березня 2014 року №339, 01 квітня 2014 року Кабінетом Міністрів України схвалено план організації його виконання.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які прибули з тимчасово окупованої території і виявили бажання (за наявності підстав) звільнитися з військової служби, звільняються з військової служби, у тому числі в особливий період, за наявних підстав, а при їх відсутності - у зв`язку із скороченням штатів, якщо вони звернулися з клопотанням про звільнення протягом трьох місяців після прибуття з тимчасово окупованої території. Військовослужбовці військових формувань та правоохоронних органів України, які не прибули до визначених пунктів у визначені військовими формуваннями та правоохоронними органами України строки, вважаються такими, що залишили військові частини, та зараховуються у розпорядження відповідних посадових осіб. Відповідна інформація щодо їх розшуку надається до правоохоронних органів.

Згідно вищевказаних вимог ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та спільної директиви Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 12.05.2014 №Д-2, та з метою упорядкування проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, які відрядженні до Державного космічного агентства України (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4), Головою ІНФОРМАЦІЯ_4 видано наказ по особовому складу від 14.05.2014 № 14-оф (далі Наказ № 14-оф) про прибуття військовослужбовців установ і філій, які розташовані на території АР Крим, в ІНФОРМАЦІЯ_4, яке дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , до 30.05.2014.

Разом з цим встановлено, що громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Житомирським РВ УМВС України в Житомирській області 24.07.1996, був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_12 25.07.1995 року.

03.09.1995 року при ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_8 прийняв військову присягу, відповідно до якої урочисто присягнув, вступаючи на військову службу, завжди бути вірним, відданим Українському народові, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну і військову таємницю. Присягнув виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників і ніколи не зраджувати Українському народові.

Наказом Міністерства оборони України від 24.06.2000 ОСОБА_8 , був відряджений до ІНФОРМАЦІЯ_4 із залишенням на військовій службі, для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки відповідно до (на 2014 рік) ч. 9 ст. 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», п. 153 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008, Указу Президента України «Про Перелік посад, що можуть бути заміщені військовослужбовцями Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення в державних органах, установах і організаціях, та граничних військових звань за цими посадами» від 25.10.2007 № 1020/2007.

Наказом Першого заступника Міністра оборони України від 24.06.2007 № 95 ОСОБА_8 присвоєно військове звання майор.

Згідно Указу Президента України від 09.12.2010 № 1085/2010, ІНФОРМАЦІЯ_4 було перейменовано у ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4).

Наказом Голови ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29.03.2013 № 6-оф майор ОСОБА_8 , призначений на посаду інженера (черговий) зміни чергової оперативної ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5), який дислокувався в АДРЕСА_3 , фактично проходив військову службу за місцем розташування майданчика

№ 3 вказаного ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце дислокації - АДРЕСА_6). ІНФОРМАЦІЯ_5 створений відповідно до Указу Президента України від 12.08.1996 «Про Національний центр управління та випробувань космічних засобів», функцією якого є завершення всієї ланки космічної діяльності, яку починають наукові установи та підприємства створенням орбітальних та наземних космічних засобів: випробування та експлуатація космічних апаратів та інших виробів, які виведені на орбіту. Відповідно до структури ІНФОРМАЦІЯ_5, яка діяла станом на 2014 рік, ІНФОРМАЦІЯ_5 був філією ІНФОРМАЦІЯ_5 та здійснював управління польотами національних космічних апаратів, дослідження далекого космосу з використанням власних технічних засобів, контроль космічного простору та геофізичний моніторинг, випробування космічної техніки, забезпечення обороноздатності та територіальної цілісності України у разі виявлення загроз з космосу.

Під час проходження служби на вищевказаній посаді, ОСОБА_8 виконував завдання, пов`язані з оперативним чергуванням та керуванням зміною центра космічних дальніх спостережень, а також з проведення заходів із підтримання прийомо - реєструючого обладнання в працездатному стані.

Крім того, ОСОБА_8 , під час виконання обов`язків, був зобов`язаний, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ОСОБА_8 , був зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові; сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники) та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України; вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Разом з тим, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України у військовому званні майор, обіймаючи вищевказану посаду, перебуваючи на території Автономної Республіки Крим, діючи всупереч інтересам України, в період збройного конфлікту, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України - державну зраду, за наступних обставин.

Так, на виконання кримінально протиправного умислу, що полягав у переході на бік ворога у період збройного конфлікту ОСОБА_8 , отримавши, не пізніше 19 березня 2014 року, в денний час (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), у приміщенні клубу ІНФОРМАЦІЯ_5 (АДРЕСА_3), пропозицію від невстановлених на даний час представників збройних сил російської федерації (далі - зс рф), щодо проходження військової служби в зс рф, погодився з цією пропозицією.

Крім того, ОСОБА_8 , у вказаний період пропагував військовослужбовців ЗС України щодо переходу до лав зс рф; сприяв встановленню контролю зс рф над Центром; добровільно дав згоду на перехід до лав зс рф; сприяв в отриманні доступу до особових справ військовослужбовців ЗС України; спілкувався з окупантами.

Також, продовжуючи реалізацію вищевказаного умислу, ОСОБА_8 , незважаючи на прийняття керівництвом ІНФОРМАЦІЯ_4, не пізніше 24 березня 2014 року, усного рішення, доведеного до керівництва ІНФОРМАЦІЯ_5 та його структурних підрозділів, а також підрозділів кадрової політики, в телефонному режимі, про передислокацію ІНФОРМАЦІЯ_5 та його особового складу до м. Києва, шляхом подачі військовослужбовцями ЗС України рапортів про їх переведення за власним бажанням до установ та філій ІНФОРМАЦІЯ_4, розміщених на материковій частині України з подальшим їх призначенням на посади, з відповідним рапортом не звернувся.

Натомість в кінці березня 2014 року (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 був прийнятий та розпочав військову службу на умовах окупаційної влади у « НОМЕР_2 Окремому командно-вимірювальному комплексі Військ повітряно-космічної оборони зс рф (в/ч НОМЕР_3 )». Вищевказане найменування було присвоєно незаконно ІНФОРМАЦІЯ_5 на початку 2015 року. У вказаному збройному формуванні російської федерації, ОСОБА_8 , займав ту саму посаду та виконував ті ж самі посадові обов`язки, які були в нього в ІНФОРМАЦІЯ_5.

У такий спосіб, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи, що внаслідок його дій може бути завдано шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності України, державній безпеці України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, тобто вчинив державну зраду.

Крім того, ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України у військовому званні майор, маючи кримінальний протиправний умисел на ухилення від військової служби, вчинив умисне кримінальне правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби - дезертирство, за наступних обставин.

30.04.2014 за вих. № 1996/10-9/14, ІНФОРМАЦІЯ_4 на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 електронним поштовим зв`язком направлено Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», з вимогою його доведення до працівників та військовослужбовців з обов`язковим роз`ясненням ст. 14 даного Закону.

Так, відповідно до вимог вказаної ст. 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Директиви ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.05.2014 № Д-2 та з метою упорядкування проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, які відряджені до ІНФОРМАЦІЯ_4 Головою ІНФОРМАЦІЯ_4 був виданий наказ по особовому складу від 14.05.2014 № 14-оф (далі - Наказ № 14-оф від 14.05.2014) про прибуття військовослужбовців установ і філій, які розташовані на території Автономної Республіки Крим, до ІНФОРМАЦІЯ_4, яке дислокується за адресою: АДРЕСА_2 . Граничний термін прибуття - 30 травня 2014 року.

Разом з тим, вище зазначений Наказ № 14-оф був розміщений на офіційному сайті Агентства, та в той же день (14.05.2014) за вих. № 2162/10- 9/14 був направлений електронною поштою на адреси ІНФОРМАЦІЯ_6 ) (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5), ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5) та ІНФОРМАЦІЯ_14 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_14), був ними отриманий та доведений офіцерам встановленим порядком. Крім того, 19.05.2014 на адреси ІНФОРМАЦІЯ_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ІНФОРМАЦІЯ_14 було додатково направлено лист-розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 №2232/10-9/14, щодо здійснення усіх можливих заходів щодо доведення вимог наказу ДКА від 14.05.2014 № 14-оф, до військовослужбовців.

Однак, ОСОБА_8 , обіймаючи посаду інженера (черговий) зміни чергової оперативної ІНФОРМАЦІЯ_5 , який дислокувався в АДРЕСА_3 , будучи обізнаним з вище вказаним Наказом від 14.05.2014 № 14-оф, всупереч виконання вимог ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІV, та ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551- XIV, а також ст.ст. 1, 2, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою ухилення від військової служби, 30 травня 2014 року не з`явився на службу до ІНФОРМАЦІЯ_4, яке дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з відрядження.

За час відсутності у ІНФОРМАЦІЯ_4, майор ОСОБА_8 , обов`язки військової служби за посадою не виконував, з рапортом про звільнення з військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_4 не звертався, перебуваючи поза межами ІНФОРМАЦІЯ_4 правоохоронні органи або органи державної влади, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та його причини, не повідомляв, та проводить час на власний розсуд.

Наказом Міністерства оборони України від 05.06.2014 № 272, майор ОСОБА_8 , зарахований у розпорядження Міністерства оборони України з 31.05.2014. Наказом ІНФОРМАЦІЯ_4 від 11.06.2014 № 18-оф ОСОБА_8 звільнений від займаної посади.

Наказом Міністерства оборони України від 27.04.2015 № 94КП на ОСОБА_8 накладено дисциплінарне стягнення - «позбавлення військового звання». Наказом Міністерства оборони України від 12.05.2015 № 328, ОСОБА_8 звільнений з військової служби у запас з пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_8 та всіх видів забезпечення з 27.04.2015.

У такий спосіб, ОСОБА_8 , будучи повідомлений про необхідність виконання Наказу № 14-оф від 14.05.2014, порушив встановлений порядок проходження військової служби та без поважних причин не прибув з відрядження на службу до ІНФОРМАЦІЯ_4, з метою ухилення від її проходження з 30.05.2014 до теперішнього часу, чим вчинив дезертирство.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, та ч. 1 ст. 408 КК України - дезертирство, тобто нез`явлення на військову службу з відрядження з метою ухилення від її проходження.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційний розгляд проведено у відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - офіційному виданні газеті «Урядовий кур`єр» від 16.10.2024, на електронному сайті суду 23.09.2024 та у відповідності до вимог абз.3 ч.8 ст.135 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, а також у дезертирстві, тобто нез`явленні на військову службу з відрядження з метою ухилення від її проходження, обґрунтувавши належним чином у вироку свої висновки з посиланням на докази та надавши їм відповідну правову оцінку. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України судом кваліфіковано правильно.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюєю кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показаннях свідка ОСОБА_9 , який підтвердив, що з обвинуваченим вони разом проходили службу в Державному космічному управлінні, центрі контролю космічного простору. ОСОБА_8 був офіцером Збройних Сил України. Щодо подій, які стались в 2014 році показав, що було все спокійно, зброя в них була відсутня, наявний тільки офіцерський склад, фактично ніякого супротиву зі сторони керівництва організовано не було, був єдиний наказ про вихід особового складу на материкову частину, датований травнем 2014 року. Він особисто виїхав за приписом 24 чи 25 березня 2014 в м.Київ. Зі слів керівництва йому було відомо про розпорядження про необхідність прибуття офіцерського складу до Києва. На зборах військової частини тричі виступав чоловік, який представився генералом російської армії, на перших зборах був присутній весь особовий склад в тому числі і ОСОБА_8 . Офіцерський склад, який не забажав проходити службу в армії рф, виїхав в певний термін, остання людина виїхала вже в кінці травня 2014 року. Перешкоди полягали в тому, що особові справи мали бути знищені, але були видані на руки, що наражало на небезпеку особовий склад при виїзді на материкову частину, оскільки оглядались усі машини. Після першого зібрання офіцерський склад розділився на 3 групи, ОСОБА_8 майже відразу вирішив не повертатись на материкову частину України та перейшов на бік ворога, вступивши до лав зс рф;

- показаннях свідка ОСОБА_10 , який підтвердив, що обвирнуваченого ОСОБА_8 знає, оскільки проходив разом з ним військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_9 в АДРЕСА_5 . Коли приїхали російські війська, зібрали весь офіцерський склад в одну групу. Всі, хто хотіли лишилися у Криму, тобто зрадили Батьківщину. ОСОБА_8 був на той момент військовослужбовцем ЗСУ, був майором, працював на посаді інженера групи центру дального космічного зв`зяку в національному центі випробувань та казав, що залишиться. Потім він дізнався, що ОСОБА_8 прийняв військову присягу рф та на даний час проходить службу у м. Усурійськ рф. З його (свідка) участю проводили огляд відеозаписів, де вони маршували "коробкою", треба було з 4 чоловіків впізнати ОСОБА_8 . На відео ОСОБА_8 був у формі зразка рф. Якщо людина хотіла продовжити службу у ЗСУ - відпускали, перешкод не було.

Наведені показання свідків суд першої інстанції визнав послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме:

- витягами з ЄРДР про реєстрацію кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 111, ч.1 ст. 408 КК України;

- рапортом про виявлене кримінальне правопорушення від 20.01.2021;

- актом огляду мережі Інтернет від 13.01.2021 року, з якого вбачається, що було встановлено факт перебування у розшуку ОСОБА_8 за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України;

- актом огляду мережі Інтернет від 13.01.2021 року, фото- та відеоматеріалу під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_10 » від 24.02.2015 року, на якому зафіксовано чоловіка у військовій формі зс рф, який ззовні схожий на громадянина України ОСОБА_8 :

- актом огляду мережі Інтернет від 13.01.2021 року, а саме сайту «Миротворець», на якому зображено фотографія чоловіка у форменому одязі рф, який зовні схожий на громадянина України ОСОБА_8 ;

- протоколом огляду сайту «Вікіпедія» від 29.01.2021 року публікації «40-й Отдельный командно-измерительный комплекс», з якого вбачається, що вказаний комплекс є військовим формуванням зс рф;

- інформацією з Державного космічного агентства України, щодо факту перебування ОСОБА_8 на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_5 та неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановленні строки;

- протоколом огляду особової справи ОСОБА_8 та копії матеріалів особової справи, у яких зафіксовано, що ОСОБА_8 , є громадянином України та був військовослужбовцем Збройних Сил України, маючи військове звання «майор»;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які впізнали ОСОБА_8 , як особу, яка здійснила державну зраду, а також дезертирство;

- протоколами огляду відеозаписів за участю свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які впізнали ОСОБА_8 на наданих відеозаписах, на яких ОСОБА_8 знаходився у військовій формі зс рф;

- висновком судової портретної експертизи від 10.06.2021 № КСЕ- 19/106-21/4653-ФП, відповідно до якого підтверджено, що на наданих на дослідження відео - та фотоматеріалах у військовій формі зс рф зображено саме ОСОБА_8 ;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів, що перебувають у володінні ДМС України від 14.04.2021 року з описом вилучених документів - заяви ОСОБА_8 про видачу паспорта громадянина України ;

- протоколом огляду від 15.04.2021 року документів, вилучених у ДМС України, у яких зафіксовано, що ОСОБА_8 , є громадянином України;

- постановою про визнання фотокартки обвинуваченого ОСОБА_8 речовим доказом;

- протоколом огляду особової справи ОСОБА_8 в якій, зокрема, міститься особиста інформація про ОСОБА_8 , фотокартки з зображенням ОСОБА_8 , перелік посад, які займав ОСОБА_8 ;

- постановою про визнання матеріалів особової справи ОСОБА_18 для службового користування - документом у кримінальному провадженні та долучення їх копій до матеріалів даного кримінального провадження;

- постановою про визнання документів та носіїв інформації, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження - документом у кримінальному провадженні та долучення їх копій до матеріалів провадження;

- ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 02 червня 2023 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111 та ч. 1 ст. 408 КК України, визначено здійснювати шляхом спеціального судового провадження у відсутності обвинуваченого;

- рапортом слідчого СВ ІНФОРМАЦІЯ_15 від 18.07.2022 року, відповідно до якого обвинуваченому ОСОБА_8 було врученого підозру у вчиненні кримінальних правопорушень через його родича (для передачі у відповідності до вимог ч.1ст.278, ч.2 та ч.8 ст.135 КПК України;

- ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18.08.2022 року № 296/5101/22 про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- наказом по особовому складу № 14-оф від 14.05.2014 року, відповідно до якого було організовано прибуття військовослужбовців установ і філій, які розташовані на території Автономної Республіки Крим, до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 ;

- клопотанням голови ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_19 від 02.02.2014 № 2416/09-9/14 про зарахування нижчепойменованих осіб офіцерського складу, які відряджені до ІНФОРМАЦІЯ_4 із залишенням на військовій службі, у розпорядження Міністерства оборони України, як таких, що не прибули у встановлені строки на материкову частину з тимчасово окупованої території АР Крим. У вказаному клопотанні, серед інших, зазначено ОСОБА_8 ;

- наказом по особовому складу № 6-оф від 24.03.2014 року, відповідно до якого нижчепойменованих офіцерів ІНФОРМАЦІЯ_11 та випробувань космічних засобів, в тому числі ОСОБА_8 , звільнено від займаної посади та зараховано у розпорядження Голови Державного космічного агентства України, у зв`язку із неявкою до визначеного пункту у встановлений строк;

- витягом з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) № 272 від 05.06.2014 року, відповідно до якого нижчепойменованих осіб офіцерського складу Збройних Сил України, відряджених до Державного космічного агентства України із залишенням на військовій службі, які не прибули до визначених пунктів у визначені строки, в тому числі ОСОБА_8 зараховано у розпорядження Міністра оборони України з 31.05.2014;

- наказом Міністерства оборони України від 27.04.2015 № 94КП, яким на ОСОБА_8 накладено дисциплінарне стягнення - «позбавлення військового звання» та наказом Міністерства оборони України від 12.05.2015 № 328, яким ОСОБА_8 звільнено з військової служби у запас з пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_8 та всіх видів забезпечення з 27.04.2015.

Проаналізувавши зазначені докази в своїй сукупності суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до п.65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, при оцінці доказів, як правило, суд застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Таким чином, установивши обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, належність та допустимість доказів, з урахуванням доводів сторони захисту та наведенням мотивів на їх спростування, місцевий суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Доводи сторони захисту щодо неконкретності обвинувачення апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам ст.291 КПК України щодо його форми та змісту, більш того, судом встановлені фактичні обставини справи, які підтверджуються вищеперерахованими доказами, яким надано оцінку відповідно до вимог ст.94 КПК України, зазначено правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті(частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Водночас, жодних клопотань з цього приводу захисник ОСОБА_7 , яку 22 грудня 2022 року було призначено для захисту інтересів ОСОБА_8 в суді першої інстанції не заявляла, лише посилалася на те, що вона не може узгодити правову позицію з підзахисним внслідок його відсутності.

Проте, кримінальне провадження судом першої інстанції розглянуто за відсутності обвинуваченого (in absentia) у відповідності до ч.3 ст.323 КПК України. На виконання зазначених вимог кримінального процесуального закону судом повідомлено обвинуваченого ОСОБА_8 про судові засідання шляхом розміщення оголошення у газеті «Урядовий кур`єр», повістки про виклик направлялись на останню відому адресу проживання ОСОБА_8 , оголошення про його виклик додатково публікувались на офіційному веб-сайті суду (т.1 а.п.71-75, 85-89, 97-103, 109-114,124-127,131-136, т.2 а.п.232-233, т.3 а.п.136-141, 153-160, 167-177), а тому останній вважається обізнаним про здійснення щодо нього кримінального провадження. Зміст вироку суду було доведено до відома обвинуваченого в тому ж порядку (т.4 а.п. 32-34, 38-39).

Згідно постанови старшого слідчого СВ ІНФОРМАЦІЯ_15 ОСОБА_20 від 17.08.2022 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оголошено в міжнародний розшук (т.3 а.п.110-112) та ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 18.08.2022 року, останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (т.3 а.п.113-115)

Крім того, судовий розгляд було проведено за участі захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , тобто з дотриманням вимог абзацу 5 ч.3 ст.323 КПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не було належним чином повідомлено обвинуваченого ОСОБА_8 про дату, час та місце судового розгляду, а також нею не було узгоджено з обвинуваченим захисну позицію, чим порушено його право на захист, апеляційний суд вважає безпідставними.

Зазначене узгоджується з позицією, висловленою в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі №225/1957/21 провадження №51-2566км21.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкцій ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України. Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 111, ч.1 ст.408 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційній скарзі не наведено.

Також апелянтом в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду не наведено жодних підстав, передбачених законом, для ухвалення виправдувального вироку щодо ОСОБА_8 .

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 09 серпня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 в той самий строк - з дня отримання копії судового рішення.

Судді: