№ 1-кс/755/3477/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2024 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , подану в порядку ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , у порядку ст. 206 КПК України.

Скарга мотивована тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовозобов`язаним, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_4 вчасно були оновлені особисті дані у ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримано направлення на проходження ВЛК і з 01 липня 2024 року почав проходити ВЛК, під час якого були надані медичні документи, а саме: консультативне заключення ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до якого, ОСОБА_4 встановлений діагноз: невертеброгенна цервікалгія, у зв`язку з чим, останній був направлений на додаткове медичне обстеження. Так, 24.09.2024 року ОСОБА_4 був встановлений діагноз: остеохондроз грудного та шийного відділу хребта. 02 жовтня 2024 року при медичному обстеженні був встановлений додатковий діагноз: сколіоз 1 ступеня грудного відділу, спондилоартроз. 15 жовтня 2024 року було надано строк на дообстеження стану здоров`я, ІНФОРМАЦІЯ_3 виписана повістка з`явитися для проходження ВЛК 02 грудня 2024 року о 09:00 год.

Однак, 26 жовтня 2024 року ОСОБА_4 їхав до міста Києва, де маршрутний автобус зупинили на блокпосту при в`їзді у м. Київ для перевірки документів військовозобов`язаних. При перевірці військово-облікових даних двоє невідомих осіб, один у військовій формі, який не надав службового посвідчення, відповідно до вимог пунктів 33, 47 Порядку № 560 від 16.05.2024 року, другий у формі працівника поліції, який також не представився, діяв всупереч п. 4.1,3 ст. 18 ЗУ «Про національну поліцію», зловживаючи своїми службовими положеннями, без дотримання вимог діючого законодавства України, не перевірили належними чином документи ОСОБА_4 . Працівникам поліції та уповноваженим особам ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 надав документи й повістку для проходження ВЛК, в якій зазначено про направлення на дообстеження до невролога та хірурга. До повістки він також надав медичні документи, де лікар записав його на прийом 29.11.2024 року. При цьому, ОСОБА_4 вчасно оновлені військово-облікові дані, у розшуку він не перебуває, наявний дійсний військово-обліковий документ в електронному вигляді та він має повістку на проходження ВЛК зі строком до 02.12.2024 року для дообстеження та виконання всіх дій для повного проходження ВЛК. Тобто, вимоги Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постанови № 402 та інших нормативних актів щодо порядку мобілізації ОСОБА_4 не порушені. Однак, не встановлені особи, начебто, працівник поліції та уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_5 , викрали його з громадського транспортного засобу, заштовхали до автомобіля та насильно відвезли до ІНФОРМАЦІЯ_6 . Від проходження ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 відмовився, оскільки не мав із собою всіх медичних документів та пояснив, що проходить ВЛК за місцем реєстрації у ІНФОРМАЦІЯ_3 , порядок проходження ВЛК ним не порушений. Проте, зазначене повідомлення працівники ІНФОРМАЦІЯ_7 не прийняли до уваги та продовжували незаконного утримувати ОСОБА_4 , при цьому, підстав такого утримання йому не повідомили. ОСОБА_4 було написано заяву на ім`я начальника Святошинського УП ГУ ПН м. Києва про насильне незаконне утримання. Адвокатом ОСОБА_3 була зафіксована скарга на незаконні дії працівників ТЦК та СП на гарячій лінії НОМЕР_1 . На звернення адвоката та зауваження допустити її до ОСОБА_4 з метою надання професійної правничої допомоги, не реагували та не допускали. Можливість надати пояснення, також не надали, причину утримання ОСОБА_4 не пояснювали. У цей же день, ОСОБА_4 повезли на збірний пункт ІНФОРМАЦІЯ_5 (Київ) (ДВРЗ) за адресою: АДРЕСА_2 , де він не проходив ВЛК та йому повідомили, що він, начебто, пройшов ВЛК, визнаний придатним та усно був ознайомлений із наказом ІНФОРМАЦІЯ_8 від 26.10.2024 року про призив його до військової служби. При цьому, на нього постійно вчиняється моральний та психологічний тиск з боку працівників ІНФОРМАЦІЯ_5 (Київ), вже 24 години ОСОБА_4 незаконно позбавлений волі вказаними працівниками, внаслідок чого, порушене його право знати про причину та підстави затримання, передбачені п. 2 ч. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 206, 278 КПК України. Таким чином, затримання та утримання ОСОБА_4 уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 (Київ) є незаконним, оскільки останнім вчасно були оновлені військово-облікові дані у ІНФОРМАЦІЯ_3 та отримано направлення на проходження ВЛК. Повістка виписана ІНФОРМАЦІЯ_3 на 02 грудня 2024 року. Всі документи ОСОБА_4 були надані працівникам поліції та уповноваженим особам ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак, не пояснивши підстав затримання, не з`ясувавши всі обставини, останнього було викрадено та поза його волі насильно протизаконно доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_7 , а в подальшому, до ІНФОРМАЦІЯ_5 (Київ) (ДВРЗ), де його незаконно утримують, не повідомляють підстав такого затримання, постійно вчиняють на нього психологічний тиск.

Слідчий суддя, заслухавши доводи адвоката, яка підтримала скаргу у судовому засіданні, зазначивши, що ОСОБА_4 на даний час незаконно утримується у ІНФОРМАЦІЯ_5 (Київ) за адресою: АДРЕСА_2 , прийшов до наступного.

Статтю 206 КПК України, якою регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, належить застосувати у комплексі з іншими нормами КПК України, у тому числі, із загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Зі змісту ст. 206 КПК України, на яку посилається скаржник, обґрунтовуючи вимоги скарги, слідує, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тобто, слідчий суддя за наслідками розгляду клопотання, поданого у порядку ст. 206 КПК України, на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення», підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Зі змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи в інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст. 206 КПК України.

Слідчий суддя не вправі надавати оцінку діям службових осіб територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання порядку проведення призову громадян України на військову службу.

Слідчий суддя вважає, що можливе недотримання представниками ТЦК адміністративної процедури залучення військовозобов`язаних до військового обов`язку та його проходження або можливе перевищення ними своїх повноважень під час їх здійснення, є підставою звернення не до слідчого судді в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України, а до відповідних правоохоронних органів та їх реагування в межах наданих їм повноважень чи в порядку адміністративного судочинства, зокрема, незаконне утримання особи може бути встановлено шляхом проведення уповноваженим органом (службовою особою) досудового розслідування після внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 206, 208 КПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 , у порядку ст. 206 КПК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: