29.08.2024
Справа № 642/5129/23
н/п 1-кс/642/2620/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, в режимі відеоконференції, скаргу заявника ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 від 29.07.2024, у кримінальному провадженні №0001206 від 10.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 364 КК України, про відмову у визнанні потерпілим, -

встановив:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 від 29.07.2024 про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0001206 від 10.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 364 КК України, в якій просить скасувати вказану постанову від 29.07.2024 року.

Свою скаргу заявник мотивує тим, що у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві проводиться досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0001206 від 10.09.2022 за ч. 1 ст. 364, ст. 356 КК України.

19.08.2024 року ОСОБА_3 отримав лист та постанову прокурора ОСОБА_5 від 31.07.2024 про відмову у задоволенні клопотання, у якій було посилання на те, що постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 від 29.07.2024 відмовлено у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у вказаному кримінальному провадженні.

Вказану постанову слідчого ОСОБА_3 на час звернення із скаргою не отримував. Проте, вказує, що слідчий в черговий раз виносить постанову про відмову у визнанні його потерпілим, яку він вважає незаконною. Так, він у вказаному кримінальному провадженні вже отримав статус потерпілого, був допитаний у якості потерпілого, також посилається на раніше надані відповіді на його адресу прокурором Харківської обласної прокуратури, які підтверджували його статус у якості потерпілого. Крім того, вказує, що слідчим не проводилось жодної слідчої дії із ним, не надано оцінки раніше поданим ним доказам на підтвердження завданої матеріальної та моральної шкоди. Вважає постанова винесена в порушення вимог КПК України, просить її скасувати.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав з мотивів викладених у ній і просив задовольнити.

Слідчий , прокурор до судового засіданя не прибули, про розгляд скарги повідомлені належним чином. На запит суду були надані матеріали кримінального провадження №0001206 від 10.09.2022.

Згідно з ч. 3 ст. 306 КПК України, відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві здійснюється досудове розслідування об`єднаного кримінального провадження №0001206 від 10.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ст. 356 КК України.

Постановою слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 від 29.07.2024 відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим, у рамках кримінального провадження №0001206 від 10.09.2022 за ознаками за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 364, ст. 356 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

За змістом цієї норми, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже, прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Обґрунтовуючи постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 слідчий вказує, що аналіз наявних у кримінальному провадженні доказів свідчить, що ОСОБА_3 не було завдано діями або бездіяльністю ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 майнової, фізичної або моральної шкоди, та ОСОБА_3 відповідно до вимог п.2 ч. 2 ст. 60 КПК України органу досудового розслідування не надано жодного доказу щодо спричинення останньому будь-якої шкоди, а отже відсутні підстави для надання статусу потерпілого ОСОБА_3 у кримінальлному провадженні.

Поряд з цим, як вбачається з оскаржуваної постанови від 29.07.2024, остання містить лише формальне констатування факту, що не надано доказів спричинення шкоди заявнику.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_3 у заяві про вчинення кримінального правопорушення ним повідомлялось про завдання йому матеріальної та моральної шкоди та заначено в чому вона полягає, до заяви- клопотання від 14.09.2022 року та додаткової заяви про залучення його у якості потерпілого ним надавались матеріали квитанції, медична документація, які, як він вважає, підтверджують завдану йому шкоду, та ним було отримано статус потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.91 та ч.1 ст.92 КПК України на слідчого покладається обов`язок доказування виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Проте, слідчий, змінюючи статус потерпілого, шляхом винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим, в оскаржуваній постанові не проаналізував ті докази, які надавались заявником, не обгрунтував їх відхилення, виходячи з обставин, повідомлених в заявах про кримінальні правопорушення.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що вказана постанова є недостатньо обгрунтованою, передчасною, а викладені у ній доводи свідчать про формальний підхід до перевірки обставин, викладених у заяві про залучення в якості потерпілого, а тому така постанова підлягає скасуванню.

Таким чином, вимоги скаржника підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві ОСОБА_4 від 29.07.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0001206 від 10.09.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 356, ч. 1 ст. 364 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1