Провадження № 1-в/750/465/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року Деснянський районний суд м. Чернігова у складі

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту усього майна, яке належало ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

12.11.2024 до суду надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_4 в інтересах власника майна ОСОБА_5 про скасування арешту з усього майна, яке належало ОСОБА_6 , накладеного постановою слідчого СВ ПМ ДПІ у м. Чернігові від 22.12.2000.

У судовому засіданні представник власника майна ОСОБА_4 просила його задовольнити з наведених у ньому підстав, акцентуючи увагу суду на тому, що існування запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про накладення арешту на все майно, яке належало ОСОБА_6 , який помер, унеможливлює успадкування майна донькою останнього ОСОБА_5 .

Прокурор в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання про скасування арешту майна.

Власник майна ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши клопотання представника власника майна та матеріали кримінальної справи № 1-410/2002, суд приходить до наступних висновків.

У ході досудового розслідування у кримінальній справі № 901/0214 по обвинуваченню ОСОБА_6 постановою слідчого СВ ПМ ДПІ у м. Чернігові ОСОБА_7 від 22.12.2000 накладено арешт на все майно, яке належало особисто ОСОБА_6 , де б воно не знаходилось і в чому б не виражалось. Згідно з протоколом опису майна від 27.12.2000 здійснено опис майна, яке належить ОСОБА_6 , а саме: автомобіль «Peugeot-405 GL», вартістю 2000 грн.

Вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 04.11.2002 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених за ч.ч. 4, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 212, ч. 1 ст. 212, ч. 3 ст. 358 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 70 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням фінансово-господарських функцій, строком на 1 (один) рік; на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного та додаткового покарання з іспитовим строком 1 (один) рік; стягнуто з ОСОБА_6 в інтересах держави на користь Державної податкової інспекції в м. Чернігові 6108,21 грн.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.03.2024

Згідно з копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.08.2024 № 78133018 після смерті ОСОБА_6 у Спадковому реєстрі зареєстровано спадкову справу № 72893025. Спадкоємицею ОСОБА_6 є донька останнього ОСОБА_5 , що підтверджується копією довідки приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу ОСОБА_8 від 29.10.2024 № 306/01-16.

Як зазначено в клопотанні представника власника майна, в процесі оформлення спадщини виявлено перебування всього майна, належного на день смерті ОСОБА_6 , під арештом на підставі постанови СВ ПМ ДПІ у м. Чернігові від 22.12.2000, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження № 3756640).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія провадиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями кримінально-процесуального закону, чинного на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Відповідно до п. 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Арешт на майно ОСОБА_6 накладено в порядку КПК України 1960 року і на даний час цей арешт майна є діючим і унеможливлює успадкування майна спадкоємицею засудженого, тому питання про скасування арешту майна необхідно вирішувати в порядку, визначеному ст.ст. 409, 411 КПК України 1960 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Згідно з постановою слідчого СВ ПМ ДПІ у м. Чернігові ОСОБА_7 від 22.12.2000 арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_6 накладено з метою забезпечення цивільного позову та з урахуванням того, що санкції інкримінованих йому статей особливої частини КК України передбачали додаткове покарання у виді конфіскації майна.

За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2002 стосовно ОСОБА_6 не застосовувалось додаткове покарання у виді конфіскації майна, проте, з останнього в інтересах держави на користь Державної податкової інспекції в м. Чернігові стягнуто 6108,21 грн.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.12.2002, з метою забезпечення виконання вироку в частині цивільного позову, звернуто стягнення на автомобіль «Peugeot-405 GL», що належав засудженому ОСОБА_6 . Будь-яких інших процесуальних дій щодо звернення стягнення на арештоване майно ОСОБА_6 на користь Державної податкової інспекції в м. Чернігові не проводилось. У справі відсутня інформація про наявність на час ухвалення вироку та його виконання будь-якого іншого майна, на яке могло бути звернуто стягнення за судовим рішенням.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Арешт на майно ОСОБА_6 було накладено у 2000 році, без конкретизації обсягу арештованого майна, і він діяв понад двадцять років, продовжуючи свою дію навіть після смерті засудженого в 2024 році.

У національному законодавстві відсутні обмеження щодо строків накладення арешту майна, тобто, цей захід забезпечення кримінального провадження може тривати необмежену кількість часу, що у розумінні Європейського суду з прав людини може становити індивідуальний та надмірний тягар для нового власника майна ОСОБА_5 . Подібного висновку Європейський суд з прав людини дійшов у рішенні від 21.01.2021 по справі «Косурнійков та інші проти Угорщини», відповідно до якого арешт майна заявників тривалістю понад 10 років становив індивідуальний та надмірний тягар для них, порушуючи «справедливий баланс», який необхідно утримувати між захистом права на власність та вимогами загального інтересу.

Ураховуючи, що арешт усього майна ОСОБА_6 діє з 2000 року по цей час, засуджений помер 06.03.2024, вирок суду стосовно останнього в частині цивільного позову не виконано повністю протягом 20-річного строку, дія цього арешту майна унеможливлює реалізації спадкових прав спадкоємцями засудженого, тому арешт майна слід скасувати.

Керуючись ст. 5, п. 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, ст.ст. 409, 411 КПК України (в редакції 1960 року), суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений постановою слідчого СВ ПМ ДПІ у м. Чернігові ОСОБА_7 від 22.12.2000 на все майно, яке належало особисто ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова суду не може бути оскаржена.

Cуддя ОСОБА_1