справа № 362/3525/23
провадження № 1-кп/362/280/24
ВИРОК
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Василькові Київської області, українець, громадянин України, студент, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.
У судовому розгляді взяли участь:
потерпілий ОСОБА_5 ;
представник потерпілих ОСОБА_6 ;
обвинувачений ОСОБА_3 ;
Суд установив:
І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
Так, згідно з пунктом 10.1 ПДР України перед початком рух і перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Відповідно до пункту 16.13 ПДР України перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч.
Внаслідок дорожньо-транспортної події водій мотоцикла марки «SPARK» моделі «SP200R-27», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у виді відкритого фрагментарного перелому верхньої-середньої тканини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням відламків та поширеною рваною раною передньої поверхні лівої гомілки в верхній третині, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Порушення водієм ОСОБА_3 вимог підпунктів 10.1 та 16.13 ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та наслідками, що настали.
ІІ. Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні даного кримінального правопорушення вину с визнав і надав показання, згідно з якими 14 листопада 2022 року в 17:55, в темну пору доби, у м. Василькові по вул. Грушевського в напрямку від вул. Соборна у бік вул. Декабристів, він рухався по лівій смузі руху, зупинився, поки транспортний засіб дасть перевагу. Коли транспортний засіб дав йому світловий сигнал, він почав далі виконувати маневр повороту й у той час, коли пересік лінію розмежування, з правої сторони раптом з`явився мотоцикліст, якого він не помітив, і відбулось зіткнення. Він зупинився, підбіг до водія мотоцикла, почав викликати швидку допомогу, але йому повідомили, що вже викликала. Потім, щоб не перегороджувати дорогу, відігнав машину на стоянку поруч та пішов до потерпілого. Наступного дня він прийшов до лікарні до потерпілого, було тяжко спілкуватися з ним; у подальшому приходив приблизно тричі. Частково відшкодував потерпілому витрати на лікування, перед потерпілим в лікарні просив вибачення, співпрацював із слідством, надавав визнавальні показання.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий надав показання, відповідно до яких о 17:50 16 листопада 2022 року, ввечері після роботи керував мотоциклом «Спарк», а інший водій керував машиною ВАЗ. Роз`їжджалися від пішохідного переходу в сторону центра та с. Барахти; на вул. Грушевського почав на перехресті перестроюватися, побачив, що машина зліва призупиняється уважав, що вона його пропускає, і потім опинився на асфальті поломаною ногою. Коли впав на асфальт був у свідомості. Пам`ятає, що прийшов у свідомість посеред дороги, повз до краю тротуару. Потім підійшов хтось із запитанням чи є претензії до водія, далі лежав та чекав коли приїде швидка допомога. На місці ДТП не пам`ятає чи бачив обвинуваченого поряд. Після ДТП частково відшкодовано лікування батьками обвинуваченого. Обвинувачений раз чи двічі приходив до лікарні, запитував чим допомогти, також приходили його батьки. Кошти отримувала дружина, а хто передавав не знає, але від ОСОБА_3 у розмірі 30 тис., на лікування. Обвинувачений не просив вибачення, а після виписки більше грошей не платили. Страхове відшкодування отримала дружина від страхової компанії, моральну шкоду не відшкодовано. Від страхової компанії отримав 13 тисяч гривень на ремонт мотоцикла, а із заявою про моральну шкоду до страхової компанії не звертався.
З-поміж іншого, під час судового розгляду безпосередньо досліджені такі надані стороною обвинувачення докази:
- протокол огляду місця пригоди від 14 листопада 2022 року (а.с.74-76);
- протокол огляду предмету (відеозапису) від 14 лютого 2023 року (а.с. 83-86);
- висновок експерта № СЕ -19/111-232822-ІТ від 08 лютого 2023 року ( а.с.95-98);
- висновок експерта № СЕ-19/111-23/2828-ІТ від 14 лютого 2023 року (а.с.100);
- висновок експерта СМЕ від 07 лютого 2022 року ( а.с. 117-119);
- протокол огляду від 02 травня 2023 року (а.с. 121-123);
Проаналізувавши всі наявні матеріали кримінального провадження на предмет дотримання вимог закону, суд констатує, що при отриманні та фіксації доказів у даному кримінальному проваджені порушень вимог кримінального процесуального закону чи іншого законодавства не допущено; суттєві протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність і правдивість.
Суд вважає зібрані по справі та представлені докази належними, допустимими, достовірними і достатніми у взаємозв`язку для правильного вирішення справи по суті, у зв`язку з чим вважає за можливе покласти їх в основу обвинувального вироку.
Ухвалюючи вирок, суд вважає за необхідне відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та відповідну практику Європейського суду з прав людини.
Рішеннях у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За наведених вище підстав суд вважає доведеним «поза розумним сумнівом» пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує його діяння за частиною 2 статті 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

ІІІ. Мотиви суду щодо призначення покарання

Керуючись приписами статей 50-52, 65-67 КК України, суд виходить із такого.

Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 286 КК України, є тяжким необережним злочином.

Обвинувачений 2001 року народження, студент НУБіП, за місцем проживання та місцем навчання характеризується позитивно, неодружений, не перебуває на обліку в лікарів нарколога чи психіатра, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Попри те, що органом досудового розслідування вказано в обвинувальному акті таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття, суд зазначає таке.

За результатом судового розгляду суд, з урахуванням обставин кримінального провадження, поведінки обвинуваченого, керуючись законом, оцінив сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку та дійшов висновку про відсутність цієї пом`якшуючої покарання обставини, адже не вбачає з його боку каяття, пов`язаного з щирим осудом своєї протиправної поведінки.

Вказане узгоджується з позицією ВПВС, висловленої в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 288/1158/16-к) про можливість виключення пом`якшуючих покарання обставин як таких, що не підтверджуються матеріалами провадження.

Отже, суд погоджується із позицією потерпілого та його представника та не встановив у даному випадку щирого каяття з боку обвинуваченого.

Водночас суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання, часткове добровільне відшкодування завданої потерпілому матеріальної шкоди.

Обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд не встановив.

Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання в межах санкції частини 2 статті 286 КК України у виді позбавлення волі на строк чотири роки чотири місяці із призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік три місяці.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, чим сприятиме досягненню визначеної у статті 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Вирішуючи питання щодо можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд виходить з такого.

За змістом частини 1 статті 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому у випадку, що розглядається, перед судом постало питання щодо найбільш раціонального розв`язання ситуації, за якої необхідно як максимально відновити права потерпілого шляхом відшкодування завданої, так і вжити кримінально-правових заходів для виправлення обвинуваченого та демонстрації останньому і суспільству, що кримінальне покарання є логічним і невідворотним юридичним наслідком вчинення кримінальних правопорушень.

Оскільки ОСОБА_3 вчинив хоч і тяжкий, але необережний злочин, до кримінальної відповідальності притягується вперше, відомості щодо його попереднього притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, а також ураховуючи, що реальне відбування покарання перешкоджатиме якнайшвидшому відшкодуванню шкоди потерпілому, суд, ураховуючи особу обвинуваченого, його молодий вік, вважає за можливе його виправлення без відбування покарання та дійшов висновку про наявність підстав для застосування статті 75 КК України та звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком і покладенням установлених статтею 76 указаного Кодексу обов`язків.

ІV. Рішення суду щодо цивільного позову

Потерпілий ОСОБА_5 заявив цивільний позов, уточнений під час судового розгляду, про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 суму завданої матеріальної шкоди (збитків) 114 987 грн., з них 8 923 грн. витрат на лікування та 106 064 грн. - втраченого заробітку, та моральної шкоди в сумі 200000,00 гривень.

ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав частково, а саме в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 100000,00 гривень, відповідно до вимог первісно поданого позову.

Відповідно до статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 129 КПК суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з пунктом 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

При цьому суд наголошує на тому, що відповідно до усталеної судової практики у кримінальному процесуальному законодавстві відсутні застереження щодо внесення змін до цивільного позову в ході судового розгляду, у тому числі й щодо збільшення його розміру (див. постанови Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 398/4782/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 569/713/18 та ін.)

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди суд вважає документально підтвердженими витрати на лікування в сумі 8923,35 гривень (з урахуванням підтвердженого потерпілим часткового добровільного відшкодування в сумі 30300,00 грнивень).

Що стосується стягнення шкоди, завданої втратою працездатності, суд виходить з того, що відповідно до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

При цьому згідно з абзацом третім частини 3 статті 1197 ЦК України якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Відповідно до даних Міністерства фінансів України середня місячна зарплата по Київській області у 2022 році становить 15152 гривень.

З урахуванням часу лікування (1 місяць) і необхідної реабілітації (6 місяців) потерпілого заявлені позовні вимоги про стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 106 064 (15152х7) є обґрунтованими.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд виходить з того, що згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до пункту 9 цієї ж Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану .

Оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як компенсація моральної (немайнової) шкоди, не повинен стати засобом безпідставного збагачення потерпілої особи, розмір присудженої до відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен вести до збагачення потерпілого за рахунок винного.

Ураховуючи всі фактичні обставини кримінального правопорушення, його наслідки для потерпілого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

V. Інші питання

Розподіл процесуальних витрат здійснюється в порядку статті 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження на застосовувались.

Керуючись статтями 100, 124, 129, 369-371, 373, 374, 615 КПК України, суд

ухвалив:

1. Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді:

- позбавлення волі на строк чотири роки чотири місяці;

- позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік три місяці.

2. На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк три роки, який обчислювати з для проголошення вироку.

3. Відповідно до статті 76 КК України покласти на нього ж обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

4. Задовольнити цивільний позов ОСОБА_5 повністю.

5. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в розмірі 114987 гривень 00 копійок і моральну шкоду в розмірі 200000 гривень 00 копійок, усього на суму 314987 (триста чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 00 копійок.

6. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, а саме витрати на залучення експерта, в сумі 13 865 (тринадцять тисяч вісімсот шістдесят п`ять) гривень 64 копійки.

7. Речові докази:

- автомобіль марки автомобілем марки «ВАЗ» модель 21070, реєстраційний номер НОМЕР_2 - залишити у володінні ОСОБА_3 ;

- мотоциклу марки «SPARK» моделі «SP200R-27», реєстраційний номер НОМЕР_3 , залишити у володінні ОСОБА_5 ;

- медичну картку стаціонарного хворого № 5425/696 на ОСОБА_5 залишити у володінні КНП КОР «Васильківська БЛІЛ».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений і захисник подати клопотання про помилування. Копію вироку негайно після його проголошення вручити присутнім учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1