Справа № 548/1819/24
Провадження №1-кп/548/219/24
Хорольський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
02 жовтня 2024 року ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про призначення захисника.
04 жовтня 2024 року дорученням для надання безоплатної вторинної правничої допомоги №005-160002852 захисником обвинуваченого ОСОБА_4 призначено - адвоката ОСОБА_5
24 жовтня 2024 року ухвалою Хорольського районного суду справу призначено до судового розгляду.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просила відкласти судове засідання для зміни обвинувачення в порядку статті 341 КПК України. Необхідність зміни обвинувачення обґрунтовувала тим, що 18 липня 2024 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09 серпня 2024 року (далі - Закон України № 3886-ІХ від 18.07.2024). Відповідно до вказаного Закону статті 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Кримінальна відповідальність за відповідною частиною статті 185 КК України настає за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною. Якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, це є дрібною крадіжкою, не є кримінально караним діянням та виключає кримінальну відповідальність, передбачену статтею 185 КК України.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, скоєному в умовах воєнного стану. Загальна вартість викраденого майна складає 2529,90 грн, зокрема, перфоратор марки «DNIPRO M» RH-100 (відповідно до висновку товарознавчої експертизи вартість складає 1247, 40 грн), кутової шліфувальної машинки «Stanley» STG9125 (відповідно до висновку товарознавчої експертизи вартість складає 1282,40 грн).
З урахуванням законодавчих змін при розгляді кримінальних проваджень за статтею 185 КК України, необхідно звертати увагу не тільки на вартість викраденого майна, а і на кваліфікуючі ознаки зазначеного кримінального правопорушення, а саме наявності чи відсутності в кваліфікації дій обвинуваченого посилання на проникнення у житло чи інше приміщення.
За таких обставин, посилаючись на положення статей 337, 338, 341 КПК України, прокурор просить про відкладення судового засідання для підготовки зміни обвинувачення ОСОБА_4 з необхідністю зміни кваліфікації його дій з частини 4 статті 185 КК України на частину першу статті 162 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечували проти заявленого прокурором клопотання, вказавши, що прокурор може змінювати обвинувачення відповідно до частини першої статті 338 КПК України, лише якщо під час судового розгляду були встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
За правилами, визначеними частиною третьою статті 479-2 КПК України, в судовому засіданні поставлено на обговорення питання щодо можливості закриття кримінального провадження із зазначених підстав.
Заслухавши позицію обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши зміст обвинувального акта, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною четвертою статті 185 КК України, на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України, з огляду на таке.
Законом України № 3886-ІХ від 18.07.2024 положення статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення викладено у новій редакції, відповідно до якої встановлена адміністративна відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, тобто у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» на 01 січня 2024 року визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць) у розмірі 3028 грн.
Чинна на момент вчинення кримінального правопорушення, вказаного в обвинувальному акті, редакція статті 51 КУпАП встановлювала адміністративну відповідальність за викрадення чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Отже, таємне викрадення чужого майна вартістю до 302 гривень 80 копійок до моменту набрання чинності Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 на час вчинення інкримінованого ОСОБА_4 діянні, кваліфікувалися за частиною першою статті 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад 302 гривень 80 копійок у 2024 році - за відповідною частиною статті 185 КК України (крадіжка).
За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до частини першої статті 5 Кримінального кодексу України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 січня 2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип зворотної дії в часі.
Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).
Отже, положення Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, поширюються і на обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки вони скасовують злочинність діяння, у вчиненні якого він обвинувачується.
Відповідно до пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Відповідно до пункту 1-2 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.
Частиною сьомою статті 284 КПК України передбачено, що ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.
Суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (частина перша статті 479-2 КПК України).
Згідно з частиною третьою статті 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.
Беручи до уваги те, що інкриміноване ОСОБА_4 діяння, а саме крадіжка майна, вчинена в умовах воєнного стану, поєднаному з проникненням у житло, вартість заподіяної шкоди не перевищує 3028 гривні 00 копійок, а також те, що з 9 серпня 2024 року втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність інкримінованого ОСОБА_4 діяння і обвинувачений не заперечував проти закриття кримінального провадження в цій частині на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України, суд дійшов висновку про те, що кримінальне провадження щодо обвинуваченого у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена частиною четвертою статті 185 КК України, підлягає закриттю у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 477 КПК України кримінальне провадження щодо злочину, передбаченого частиною першою статті 162 КК України, здійснюється у формі приватного обвинувачення.
Як і в кримінальному провадженні з державною формою обвинувачення, у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення потерпілий має процесуальні права та обов`язки, передбачені статтями 56, 57 КПК України, і може користуватись допомогою представника і законного представника (статті 58, 59 КПК України).
Разом з тим, кримінальне провадження з приватною формою обвинувачення є винятком із засади публічності і визначається засадою диспозитивності, яка відповідно до статті 26 КПК України означає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Так, на відміну від державного обвинувачення, частиною четвертою статті 26 і статті 477 КПК України передбачено, що єдиною законною підставою для початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є заява потерпілого, проти прав, свобод та законних інтересів якого вчинено кримінальне правопорушення. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 26 та частини четвертої статті 22 КПК України важливою відмінністю участі потерпілого у кримінальному провадженні з приватною формою обвинувачення є те, що йому тут належить ще й право підтримувати обвинувачення або відмовитися від обвинувачення, що є безумовною підставою для закриття кримінального провадження.
Вказаний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 761/6142/15-к.
У матеріалах справи відсутня заява потерпілої ОСОБА_6 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 162 КК України, а тому у даному випадку прокурор позбавлений можливості самостійно на власний розсуд здійснювати зміну обвинувачення та перекваліфікацію діяння.
З огляду на викладене, суд вважає безпідставними заперечення прокурора щодо закриття кримінального провадження за частиною четвертою статті 185 КК України.
Враховуючи імперативність вимог частини третьої статті 479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає необхідним задовольнити клопотання сторони захисту щодо закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 185 КК України на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.
Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Відповідно до частини першої статті 126 Кримінального процесуального кодексу України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат.
Згідно з пунктом третім частини першої статті 118 КПК України до процесуальних витрат відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду у постанові від 1 лютого 2024 року у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798км23) вказав, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.
Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.
Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.
Керуючись Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», статтями 100, 284-286, 314, 370-372, 479-2 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання захисника ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією інкримінованого правопорушення задовольнити.
Речові докази: перфоратор марки «DNIPRO M» RН -100, кутову шліфувальну машинку «Stanley» STG9125, електроподовжувач, жилетку синього кольору, пару капців синього кольору, 13 робочих рукавиць різних кольорів, 3 простирадла білого та фіолетового кольорів, передані на зберігання ОСОБА_6 відповідно до розписки, залишити у власниці ОСОБА_6 .
Стягнути із ОСОБА_4 витрати на залучення експерта на користь держави у розмірі 3 029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 копійок.
Копію ухвали негайно після її проголошення вручити учасникам справи.
Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати копію ухвали в суді.
На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Хорольський районний суд Полтавської області протягом 7 днів з дня її проголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1