Справа №577/1377/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/902/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.12.2023, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Конотопа Сумської області, цигана, особи без громадянства, без освіти, неодруженого, непрацюючого, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 04.08.2017 вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області за ч. 2 ст. 309 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. 01.02.2021 звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні ОСОБА_8 наявний склад зазначеного кримінального проступку та яким

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 і яких:

- прокурор просив вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.12.2023, скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор просив ухвалити новий вирок яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 357 КК України і призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 1 року обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, прокурор просив призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В подальшому прокурор в порядку ст.403 КПК України відмовилась від поданої апеляційної скарги.

- обвинувачений просив призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України (а.с. 153 т.2);

- захисник просила вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.12.2023, змінити у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого.

Захисник просила перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України та пом`якшити обвинуваченому міру покарання.

Даним вироком ОСОБА_8 визнено невинуватим у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні ОСОБА_8 наявний склад зазначеного кримінального проступку.

Цим же вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено - тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 24.03.2022 (дати затримання).

Закрито провадження за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 10 516 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, у зв`язку із смертю цивільного позивача.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 514,86 грн процесуальних витрат.

Арешт майна у кримінальному провадженні скасовано, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначав, що при ухваленні вироку суд першої інстанції, справу розглянув поверхнево, не врахував всіх її обставин, надав неправилу оцінку доказам, а деякі докази взагалі залишив без уваги. Суд не призначив експертизу зі зняттям побоїв і безпідставно повірив потерпілій, а не йому. Стверджував, що ОСОБА_10 не погрожував. ОСОБА_11 до нього ні в потерпілої ні у свідків немає. Також, обвинувачений наголошував, що на його утриманні двоє неповнолітніх дітей.

Далі обвинувачений свою скаргу доповнив (а.с. 165 т. 2) та зазначав, що потерпілу не душив, не бив і під ковдрою не тримав. Експеритизи по встановленню в потерпілої тілесних ушкоджень не проведено. Сама ж потерпіла та її родичі притензій до нього не мають. Тому, ОСОБА_8 просив його дії перекваліфікувати з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України та наголошував, що щиро розкаявся, має дітей на утриманні та в нього слабкий стан здоров`я.

В наступних доповненнях до скарги (а.с. 173 т.2) ОСОБА_8 просив врахувати, що в ході проведення 24.03.2022 з ним працівниками поліції слідчого експерименту, ті його били і погрожували, що у разі не визнання ним вини за ч. 4 ст. 187 КК України до нього знову застосують фізичне насильство. Тому, він обвинувачений себе оговорив та сказав що нібито він застосовував до потерпілої насильство. Наголошував, що свою вину він визнає лише за ч. 4 ст. 186 КК України. Доказів в підтвердження застосування до потерпілої насильства слідство не надало. Заявлений до нього цивільний позов він визнає, однак потерпіла померла. Про вчинене жалкує і просив вибачення у потерпілої за її життя. Просив застосувати ст. 69 КК України, оскільки має на утриманні дітей, цивільну дружину і слабкий стан здоров`я. З урахуванням цього обвинувачений просив вирок суду першої інстанції скасути та ухвалити новий вирок, яким його дії перекваліфікувати з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 169 КК України та призначити нове покарання.

Захисник стверджувала, що в ході досудового розслідування справи та в судовому засіданні ОСОБА_12 розповів обставини справи, та визнав свою вину в скоєному правопорушенні відносно потерпілої ОСОБА_10 , але не за інкримінованим обвинуваченням за ч.4 ст. 187 КК України, а за ч.4 ст.186 КК України. Тобто вказав, що з його боку щодо потерпілої мало місце відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із проникненням в житло, вчинений в умовах воєнного стану. Він дав правдиві покази по справі. Не заперечував, що забрав у потерпілої гроші, погоджувався із сумою викраденого, місцем знаходження грошей в домі потерпілої. Але пояснив, що не штовхав потерпілу, не душив її, не притискав ковдрою, а лише прикрив її з головою, щоб ОСОБА_10 не бачила його дій. Сліди побоїв чи душіння на потерпілій не виявлено. Ніхто із свідків не бачив дій ОСОБА_8 в будинку ОСОБА_10 . Під час скоєння правопорушення в домі потерпілої був тільки обвинувачений та потерпіла.

Також захисник звертала увагу, що в судовому засіданні ОСОБА_8 повідомив про застосування до нього 24.03.2022 під час проведення слідчого експерименту працівниками поліції недозволених методів під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а саме побиття його та висловлювання погроз подальшого застосування фізичного насильства в разі, якщо не визнає свою вину у вчиненні злочину за ч.4 ст.187 КК України та не буде давати бажані для працівників поліції покази щодо обставин вчинення злочину. Вказані дії поліції вплинули на підзахисного під час проведення слідчих дій по вказаній справі і він оговорив себе в частині вказаного в його обвинувачення ніби-то скоєння насильства щодо потерпілої.

За таких обставин, захисник вважала, що суд при визначенні правильності кваліфікації дій підзахисного щодо викрадення грошей в будинку потерпілої ОСОБА_10 мав виходити саме з показів ОСОБА_8 , бо всі сумніви щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого згідно ст. 62 Конституції України слід тлумачити на його користь і перекваліфікувати його дії як такі, що є правопорушенням за ч.4 ст.186 КК України.

Також захисник звертала увагу, що ОСОБА_8 у вчиненому щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої, не заперечував відшкодовувати їй збитки, обвинуванений має молодий вік 1988 р.н. і слабкий стан здоров`я, мав місце проживання, дружину і неповнолітню дитину де позитивно характеризувався. Також обвинувачений запевняв суд, що злочини вчиняти більше не буде.

Як встановлено судом першої інстанції указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, по всій території України з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб був введений воєнний стан.

18.03.2022 близько 11 години в умовах воєнного стану ОСОБА_8 , переслідуючи злочинний корисливий намір, направлений на заволодіння чужим майном, з метою нападу на ОСОБА_10 , 1951 року народження, яка є особою похилого віку, та заволодіння належним їй майном, прибув за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 .

Увійшовши через незамкнену хвіртку на територію вказаного господарства, ОСОБА_8 побачив, що двері до будинку відчинені та, з метою вчинення нападу на потерпілу та заволодіння належним їй майном, зайшов до будинку ОСОБА_10 .

Побачивши, що ОСОБА_10 є особою похилого віку та не зможе чинити активний опір його протиправним діям, оскільки перебуває у безпорадному стані, який обумовлений хронічними захворюваннями у вигляді дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу хребта (остеохондрозу, спондилоартрозу), протрузії міжхребетних дисків, компресійного перелому тіла хребця, ОСОБА_8 із силою штовхнув ОСОБА_10 , внаслідок чого вона впала на кухні на підлогу.

Після цього ОСОБА_8 накинув ОСОБА_10 на голову ковдру та почав із силою притискати, перекривши тим самим ОСОБА_10 дихання, застосувавши фізичне насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілої, а також погрожував ОСОБА_10 вбивством, тобто застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, вимагаючи, щоб ОСОБА_10 повідомила йому, де у будинку знаходяться грошові кошти.

Погрози ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_10 сприймала як пряму загрозу своєму життю та здоров`ю, усвідомлюючи, що за обставин, які склалися, вказані погрози можуть бути виконані ОСОБА_8 реально.

Неотримавши від ОСОБА_10 інформації про наявність у будинку грошових коштів, розуміючи, що потерпіла внаслідок віку та безпорадного стану не буде чинити йому опір, ОСОБА_8 самостійно став здійснювати пошук грошових коштів, та, знайшов у кімнаті у шухляді комоду грошові кошти в сумі 9 000 грн, а також на столі на кухні взяв грошові кошти в сумі 750 грн. Крім того ОСОБА_8 у будинку потерпілої заволодів гаманцем, у якому були грошові кошти в сумі 300 грн, та мобільним телефон марки «Nokia 105» вартістю 316 грн, у якому була сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 100 грн.

Всього ОСОБА_8 заволодів належним потерпілій ОСОБА_10 майном на загальну суму 10 466 грн. З майном, яким він заволодів, ОСОБА_8 залишив будинок потерпілої, розпорядившись у подальшому вказаним майном на власний розсуд.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 187 КК України - напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Також, органами досудового розслідування ОСОБА_8 інкримінувалося вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, а саме, незаконне заволодіння 18.03.2022 близько 11 години належним ОСОБА_10 пенсійним посвідчення серії НОМЕР_1 , виданим 27.09.2006 управлінням Пенсійного Фонду України, яке є важливим особистим документом. Судом перешої інстанції ОСОБА_8 у вчиненні цього проступку було визнано невинуватим та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні ОСОБА_8 наявний склад зазначеного кримінального проступку.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка відмову прокурора ОСОБА_13 від поданої нею апеляційної скарги підтримала, щодо вимог апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , то проти їх задоволення заперечила, просила вирок суду першої інстанції залишити без зміни, думки обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які просили перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України та пом`якшити обвинуваченому міру покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи вирок суду оскаржений трьома учасники кримінального провадження обвинуваченим, захисником та прокурором, останній з яких до початку апеляційного розгляду подав заяву про відмову від своєї апеляційної скарги, що узгоджується зі ст. 403 КПК України, а тому колегія суддів до аналізу скарги прокурора не вдається.

Щодо скарг обвинуваченого і захисника, то їх вимоги зводились до перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України та щодо пом`якшення обвинуваченому міри покарання. В іншій частині вирок суду апелянти не оскаржували.

Тому, з урахування ч. 1 ст. 404 КПК України колегія суддів вирок суду першої інстанції в частині визнання ОСОБА_8 не винуватим у пред`явленому обвинуваченні щодо вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, де судом його виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні ОСОБА_8 наявний склад зазначеного кримінального проступку, не аналізує.

Апеляційний суд перевірє вирок суду в частині визнання винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, в частині правової кваліфікації його дій, та в частині призначеного обвинуваченому покарання і зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, з урахуванням заявлених апелянтами доводів, колегія суддів вважає, що вказані вимоги закону суд першої інстанції виконав, оскільки правильно встановив в діях обвинуваченого ОСОБА_8 склад злочину з правовою кваліфікацією - ч. 4 ст. 187 КК України, як напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

Такого висновку суд дійшов на підставі пояснень обвинуваченого, потерпілої, свідка та наданих стороною обвинувачення письмових доказів.

Так, з матеріалів справи вбачається, що будучи допитаним в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357 КК України, не визнав та пояснював, що 18.03.2022 ближче до обіду він у власних справах проходив по АДРЕСА_2 та побачив, що в одному із господарств, відкрита хвіртка. Він вирішив зайти до вказаного господарства та попрохати води. Зайшовши на територію господарства, він постукав у вікно і до нього вийшла жінка похилого віку. Вказану жінку до цього дня він ніколи не бачив та жодного разу не був на подвір`ї її господарства. В той день він був одягнутий у куртку темно-синього кольору з написом «Спорт», спортивні штани чорного кольору, на ногах у нього були черевики чорного кольору. На обличчі у нього була одягнута медична маска, в якій він йшов по вулиці та, не знімаючи вказану маску, він зайшов до господарства по АДРЕСА_2 . Він попрохав у жінки води. При цьому він не говорив хто він, зокрема, не говорив, що він є представником територіальної оборони міста. Жінка була похилого віку, але вона пересувалася самостійно, ходила без палиці, та ні на що не спиралася. Після цього він не пам`ятає, що відбулося, незважаючи на те, що спиртні напої чи наркотичні засоби він в цей день не вживав, та взагалі їх не вживає. Коли він прийшов до тями, то побачив, що жінка похилого віку вийшла із спальної кімнати будинку, прийшла на кухню, де перебував він та протягувала йому гаманець. Вказаний гаманець був чорного кольору. При цьому жінка говорила: «Візьми ще під скатертиною на столі на кухні гроші». Він взяв гаманець, який йому протягувала жінка та поклав його до кишені своєї куртки. Він також пам`ятає, що заходив у кімнату та брав у шухляді комоду грошові кошти. Потім на столі на кухні він взяв грошові кошти та поклав їх до кишені куртки, в якій вже лежав гаманець. У шухляді комоду він взяв грошові кошти в сумі 9 000 грн, на столі на кухні 700 грн. Коли він забирав грошові кошти на столі, то побачив на столі мобільний телефон марки «Nokia» сірого кольору, кнопковий, який також забрав, поклавши до іншої кишені куртки. При цьому жінка дозволу йому на те, щоб він забрав мобільний телефон не давала. Пояснити навіщо він взяв вказаний телефон він не може. Крім того він не може сказати чи була у телефоні сім-карта. Він перебував у вказаному будинку приблизно 7-8 хвилин. Коли він став виходити з будинку з грошовими коштами та телефоном потерпілої, то побачив, що жінка лежить на підлозі. Як вона впала він не бачив, але він її не штовхав. Тоді він взяв у кімнаті, яка розташована поруч із кухнею, ОСОБА_14 ковдру і накрив вказану жінку з головою для того, щоб вона не кричала. При цьому він не притискав вказану ковдру та не душив ковдрою жінку. Потім він вийшов з будинку та, зачинивши хвіртку, покинув територію господарства. Жінка залишилася у будинку. Коли він перебував у її будинку, то жінка не кричала і не кликала на допомогу. Він не погрожував вказаній жінці та не застосовував до неї фізичну силу. По дорозі він відкрив гаманець та побачив, що у ньому лежать грошові кошти, які він витягнув. Грошових коштів було 300 грн. Вказаний гаманець мав два відділення та гроші лежали в одному з вказаних відділень. Будь-яких документів у гаманці він не бачив, зокрема, не бачив, що у ньому знаходиться пенсійне посвідчення. Після того як він витягнув із гаманця грошові кошти, сам гаманець він викинув біля магазину в районі «Воронцова», а також у тому ж районі викинув у багаття, яке горіло, мобільний телефон, який він взяв у жінки. 24.03.2022 за місцем проживання його тітки приїхали працівники поліції, які затримали його. При цьому працівники Конотопського РВП ГУНП в Сумській області привезли його до приміщення вказаного відділу поліції, де стали бити, вимагаючи, щоб він сказав, що завдавав удари потерпілій. Незважаючи на застосування працівниками поліції до нього фізичного насильства, тілесних ушкоджень у нього не було та після вказаних дій працівників Конотопського РВП ГУНП в Сумській області він за медичною допомогою не звертався. В день його затримання у суді розглядалося питання про обрання йому запобіжного заходу, але він слідчому судді також не повідомляв про застосування до нього працівниками поліції фізичного насильства, оскільки працівники поліції сказали йому, що в такому разі йому не буде обраний запобіжний захід. Після того як його побили працівники поліції з його участю проводився слідчий експеримент, а тому при його проведенні він все розповів так, як вимагали працівники поліції, зокрема, говорив, що він наносив удари потерпілій та показував яким чином. Як саме він має показати механізм нанесення ударів при проведенні слідчого експерименту йому до початку слідчої дії розповіли працівники поліції. При цьому до проведення слідчого експерименту працівники поліції пригрозили, що прострелять йому ноги, якщо він не розповість при проведення слідчого експерименту так як їм потрібно. Працівники поліції також били його долонею. По голові та спині, від чого йому було боляче. При проведенні з його участю слідчого експерименту був присутній захисник, але захиснику про факт побиття його працівниками поліції, а також щодо змушування працівниками поліції під час проведення слідчого експерименту до неправдивих показань він не повідомляв. Обвинувачений визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та вважав, що вчинив грабіж, оскільки 18.03.2022 до того як заволодіти майном ОСОБА_10 , він не застосовував до неї насильство, яке є небезпечним для її житті та здоров`я, а також не висловлював погроз застосування такого насильства, а просто відкрито заволодів належним їй майном з проникненням до житла ОСОБА_10 в умовах воєнного стану.

В подальшому ОСОБА_8 змінив свої пояснення та зазначив, що 18.03.2022, коли він зайшов до будинку ОСОБА_10 , то дійсно штовхнув її, від чого вона впала на підлогу. Він накидав ОСОБА_10 ковдру на обличчя, але не притискав та не душив ковдрою потерпілу. Накинув ковдру на обличчя потерпілої, щоб вона не кричала, поки він знайде гроші. Він декілька раз запитував у ОСОБА_10 де гроші, але при цьому будь-яких погроз на її адресу не виказував. У кімнаті у шухляді комоду він у косметичці взяв грошові кошти в сумі 9 000 грн, кошти були купюрами по 500 грн, 200 грн та 100 грн.; на столі на кухні взяв грошові кошти в сумі 750 грн купюрами по 200 грн, 100 грн та 50 грн. Також він взяв гаманець, у якому у подальшому виявилися грошові кошти в суму 300 грн. Крім того взяв у будинку потерпілої мобільний телефон. В той час як він брав вказані грошові кошти і телефон, то потерпіла лежала на підлозі, накрита ковдрою. Потім з вказаними речами він залишив будинок потерпілої. У подальшому гаманець і телефон він спалив. Про те, що у гаманці було пенсійне посвідчення ОСОБА_10 він не бачив. Мети заволодіти пенсійним посвідченням ОСОБА_10 у нього не було. Він все, що було у гаманці спалив. Читати він не вміє, а тому не знав, що у гаманці було пенсійне посвідчення потерпілої.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що його вина у вчиненні вказаного злочину у повному обсязі доводиться дослідженими доказами.

Так, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Конотопі Сумської області (а.с. 68 т. 2).

Проте, будучи допитаною судом першої інстанції 14.03.2023 (а.с. 251 т. 1), потерпіла ОСОБА_10 пояснювала, що вона проживає одна у будинку АДРЕСА_2 . Вона має незадовільний стан здоров`я, оскільки у 2019 році перенесла інсульт, а також у лютому 2022 року отримала травму хребта та 16.03.2022 їй був встановлений діагноз «Компресійний перелом поперекового відділу хребта». У зв`язку з отриманою нею у лютому 2022 року травмою вона повинна була постійно носити корсет, а також лежати. Пересуватися вона могла лише у межах будинку, дуже повільно та перебувати на ногах впродовж нетривалого проміжку часу. На той час внаслідок стану свого здоров`я вона не могла існувати без сторонньої допомоги. 18.03.2022 вона залишилася у будинку одна, її донька повинна була прийти до неї у обідній час. Оскільки у неї у господарстві є коти, то вона вирішила їх погодувати. Для цього їй необхідно було пройти до веранди, відчинити вхідні двері та впустити котів. 18.03.2022 близько 10.30 год, може трохи пізніше, точний час вона вказати не змогла, вона пройшла до веранди, відчинила вхідні двері та стала кликати котів. Оскільки котів не було, то вона залишила вхідні двері відчиненими, а сама повернулася до будинку. Вона вже переступила поріг кухні, повернулася, щоб зачинити двері на кухню та побачила у своєму будинку незнайомого їй раніше чоловіка. Вказаний чоловік був одягнутий у темний одяг, зокрема у куртку, на лівій стороні якої був логотип, та шапку, яка була насунута на брови. Оскільки на кухні у неї доволі темно, то здавалося, що одяг був чорного кольору, але у подальшому виявилося, що він був темно-синього кольору. На обличчі у вказаного чоловіка була медична маска. Чоловік був приблизно її зросту 1 м. 64 см., може трохи вище. Вона запитала вказаного чоловіка: «Хто він ?» Чоловік повідомив, що він з територіальної оборони, а також сказав, що територіальна оборона слідкує за нею декілька днів та у них є інформація, що у своєму будинку вона переховує солдат Російської Федерації, тому він прийшов для того, щоб перевірити вказаний факт. Вона заперечила вказаний факт та стала виштовхувати чоловіка із кухні будинку. Їй здалося, що він навіть пішов. Проте вказаний чоловік різко повернувся до неї, вони виявилися обличчям один до одного і вона побачила очі цього чоловіка. Очі у нього були дуже темного, майже чорного кольору, і тоді вона зрозуміла, що він за національністю циган. Вона закричала: «Боже, Ви циган. Я зараз зателефоную до поліції» та повернулася, щоб взяти телефон і здійснити дзвінок. Телефон лежав на подушці на ліжку у кімнаті, яка розташована поруч із кухнею та в якій вона постійно лежить. Поруч із вказаним телефоном лежав і належний їй гаманець. В цей час чоловік схопив її за руку вище ліктя та сильно відкинув, так, що вона впала на підлогу на спину. Коли вона впала, то верхня частина її тулуба була у кімнаті, а нижня на кухні. Вона побачила, як чоловік схопив мобільний телефон і гаманець, які лежали у неї на ліжку. Після чого чоловік схопив ОСОБА_14 ковдру, яка лежала у неї на ліжку, накинув їй на обличчя та придавив. Чим саме він придавив - руками чи ногами, вона сказати не може, оскільки не бачила, вона лише відчувала, що чоловік притискає ковдру. При цьому чоловік накинув ковдру їй виключно на обличчя. Вказаний чоловік нічого не говорив, лише тримав ковдру на її обличчі. Скільки по часу чоловік тримав ковдру на її обличчі вона сказати не може, але їй стало важко дихати і вона стала намагатися повернутися на правий бік, щоб мати змогу дихати. Їй вдалося трохи повернутися на правий бік та тоді чоловік схопив її за волосся, знову розвернув на спину та з використанням нецензурної лексики наказав лежати. Потім вказаний чоловік сам перевернув її обличчям вниз, ногами чи руками, вона точно сказати не може, оскільки не бачила, надавив їй на спину та знову з використанням нецензурної лексики наказав лежати. Коли чоловік надавив їй на спину, то вона почула хруст та зрозуміла, що чоловік зламав їй ребра з правої сторони. Вона так і залишилася лежати через поріг між кухнею і кімнатою, а чоловік переступив через неї та пішов до її кімнати. Вона лежала обличчям донизу, а коли хотіла підвестися, чоловік наказував їй лежати. Вона розуміла, що вказаний чоловік ходить по її кімнаті та шукає цінні речі, оскільки чоловік запитував її: « ОСОБА_15 , де гроші, золото і документи ?» Про які саме документи йшла мова, чоловік не конкретизував. Вона сказала, що у неї не має ні грошей, ні золота, але чоловік продовжив ходити по кімнатах у її будинку та шукати цінні речі. Він ще приблизно 4 рази запитав у неї: «Де гроші і золото?». Про документи більше не запитував. Вона весь час відповідала, що у неї не має ні грошей, ні золота, але він звинуватив її в тому, що вона говорить неправду. При цьому за вимовою чоловіка вона ще більше впевнилася в тому, що він циган. Коли вона в черговий раз відповіла, що у неї не має ні грошей, ні золота, то вказаний чоловік сказав, що якщо він не знайде гроші, то він розстріляє її з пістолета. Він знову запитав, де вона ховає гроші та знову сказав, що якщо не знайде гроші, то заріже її. Потім чоловік ще запитував у неї де гроші та погрожував їй згвалтуванням. Вона сприймала погрози чоловіка щодо її вбивства реально, виходячи із попередньої поведінки вказаного чоловіка, оскільки він без її дозволу увійшов до будинку, в якому вона перебувала одна, кинув її на підлогу, душив ковдрою. На той час за станом здоров`я вона не могла чинити опір вказаному чоловіку, тому фактично вона вже попрощалася із життям. Вона намагалася підвести голову, щоб подивитися де саме перебуває вказаний чоловік, але щоразу, коли вона намагалася це зробити, то чоловік з використанням нецензурної лексики наказував їй лежати. У неї були в наявності грошові кошти. Вказані грошові кошти були складені у косметичці, яка лежала у ящику комода, що стояв у кімнаті за її спальнею. Сума грошових коштів становила 9 000 грн. Вона почула, що чоловік висуває ящики з комоду та на деякий час у будинку стало тихо. Вона зрозуміла, що чоловік знайшов гроші. В цей час, розраховуючи на те, що чоловік її не бачить, вона вирішила спробувати вийти з будинку на вулицю, щоб покликати на допомогу. Вона на колінах стала повзти з кухні до виходу з будинку, оскільки без сторонньої допомоги чи без опори через стан здоров`я вона не може звестися на ноги. Їй вдалося дістати ручку дверей на кухні та вона звелася на ноги і встигла дійти до веранди. Проте чоловік наздогнав її веранді, схопив за волосся, дотягнув до кухні та кинув на підлогу. Вона впала так, що її голова опинилася на кухні, а інша частина тулубу у передпокої. Вказаний чоловік став залишати її будинок та положення її тіла заважало йому закрити двері на кухню, тому він став ногами закидати нижню частину її тіла на кухню. Коли йому це вдалося, то він зачинив двері, які ведуть з предпокою до кухні та пішов. Вона на колінах доповзла до веранди, зачинила вхідні двері до будинку і повернула на кухню. При цьому підвестися вона вже не могла. Коли вона повернулася на кухню та подивилася на годинник, то було 12 годин. Чоловік, який проник до її будинку, заволодів належними їй грошовими коштами в сумі 9 000 грн, які лежали у косметичці та були у комоді у кімнаті, належним їй мобільним телефоном марки «Nokia», який був кнопковим, а також гаманцем чорного кольору із шкіри, у якому були грошові кошти в сумі 300 грн, а також її пенсійне посвідчення, кредитна картка, видана АТ КБ «ПриватБанк» та дисконтні картки. В її присутності чоловік гаманець не відкривав, гроші не перераховував та не запитував, що саме за документи знаходяться у гаманці. Він просто поклав гаманець до у кишені куртки та міг і не бачити, що у ньому знаходиться пенсійне посвідчення. Крім того у неї на кухні на столі лежали грошові кошти в сумі 750 грн, які вона повинна була віддати за придбану нею молочну продукцію. Коли вказаний чоловік залишив її будинок, то вона виявила відсутність вказаних грошових коштів. Проте вона не бачила, коли він їх забирав. Через деякий час до неї додому прийшов її зять, якому вона розповіла про події, що сталися, та він викликав працівників поліції. Працівникам поліції вона розповіла про обставини вчинення злочину та описала зовнішній вигляд чоловіка. За медичною допомогою вона не зверталася та проходити огляд у судового медичного експерта відмовилася. У подальшому вона дізналася, що злочин вчинив ОСОБА_8 . За участі останнього у її будинку проводився слідчий експеримент та ОСОБА_8 розповідав про обставини вчинення ним злочину. При цьому він не заперечував, що перебував 18.03.2022 у її будинку, а також, що заволодів належним їй мобільним телефоном та грошовими коштами. Проте заперечував, що погрожував їй вбивством, а також, що накривав їй обличчя ковдрою і тримав деякий час ковдру. Він лише говорив, що підкладав ковдру їй під голову, щоб їй зручніше було лежати на підлозі. Проте це не відповідає дійсності. З її участю також проводився слідчий експеримент, під час якого надала показання про обставини вчинення 18.03.2022 ОСОБА_8 злочину. Вона згодна з висновком експерта щодо визначення вартості належного їй мобільного телефона, яким заволодів ОСОБА_8 , а також вартістю сім-карти. Заявлений нею до ОСОБА_8 цивільний позов підтримала. При вирішенні питання щодо міри покарання ОСОБА_8 поклалася на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснила, що ОСОБА_10 є її матір`ю. Вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Наприкінці січня на початку лютого 2022 року її мати впала та сильно травмувалася. Проте до лікарні ОСОБА_10 одразу не звернулася, а коли вже поїхала до лікарні, то було встановлено, що у неї зламаний хребець у поперековому відділі. Після вказаної травми ОСОБА_10 погано пересувалася та їй потрібно було за щось триматися. В день, коли відбувся напад на її матір, вона телефонувала ОСОБА_10 о 09.30 год та у останньої було все гаразд. Вона домовилася із ОСОБА_10 , що приїде до неї в цей же день близько 12.00 год. Проте, коли вона близько 11.00 год зателефонувала матері, то її телефон вже не відповідав. Вона стала хвилюватися і зателефонувала своєму чоловіку, щоб він з`їздив до ОСОБА_10 . Через деякий час вона зателефонувала чоловіку та він повідомив, що на ОСОБА_10 був здійснений розбійний напад, а також, що він викликав працівників поліції. Вона одразу ж поїхала за місцем проживання матері. У будинку матері вона заходила лише на кухню. Коли вона зайшла до вказаної кімнати, то обстановка в ній порушена не була. ОСОБА_10 розповіла їй, що коли вона близько 11.00 год відчинила двері з веранди на вулицю, то там вже її чекав чоловік. Він був худорлявої статури, на зріст такий як ОСОБА_10 та ромської національності. На обличчі у вказаного чоловіка була медична маска. ОСОБА_10 стала виганяти цього чоловіка із свого господарства, але він став штовхати ОСОБА_10 і зайшов на кухню. ОСОБА_10 хотіла взяти мобільний телефон, щоб зателефонувати до поліції, але вказаний чоловік забрав телефон та став вимагати від неї гроші. Потім вказаний чоловік її штовхнув та ОСОБА_10 впала на підлогу, при цьому частина її тулуба опинилася у кімнаті, а частина на кухні. Поріг між кімнатами будинку прийшовся посередині спини ОСОБА_10 . Після цього чоловік схопив із ліжка, на якому спала її мати, ковдру, накинув на обличчя ОСОБА_10 , притиснув і продовжував запитувати: «Де гроші?» ОСОБА_10 намагалася викрутитися, почула хруст та зрозуміла, що у неї зламані ребра. При цьому чоловік висловлювався на її адресу нецензурною лексикою і говорив, що зараз він її сильно вдарить. Потім вказаний чоловік залишив ОСОБА_10 і побіг у кімнату. В цей час ОСОБА_10 зробила спробу вийти на вулицю та покликати на допомогу. Проте чоловік наздогнав її на виході до веранди, схопив за волосся, кинув на підлогу у кухні та зачинив двері. Коли вказаний чоловік пішов, а ОСОБА_10 зачинила двері до будинку і стала чекати поки до неї хтось прийде. Вона побачила, що після того як чоловік пішов у неї зник телефон і гаманець, який лежав на кухні. Коли прийшов її чоловік, то ОСОБА_10 попрохала, що він перевірив чи залишилися на місці гроші, які лежали у кімнаті, куди заходив чоловік, який перебував у неї у будинку. Виявилося, що у вказаній кімнаті у комоді у косметиці у ОСОБА_10 лежали грошові кошти в сумі близько 10 000 грн та вказаних грошових коштів не стало. Грошові кошти просто лежали у косметичні і не були заховані, а тому їх не потрібно було довго шукати. Також ОСОБА_10 говорила, що у неї у гаманці, яким заволодів чоловік, були банківські картки та пенсійне посвідчення, видане на її ім`я, а також були грошові кошти приблизно від 1 000 грн до 1 500 грн. Вони викликали працівників поліції, які провели огляд місця події. Через деякий час, доволі швидко, працівники поліції знайшли чоловіка, який вчинив розбійний напад на ОСОБА_10 , а також знайшли належні її матері мобільний телефон, пенсійне посвідчення та банківські картки. Вона особисто була присутня при проведенні за участю ОСОБА_8 слідчого експерименту. При цьому ОСОБА_8 не заперечував, що він був у будинку її матері, а також не заперечував, що він заволодів грошовими коштами і мобільним телефоном. Він заперечував факт застосування до ОСОБА_10 фізичної сили, говорив, що вона сама впала, а також говорив, що накрив її ковдрою, щоб вона не замерзла. При цьому ОСОБА_8 говорив, що взяв гроші, які були у гаманці ОСОБА_10 , а також говорив, що взяв гроші, які були у комоді. ОСОБА_8 добре орієнтувався у будинку ОСОБА_10 , поводив себе впевнено. Будь-якого тиску до нього з боку працівників поліції у її присутності застосовано не було. Вона не бачила на обличчі ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень, хоча і стояла доволі близько до нього. При проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 був присутній і захисник останнього. Від ОСОБА_8 та його захисника під час проведення слідчого експерименту будь-яких зауважень не надходило. ОСОБА_10 відмовилася їхати до лікарні, щоб зафіксували наявні у неї тілесні ушкодження. Додому до ОСОБА_10 лікаря також не викликали. Після вказаної події стан здоров`я її матері значно погіршився, у неї часто став підвищуватися тиск, вона відчуває біль у ребрах. Слід також зазначити, що ОСОБА_10 є інсулінозалежною особою, у 2019 році вона перенесла інфаркт, у неї були проблеми із здоров`ям після травми, яку вона отримала у січні-лютому 2022 року.

Також судом першої інстанції досліджено і враховано надані стороною обвинувачення і письмові докази, зокрема:

- рапорт інспектора ВРПП Конотопського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_17 , з якого слідує, що 18.03.2022 о 14.00 год надійшло повідомлення від ОСОБА_18 , про те, що 18.03.2022 близько 12.00 год невстановлена особа ромської національності проникла до будинку ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , де заподіяла їй тілесні ушкодження та відкрито заволоділа мобільним телефоном марки «Nokia» і грошовими коштами в сумі 1050,00 грн (а.с. 69 т. 1);

- протокол прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від 18.03.2022 з якого слідує, що вона 18.03.2022 о 14.37 год повідомила Конотопський РВП ГУНП в Сумській області про те, що 18.03.2022 близько 11.00 год раніше невідома їй особа ромської національності проникла до її будинку та із застосуванням до неї фізичної сили заволоділа грошовими коштами у сумі 10 000 грн і мобільним телефоном «Nokia». ОСОБА_10 зазначила, що до неї було застосоване фізичне насильство, оскільки невідома особа наносила їй удари руками та душила. Крім того вказана особа погрожувала їй. Потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що вона бачила особу, яка вчинила кримінальне правопорушення та може впізнати її про очах. При зверненні до Конотопського РВП ГУНП в Сумській області із вказаною заявою ОСОБА_10 була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 70 т. 1);

- протокол обстеження потерпілої ОСОБА_10 , 1951 року народження, від 16.03.2022 з якого встановлено, що у неї станом на час обстеження мали місце МР-ознаки дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу хребта (остеохондроз, спондилоартроз), протрузії м/х дисків L5-S1,L3-L4, компресійний перелом тіла L2 хребця, деформація тіла TH12, хребця (післятравматичні зміни) (а.с. 72 т. 1);

- протокол освідування особи від 24.03.2022 ОСОБА_10 з якого встановлено, що перед початком освідування їй було запропоновано показати частини тіла, куди їй були нанесені удари. Після чого було оглянуто тіло та плечі ОСОБА_10 і встановлено, що у ОСОБА_10 станом на 24.03.2022 тілесних ушкоджень зафіксовано не було, але в ділянці ребер та тазу, накладений манжет (а.с. 73 т. 1);

- слідчий експеримент за участю потерпілої ОСОБА_10 від 02.04.2022, відеозапис якого був переглянутий у судом першої інстанції та встановлено, що потерпіла ОСОБА_10 надала пояснення відповідно до яких 18.03.2022 вона пішла погодувати котів та відчинила двері з веранди на вулицю. Коли вона повернулася, щоб закрити вхідні двері до веранди, то побачила раніше незнайомого їй чоловіка. Вона запитала хто він, на що вказаний чоловік повідомив їй, що він з територіальної оборони та до них надійшла інформація, що у своєму будинку вона переховує солдат російської армії та йому необхідно перевірити вказану інформацію. ЇЇ дуже обурив вказаний факт та вона стала намагатися виштовхати чоловіка з веранди на вулицю та їй майже це вдалося. В цей час чоловік повернувся та вона побачила, що він циганської національності. Тоді вона сказала, що він не може бути із територіальної оборони, а тому вона зараз зателефонує до поліції та пішла на кухню, де лежав мобільний телефон. Поруч з телефоном лежав належний їй гаманець. Проте вказаний чоловік схопив мобільний телефон раніше за неї. Вона намагалася його відібрати, але вказаний чоловік поклав належний їй телефон до кишені. Після цього чоловік скрутив їй руки і наніс удари, але чим саме він наносив удари вона сказати не може. Від вказаних ударів вона впала на підлогу на спину та чоловік схопив пухову ковдру, накрив вказаною ковдрою її голову і навалився на неї. Вона почала задихатися і спробувала повернутися на правий бік. Чоловік перевернув її на живіт і наказав лежати. Вона лежала на животі, а чоловік пішов на кухню. Він став вимагати, щоб вона віддала йому документи, гроші і золото. Вона сказала, що у неї не має грошей і золота та чоловік сказав, що застрелить її. У неї був тваринний страх, вона боялася, що вказаний чоловік її вб`є. Вона встигла вийти на середину веранди, але чоловік схопив її за волосся. Більше вона нічого не пам`ятає. Лише пам`ятає, що вона лежить на порозі кухні та чоловік не може закрити двері, а потім чоловік пішов. Вказаний чоловік взяв у неї на столі на кухні 750 грн, а також забрав гаманець, у якому були грошові кошти в сумі 300 грн 00 коп, пенсійне посвідчення, дисконтні картки та банківська картка, видана АТ КБ «ПриватБанк». Інші грошові кошти були у косметичці у ящику в іншій кімнаті (а.с. 74-77 т. 1). В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 уточнювала, що ОСОБА_8 декілька раз вимагав, щоб вона віддала йому грошові кошти та золото. Коли вона відповідала, що не має ні грошей, ні золота, то ОСОБА_8 спочатку пригрозив, що застрелити її, а потім, вимагаючи, щоб вона віддала гроші чи золото, пригрозив, що заріже її, а також погрожував їй згвалтуванням. Що стосується грошових коштів, якими заволодів ОСОБА_8 то у неї у косметичці було 9 000 грн, у гаманці 300 грн, а на столі у кухні лежало 750 грн;

- протокол огляду місця події від 24.03.2022, який проведено за участю підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_19 , і з якого судом встановлено, що на відкритій ділянці місцевості на АДРЕСА_3 , за будівлею магазину «НАШ ДОМ», на яку вказав безпосередньо ОСОБА_8 як на місце, на якому він 18.03.2022 він спалив гаманець та мобільний телефон, якими відкрито заволодів 18.03.2022 у жінки, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , було виявлено залишки багаття на площині 30 см х 40 см. У залишках багаття був виявлений мобільний телефон знищений термічним впливом, а саме вогнем, маркування телефону знищене, також виявлені залишки гаманця, який також пошкоджений вогнем. Встановлено, що гаманець чорного кольору. В середині гаманця є фрагмент пошкодженого пенсійного посвідчення, виданого 27.09.2006 на ім`я ОСОБА_10 , банківська картка «Універсальна» № НОМЕР_2 , видана АТ КБ «ПриватБанк», дисконтна картка «MEDICARD» № НОМЕР_3 ; дисконтна картка «COLINS» № НОМЕР_4 ; дисконтна картка «Made for Lome»; дисконтна картка «Аптека оптових цін» № НОМЕР_5 ; дисконтна картка «Фарм Союз»; дисконтна картка «Watsons Clob»; дисконтна картка «Prostor» № НОМЕР_6 ; дисконтна картка «Еко Маркет» № НОМЕР_7 ; візитні картки: «Ветеринарний кіоск», «Таксі», «Фарм союз», «Сільпо», «Турагенція», «Аптека». Мобільний телефон, шкіряний гаманець, банківська картка, фрагмент пенсійного посвідчення, дисконтні та візитні картки вилучені та поміщені до пакетів № 1 та № 2 (а.с. 78-82 т. 1). В судовому засіданні ОСОБА_8 пояснював суду, що він добровільно показав працівникам поліції місце, куди викинув речі, якими він 18.03.2022 заволодів у будинку ОСОБА_10 . Він особисто не розпалював багаття. Воно вже горіло та він викинув туди речі ОСОБА_10 , зокрема мобільний телефон та гаманець, з якого попередньо витягнув гроші. При цьому пенсійне посвідчення у гаманці він не бачив. Потерпіла ОСОБА_10 в суді першої інстанції також пояснила, що виявлені працівниками поліції під час огляду місця події 24.03.2022 речі дійсно належать їй;

- протокол слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 від 24.03.2022 з дослідженого відеозапису якого судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 надавав показання, що 18.03.2022 він по АДРЕСА_2 через хвіртку зайшов у двір господарства АДРЕСА_2 . До вказаного господарства він вже приходив вдруге: вперше приходив, щоб запитати чи є самогон, а вдруге прийшов уже за грошима. Двері до будинку були відчинені та жінка похилого віку перебувала у будинку на кухні. Він повідомив, що він представник самооборони та запитав чи є гроші? Жінка сказала, що на полиці. Він штовхнув жінку долонею на вона впала на підлогу, а потім він наніс їй два удари долонею по тулубу, щоб вона не кричала. Потім він поклав вказаній жінці подушку і ковдру, щоб вона не лежала на підлозі, пішов у сусідню з кухнею кімнату, де із шухляди комоду витягнув пакети із грошима та поклав їх собі до кишені. Грошей всього було 6 000 грн, купюрами номіналом на 500 грн та 200 грн. Трохи грошей також було на столі на кухні та він їх забрав. На полиці він забрав гаманець, а також біля жінки забрав мобільний телефон. Після цього він залишив будинок. На той час він був одягнутий у куртку темно-синього кольору та на обличчі у нього була медична маска. Також ОСОБА_8 показав місце, де він викинув і підпалив мобільний телефон і гаманець, які забрав із будинку ОСОБА_10 . Вказаний слідчий експеримент був проведений у присутності захисника ОСОБА_19 . Будь-яких зауважень при проведенні слідчого експерименту від підозрюваного ОСОБА_8 не надходило. На запитання слідчого ОСОБА_8 відповів, що фізичне насильство до нього працівниками поліції не застосовувалося (а.с. 90-97 т. 1).

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_8 надавав пояснення, що надані ним при проведенні слідчого експерименту показання відповідають дійсності. При проведенні слідчого експерименту працівники поліції не застосовували до нього фізичне насильство та показання при слідчому експерименті він надавав добровільно. Він правильно вказав місце, куди викинув речі, які взяв із будинку ОСОБА_10 , але він особисто не підпалював їх та не розводив багаття, а кинув їх у багаття, яке вже горіло. Куртку, в яку він був одягнутий він також у подальшому спалив, оскільки вона була брудна. При проведенні слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_8 була присутня і потерпіла ОСОБА_10 , яка вказувала, що ОСОБА_8 накинув їй на обличчя пухову ковдру і притиснув її зверху, від чого вона стала задихатися. Він наказував їй лежати, вимагав, щоб вона віддала йому гроші і золото, погрожував вбити, коли шукав гроші.

- протокол огляду місця події від 18.03.2022 з якого судом встановлено, що територія господарства за адресою: АДРЕСА_2 є огородженою. Вхід до будинку здійснюється через одностворчаті металеві двері, що обладнані запираючим пристроєм у вигляді врізного замка, який на момент огляду пошкоджень не має та перебуває у робочому стані. При вході до кухні встановлено, що зліва від вхідних дверей знаходиться стіл. У кімнаті, що розташована поруч із кухнею розміром 8 м х 9 м з лівої сторони знаходяться 3 шафи (комод) Зі слів потерпілої у другому ящику зверху вона зберігала грошові кошти. Також потерпіла показала коробку з належного їй мобільного телефону марки «Nokia 105», ІМЕІ НОМЕР_8 . Під час огляду було виявлено та вилучено слід низу підошви взуття, відбитки слідів пальців рук (а.с. 98-108 т. 1). В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_10 пояснювала, що грошові кошти знаходилися у косметичці у шухляді, яка зображена на фото на а.с. 107 т. 1;

- висновок експерта № СЕ-19/119-22/2553-ТВ від 15.04.2022, з якого слідує, що вартість мобільного телефону марки «Nokia 105» станом на 18.03.2022, могла складати 316 грн (а.с.111-116 т. 1);

- довідка ПрАТ «Київстар» з якої судом встановлено, що станом на 18.03.2022 вартість стартового пакету ПрАТ «Київстар» складала 100 грн (а.с. 116 т. 1).

Також в ході судоовго розгляду, судом першої інстанції було встановлено, що органами досудового розслідування ОСОБА_8 інкримінується заволодіння належними потерпілій ОСОБА_10 грошовими коштами на загальну суму 10 100 грн.

Проте в суді потерпіла уточнила, що 18.03.2022 при здійсненні на неї нападу ОСОБА_8 заволодів належними їй грошовими на загальну суму 10 050 грн: у шухляді комоду, який стояв у кімнаті будинку ОСОБА_8 взяв грошові кошти в сумі 9 000 грн, на столі на кухні 750 грн та у гаманці, яким він заволодів - 300 грн.

ОСОБА_8 в суді першої інстанції погодився з тим, що 18.03.2022 він заволодів належними ОСОБА_10 грошовими коштами на загальну суму 10 050 грн.

За таких обставин, судом першої інстанції обгрунтовано визнано доведеним те, що ОСОБА_8 , під час нападу 18.03.2022 на ОСОБА_10 заволодів належними їй грошовими коштами на загальну суму 10 050 грн, мобільним телефон марки «Nokia 105» вартістю 316 грн, у якому була сім-картка оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартістю 100 грн, тобто заволодіння майном на загальну суму 10 466 грн, а не 10 516 грн, як інкримінується обвинуваченому органами досудового розслідування.

Також з дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта № 83 від 25.04.2022 встановлено, що на час вчинення злочину ОСОБА_8 виявляв ознаки інфантильного розладу особистості, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_8 виявляє ознаки інфантильного розладу особистості, може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 43-45 т. 1).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновоком суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у нападі 18.03.2022 в умовах введеного на території України воєнного стану, на ОСОБА_10 з метою заволодіння належним їй майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_10 та з погрозою застосування такого насильства, а також з проникненням до житла потерпілої, попри доводи апелянтів, повністю доведена та своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин передбачений саме ч. 4 ст. 187 КК України, тобто напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, та з погрозою застосування такого насильства (розбій), поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

В апеляційних скаргах і доповненнях до них обвинувачений і захисник зазначали, що:

1) суд не призначив експертизу зі зняттям побоїв і безпідставно повірив потерпілій, а не обвинуваченому. Свідків події не було. Обвинувачений потерпілій не погрожував, потерпілу не душив, не штовхав, не бив і під ковдрою не тримав, тобто насилля відносно потерпілої не застосовувалось, а тому і дії обвинуваченого мали кваліфікуватись не як розбій, а як грабіж;

2) обвинувачений оговорив себе на слідчому експерименті 24.03.2022, оскільки йому погрожували працівники поліції;

3) при ухваленні вироку суд першої інстанції, справу розглянув поверхнево, не врахував всіх її обставин, надав неправилу оцінку доказам, а деякі докази взагалі залишив без уваги.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та вказані доводи апелянтів, колегією суддів встановлено, що частина з них вже виступала предметом дослідження суду першої інстанції, та їм надана відповідна оцінка, з якою, за встановлених обставин, колегія суддів погоджується.

Так, з матеріалів справи слідує, що в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 стверджували, що дії ОСОБА_8 щодо заволодіння 18.03.2022 майном ОСОБА_10 слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із проникнення у житло, вчинений в умовах воєнного стану. При цьому ОСОБА_8 заперечував застосування ним до ОСОБА_10 18.03.2022 насильства, небезпечного для її життя та здоров`я в момент заподіяння, а саме заперечував, що накривав голову потерпілої ковдрою та сильно притискав ковдру, обмежуючи ОСОБА_10 доступ повітря, а також заперечував виказування на адресу ОСОБА_10 погроз застосування насильства, небезпечного для її життя та здоров`я.

У відповідь на вказане, сду першої інстанції обгрунтовано і правильно звернув увагу на те, що за загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Тобто, у разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи.

Натомість, при грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Також, однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство або погроза його застосування, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Агресивність й спрямованість таких дій на подолання опору по відношенню до особи, яка зазнала нападу, є відмінною ознакою від грабежу.

При цьому, при розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства чи то погрози насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винної особи, що узгоджується з врахованим судом першої інстанції висновоком Верховного Суду викладеним в постанові від 31.07.2018 у справі № 405/3734/16-к.

Як орієнтує Пленум Верховного Суду України у п.п. 9, 12 своєї постанови «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 № 10, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187 КК України) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

Погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).

Як слідує з матеріалів справи судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до пояснень потерпілої ОСОБА_10 , підстав яким не довіряти, ні в суду першої інстанції, ні в апеляційного суду не має, 18.03.2022, коли ОСОБА_8 проник до її будинку та сильно відкинув її, від чого вона впала на підлогу на спину, то він схопив пухову ковдру, яка лежала у неї на ліжку, накинув їй на обличчя та придавив. Він накинув вказану ковдру виключно їй на обличчя і сильно притискав, від чого вона почала задихатися. Також, коли ОСОБА_8 вимагав, щоб вона сказала, де у будинку гроші та золото, то він погрожував, що розстріляє її з пістолета, заріже її, а також погрожував згвалтуванням. Вона сприймала погрози ОСОБА_8 щодо її вбивства реально. На той час за станом здоров`я вона не могла чинити опір ОСОБА_8 , тому фактично вже попрощалася із життям.

При цьому, як слідувало зі слідчого експерименту від 02.04.2022 за участю потерпілої, остання повідомляла, що від нанесених 18.03.2022 ОСОБА_8 ударів вона впала на підлогу на спину та ОСОБА_8 схопив пухову ковдру, накрив вказаною ковдрою її голову і навалився на неї, від чого вона почала задихатися. ОСОБА_8 став вимагати, щоб вона віддала йому документи, гроші і золото. Коли сказала, що у неї не має грошей і золота, то ОСОБА_8 сказав, що застрелить її. У неї був тваринний страх, вона боялася, що вказаний чоловік її вб`є (а.с. 74-77 т. 1).

Таким чином потерпіла ОСОБА_10 під час допиту в суді першої інстанції, при проведенні за її участю слідчого експерименту, а також, будучи присутньою при проведенні слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 , чітко і послідовно вказувала, що 18.03.2022, коли ОСОБА_8 проник до її будинку та штовхнув її, від чого вона впала на підлогу, то накидав їй на обличчя пухову ковдру, притискав вказану ковдру до її обличчя, від чого вона стала задихатися. Крім того ОСОБА_8 , коли перебував у її будинку та шукав цінні речі, то погрожував їй тим, що вб`є її, зокрема, застрелить із пістолета та зріже. Вказані погрози вона сприймала реально.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що підстав ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_10 немає, оскільки вказані показання узгоджувалися між собою та з іншими обставинами, встановленими у судовому засіданні.

Також, як слушно звернув увагу суд першої інстанції, що при зверненні 18.03.2022 року ОСОБА_10 до Конотопського РВП ГУНП в Сумській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, вона також повідомила, що 18.03.2022 до неї було застосоване фізичне насильство, оскільки невідома особа наносила їй удари руками та душила. Крім того вказана особа погрожувала їй. При цьому ОСОБА_10 була попереджена про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України.

Крім цього, віддаючи перевагу поясненням потерпілої, колегія суддів звертає свою увагу і на позицію потерпілої, щодо суми заволодіння обвинуваченим її коштів, де органами досудового розслідування ОСОБА_8 інкримінується заволодіння належними потерпілій ОСОБА_10 грошовими коштами на загальну суму 10 100 грн, і де в суді потерпіла цю суму уточнила саме в сторону зменшення - 10 050 грн, що на переконанння апеляційного суду, безумовно свідчить про відсутність у потерпілої наміру оговорювати людину, яка вчинила відносно неї злочинні дії, навіть попри те, що вони в тому числі несли загрозу для її життя і здоров`я.

Водночас, до пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 , які той надавав, як в суді першої інстанції, так і зазначав про них в апеляційній скарзі і доповненнях, зокрема щодо існування в його діях по відношенню до потерпілої насилля і погроз його застосування, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до них слід віднестись критично і розцінити їх не більш як, обраний обвинуваченим спосіб захисту.

Так, в суді першої інстанції обвинувачений пояснював, що 18.03.2022, коли він перебував у будинку ОСОБА_10 , то у кімнаті, яка розташована поруч із кухнею, взяв пухову ковдру і накрив ОСОБА_10 з головою для того, щоб вона не кричала. Факт проникнення 18.03.2022 до будинку ОСОБА_10 з метою заволодіння майном ОСОБА_8 також не заперечує.

Крім цього, судом правильно враховано те, що ОСОБА_8 є фізично здоровою особою, проник до будинку ОСОБА_10 з метою заволодіння її майном, коли вона перебувала вдома одна. При цьому ОСОБА_10 на час вчинення щодо неї злочину виповнилося 70 років, внаслідок отриманої травми вона не могла повноцінно пересуватися, а тому в силу свого похилого віку і фізичного стану не здатна була чинити опір ОСОБА_8 та протистояти насильству, а тому, висновок суду про те, що потерпіла сприймала погрози ОСОБА_8 щодо застосування до неї насильства, небезпечного для її життя та здоров`я, реально, є правильним.

Щодо тверджень апелянів про недоведеність вини обвинуваченого саме у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, через відсутність свідків очевидців події, то колегія суддів вважає його безпідставним, оскільки пояснення потерілої, свідка та інших письмових доказів, і в тому числі частини наданих самим же обвинуваченим пояснень, вину останнього доводять поза розумним сумнівом навіть за відсутності очевидців злочину.

Щодо доводів апелянтів про те, що обвинувачений ОСОБА_8 оговорив себе на слідчому експерименті 24.03.2022, оскільки йому погрожували працівники поліції, то вказані доводи вже також виступали предметом оцінки суду першої інстанції.

Так, як слідує з матеріалів справи ОСОБА_8 суду першої інстанції повідомляв, про застосування до нього 24.03.2022 працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області недозволених методів під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000175, а саме його побиття та висловлювання погроз подальшого застосування фізичного насильства, у разі, якщо він не визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та не буде надавати показання щодо обставин вчинення злочину, на які вказала потерпіла. Застосування до нього працівниками поліції фізичної сили вплинуло на його показання під час проведення слідчих дій у кримінальному провадженні №0000175, зокрема, на показання, надані ним під час проведення 24.03.2022 слідчого експерименту з його участю (а.с. 117 т. 1).

На перевірку таких тверджень обвинуваченого, ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.06.2022 ТУ ДБР у місті Полтаві, було доручено, з дотриманням вимог ст. 214 КПК України, провести перевірку повідомлених обвинуваченим ОСОБА_8 фактів застосування до нього 24.03.2022 працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області фізичного насильства та погроз застосування такого насильства під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000175 (а.с. 118-119 т. 1).

На підставі вищевказаної ухвали суду, 01.07.2022 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000063 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України (а.с. 146, 147 т. 1).

Проте повідомлені обвинуваченим ОСОБА_8 факти застосування до нього 24.03.2022 працівниками Конотопського РВП ГУНП в Сумській області фізичного насильства та погроз застосування такого насильства не знайшли свого підтвердження.

За повідомленими ОСОБА_8 фактами про застосування до нього 24.03.2022 фізичного насильства та погроз застосування такого насильства ГУНП в Сумській області було проведене службове розслідування.

Судом встановлено, що відповідно до висновку за результатами службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни, допущених окремими поліцейськими Конотопського РВП ГУНП в Сумській області, затв. начальником ГУНП в Сумській області 05.09.2022, відомості, що стали підставою для проведення вказаного службового розслідування, не знайшли свого підтвердження (а.с. 176-179 т. 1).

28.09.2023 старшим слідчим четвертого відділу (з дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_20 винесена постанова про закриття кримінального провадження, відомості про яке 01.07.2022 були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000063 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, за відсутністю в діях працівників Конотопського РВП ГУНП в Сумській області складу кримінального правопорушення (а.с. 93-96 т. 2).

Копія вищевказаної постанови була вручена ОСОБА_8 18.10.2023 (а.с. 107 т. 2) та його захиснику адвокату ОСОБА_7 10.10.2023 (а.с. 100 т. 2) і не була оскаржена.

Також, суд звернув увагу і на те, що при проведенні 24.03.2022 слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 , останній на запитання слідчого відповів, що фізичне насильство до нього працівниками поліції не застосовувалося (а.с.90-97 т. 1).

Крім того при проведенні слідчого експерименту ОСОБА_8 не визнавав факт застосування ним 18.03.2022 до ОСОБА_10 фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, а також висловлювання ним на адресу потерпілої погроз застосування такого насильства.

Згідно протоколу освідування особи від 24.03.2022 та фототаблиці до нього судом встановлено, у ОСОБА_8 тілесних ушкоджень зафіксовано не було. У протоколі зазначено, що ОСОБА_8 з вказаним протоколом ознайомлений, претензій не має (а.с. 86-89 т. 1).

За вказаних обставин доводи апелянтів, в цій частині їхніх скарг, колегія суддів вважає безпідставними.

Також апелянти стверджували, що при ухваленні вироку суд першої інстанції, справу розглянув поверхнево, не врахував всіх її обставин, надав неправилу оцінку доказам, а деякі докази взагалі залишив без уваги, однак такі доводи ні обвинувачений, ні захисник не конкретизували: в чому саме полягає упередженість суду, які докази суд оцінив не правильно і які взагалі залишив без оцінки та як це вплинуло на відповідність вирок суду вимогам ст. 370 КПК України.

Враховуючи викладене апеляційний суд відмовляє обвинуваченому і його захиснику в задоволенні вимог їх скарг про перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України, за необгрунтованістю.

Щодо виду і міри призначеного судом обвинуваченому ОСОБА_21 покарання то тут слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_8 , судом не встановлено, до обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_8 , суд відніс рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та яка перебуває у безпорадному стані.

Також, суд дійшов висновку, що з обсягу обвинувачення інкриміновану обвинуваченому слід виключити таку обтяжуючу обставину як вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки будь-яких доказів на підтвердження перебування обвинуваченого 18.03.2022 під час здійснення нападу на ОСОБА_10 у стані алкогольнго сп`яніння під час судового розгляду суду надано не було: ОСОБА_8 заперечував вказаний факт, надавши показання, що в цей день він спиртні напої не вживав, потерпіла ОСОБА_10 також не вказувала, що ОСОБА_8 18.03.2022 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Обвинувачений був затриманий працівниками поліції лише 24.03.2022 та 18.03.2022 його огляд на стан алкогольного сп`яніння не проводився.

Також, при вирішенні питання щодо міри покарання ОСОБА_8 , судом першої інстанції враховано характер вчинених ним дій, а саме, що ОСОБА_8 вчинив умисний корисливий злочин, який, відповідно до ст. 12 КК України, належить до особливо тяжких злочинів, вказаний злочин вчинений в умовах воєнного стану, а також, що ОСОБА_8 раніше судимий (а.с. 34 т. 1), з 21.05.2009 перебуває на обліку у лікаря-нарколога поліклініки для обслуговування дорослого населення КНП КМР «Конотопська ЦРЛ імені академіка М. Давидова» з діагнозом «Епізодичне вживання опіатів» (а.с. 37 т. 1).

Зазначені обставини, на переконання колегії суддів, обгрунтовано визнані судом такими, що свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому, його виховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише у разі призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

Призначене обвинуваченому за даним вироком покарання колегія суддів вважає співмірним з протиправним діянням, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи суворості, чи недостатнім для досягнення мети самого покарання. Аналогічний за своєю суттю висновок суду узгоджується із мотивом Європейського суду з прав людини з приводу подвійної мети кримінального покарання, згідно з яким «кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів (про це зазначено у п.102 рішення цього суду у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року).

В апеляційних скаргах обвинувачений і захисник зазначали, що ОСОБА_8 щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої, претензій до нього вона не має, він мав намір відшкодувати завдану шкоду, обвинувачений характеризується позитивно, має на утриманні дітей, цивільну дружину і слабкий стан здоров`я, а тому апелянти просили для обвинуваченого менш суворого покарання.

У відповідь на вказане колегія суддів загострює увагу на тому, що щирого каяття зі сторони обвинуваченого не прослідковується, оскільки навіть з правовою кваліфікацією своїх дій, попри безумовну доведеність його вини доказами і поясненнями потерпілої, останній заперечував, намагаючись скоротити строк призначеного йому покарання.

Щодо позиції потерпілої, то дійсно з матеріалів справи слідує, що в суді першої інстанції вона поклалася на розсуд суду, щодо виду і міри покарання для обвинуваченого, однак визначення такого покарання покладено на суд, який за своїм внутрішнім переконанням і з урахуванням всіх обставин справи визначає для особи покарання, яке відповідатиме меті виправлення і перевихованні винної особи.

Більше того, з матеріалів справи слідує і те, що потерпіла ОСОБА_10 , 1951 року народження, на момент вчинення відносно неї обвинуваченим протиправних дій, мала незадовільний стан здоров`я (перенесла інсульт, травму спини), при цьому пересувалася без сторонньої допомоги, однак після подій злочину, обвинувачена надала пояснення щодо фактичних обставин справи досудовому розслідуванню і суду та, будучи у віці 71 рік, померла.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що обвинувачений намагався відшкодувати бодай частину завданих потерпілій збитків за її життя та лише по факту смерті, висловився про існування такого наміру, що колегія суддів вважає голослівним та не щирим.

Щодо позитивної характристики обвинуваченого і наявності в нього сім`ї та більше того участі обвинуваченого в її утриманні, то колегія суддів до вказаного ставиться критично, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 не працює та вже притягувався до кримінальної відповідальності, висновків для себе не робить і продовжує вчиняти нові злочини, в тому числі і ті, які відносяться до категорії особливо тяжких.

Відомостей про слабкий стан здоров`я обвинуваченого, окрім довідки про перебування його на обліку у лікаря нарколога, матеріали справи не містять.

А тому, за таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог обвинуваченого і захисника відмовити, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.12.2023, залишити без зміни, як такий, що відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 27.12.2023 відносно ОСОБА_8 , залишити без зміни, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_8 , який знаходиться під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4