КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5162/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000810,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000810, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Накладено арешт на майно, яке вилучено 03.07.2024 року - 04.07.2024 року під час проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання фігуранта провадження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 50 Євро у кількості 19 шт.; предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 200 Євро у кількості 59 шт.; предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 100 Євро у кількості 112 шт.; предмети зовні схожі на купюри долари США номіналом 100 доларів у кількості 2 шт.

Не погоджуючись із вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, яке було вилучено 03-04.07.2024 року.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню.

27.08.2024 року від представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 надійшли доповнення до апеляційної скарги, у яких апелянт зазначає, що слідчим суддею при винесенні оскаржуваної ухвали про арешт майна не було дотримано положень КПК України та порушено право ОСОБА_6 на мирне володіння своїм майном.

Також посилається на те, що прокурор, звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна, належним чином не обґрунтував підстави і мету накладення арешту. Орган досудового розслідування в клопотанні не навів жодної правової підстави для арешту майна, окрім посилання на те, що вилучені речі можуть містити відомості, які мають значення у кримінальному провадженні.

Вказує, що слідчим суддею не надано оцінку доводам захисника про те, що постанова слідчого про визнання речовим доказом є формальною та необґрунтованою.

Так, під час проведення обшуку сестрою ОСОБА_6 - ОСОБА_10 було повідомлено слідчим, що грошові кошти, які вилучаються, належать ОСОБА_6 , яка працює бортпровідником за кордоном та накопичені кошти в Євро та доларах США зберігає за місцем проживання її батька - ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 , надавши копії платіжних документів.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 тривалий час офіційно працює бортпровідником за кордоном та отримує офіційні доходи, які у подальшому передає сестрі чи батьку на зберігання, оскільки не має змоги зберігати їх за кордоном у зв`язку із постійними перельотами та відсутністю постійного місця проживання.

Апелянт стверджує, що слідчим не доведено, що грошові кошти здобуті злочинним шляхом, вони не є предметом кримінального правопорушення, в тому числі і у зв`язку із тим, що відповідно до повідомлення про підозру ОСОБА_9 отримав неправомірну вигоду в доларах США.

На переконання апелянта, відсутні об`єктивні підстави вважати, що вилучені об`єкти набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, або виступали знаряддям вчинення кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину і відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та мету клопотання органу досудового розслідування, сторона захисту вважає, що у відповідності до вимог статті 132 КПК України, ні слідчий, ні прокурор не надали суду достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування посилається у клопотанні про арешт майна, а слідчий суддя, у відповідності до статті 94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

На підставі вищевикладених обставин, які, на думку апелянта, свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна.

В судове засідання власник майна ОСОБА_6 не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання її повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу слідчого судді залишити без змін, як законну та обґрунтовану, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000810 від 26.06.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

03.07.2024 року у зв`язку із невідкладним випадком, з метою збереження майна, окремих речей, предметів та документів, у вказаному кримінальному провадженні слідчим ГСУ СБ України, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання фігуранта провадження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого виявлено та вилучено наступні речі, предмети та документи, а саме:

- предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 50 Євро у кількості 19 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 200 Євро у кількості 59 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 100 Євро у кількості 112 шт.;

- предмети зовні схожі на купюри Долари США номіналом 100 Доларів у кількості 2 шт.

Постановою слідчого від 04.07.2024 року вилучені предмети (зовні схожі на грошові кошти) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000810 від 26.06.2024 року.

05.07.2024 року прокурор третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в ході обшуку, проведеного 03.07.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 50 Євро у кількості 19 шт.; предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 200 Євро у кількості 59 шт.; предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 100 Євро у кількості 112 шт.; предмети зовні схожі на купюри долари США номіналом 100 доларів у кількості 2 шт., з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000810, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що Головним слідчим управлінням СБ України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000810 від 26.06.2024 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Прокурор вказала, що досудовим розслідуванням отримано відомості про те, що начальник відділу класифікації товарів управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Київської митниці ОСОБА_9 , діючи умисно, з корисливих мотивів, спільно із невстановленими на даний час службовими особами Київської митниці організував протиправну схему по систематичному вимаганню та одержанню неправомірної вигоди від суб`єктів зовнішньо-економічної діяльності за безперешкодне проходження митних формальностей при здійсненні експортних/імпортних операцій.

Так, у період червня-липня 2024 року ОСОБА_9 отримав від громадянина України ОСОБА_12 неправомірну вигоду - грошові кошти у сумі 30 000 доларів США за нестворення перешкод у митному оформленні ТОВ «Оператор Газотранспортної системи України» пересувної компресорної станції та подальше митне очищення вказаного товару Київською митницею.

Відповідно до повідомлення оперативного підрозділу СБ України від 03.07.2024 року № 14/4/1-10204 встановлено, що начальник відділу класифікації товарів управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Київської митниці ОСОБА_9 фактично проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно вказаного повідомлення, серед іншого, отримано інформацію, що за вказаною адресою можуть зберігатися речі, предмети та документи, які мають суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та можуть бути використані в якості речових доказів (грошові кошти, отримані злочинним шляхом, мобільні термінали, оптичні та магнітні носії інформації, блокноти, чернетки з рукописними записами, комп`ютерна техніка та інше), а також існує реальна загроза їх знищення.

Згідно із інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, будинок (домоволодіння), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить тестю ОСОБА_9 - громадянину України ОСОБА_11 і є місцем проживання ОСОБА_9

03.07.2024 року у зв`язку із невідкладним випадком, з метою врятування (збереження) майна, окремих речей, предметів та документів, у вказаному кримінальному провадженні слідчим ГСУ СБ України, на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання фігуранта провадження ОСОБА_9 , під час якого виявлено та вилучено наступні речі, предмети та документи, а саме: предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 50 Євро у кількості 19 шт.; предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 200 Євро у кількості 59 шт.; предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 100 Євро у кількості 112 шт.; предмети зовні схожі на купюри Долари США номіналом 100 Доларів у кількості 2 шт.

04.07.2024 року вилучені предмети (зовні схожі на грошові кошти) визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000810 від 26.06.2024 року.

Прокурор стверджувала, що вказані вище предмети мають значення для досудового розслідування, оскільки могли бути об`єктом кримінально протиправних дій, набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року задоволено клопотання прокурора третього відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000810, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Накладено арешт на майно, яке вилучене 03.07.2024-04.07.2024 під час проведення обшуку домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання фігуранта провадження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 50 Євро у кількості 19 шт.; предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 200 Євро у кількості 59 шт.; предмети зовні схожі на купюри Євро номіналом 100 Євро у кількості 112 шт.; предмети зовні схожі на купюри Долари США номіналом 100 Доларів у кількості 2 шт.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000810 від 26.06.2024 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів та запобігання їх приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 04.07.2024 року.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Що стосується доводів апелянта про те, що вилучені під час обшуку грошові кошти не мають жодного відношення до обставин кримінального провадження, належать ОСОБА_6 та є її заощадженнями, то ці доводи, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, жодним чином не спростовують посилання прокурора на те, що слідство припускає, що дані кошти були здобуті злочинним шляхом ОСОБА_9 , який є підозрюваним у рамках даного провадження, за місцем фактичного проживання якого і були вилучені при обшуку дані кошти. Таким чином, до встановлення усіх фактичних обставин даного кримінального провадження, накладення арешту на вилучені при обшуку грошові кошти відповідає вимогам закону та прав ОСОБА_6 не порушує. При цьому, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі слушно зауважив на тому, що доводи представника власника майна про належність грошових коштів ОСОБА_6 заслуговують на увагу, однак потребують подальшої перевірки в ході досудового розслідування, а на даний час, з метою збереження даного майна, як речового доказу, необхідним є задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Твердження представника власника майна, що постанова про визнання майна речовими доказами є формальною, оскільки майно не відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є необґрунтованими, спростовуються матеріалами провадження та не являються підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Посилання апелянта на те, що стороною обвинувачення не доведено існування зв`язку між вилученими грошовими коштами та подією кримінального правопорушення є безпідставними.

Так, дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, за яким здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальним об`єктом, яке могло бути об`єктом кримінально протиправних дій, могло бути набутим кримінально протиправним шляхом та може бути використане як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, відтак ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 липня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4