ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/1159/24

Провадження № 11-сс/4820/433/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції, матеріали провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за клопотанням захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про негайне звільнення ОСОБА_6 з під варти.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що у даному випадку належним способом реагування на незаконне, за твердженням заявника, позбавлення особи волі, про що зазначає адвокат ОСОБА_5 , є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

В поданій апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання в порядку ст.206 КПК України.

На думку апелянта, помилковим є твердження, що слідчий суддя мав би відреагувати за механізмом, визначеним ст.206 КПК України лише у випадках коли особа утримується під вартою у слідчому ізоляторі, гауптвахті, і лише під час затримання в порядку ст.ст.207, 208 КПК України.

Вказує, що якщо слідчий суддя отримує з будь яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави у встановленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Зазначає, що ними не оскаржувало ся рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, а вимагали вжиття заходів від Держави в особі слідчого судді по поновленню прав людини від свавільного тиску у вигляді незаконного затримання органом державної влади, який не має права на затримання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення адвоката ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає за таких підстав.

Частина 1 ст. 24 КПК України встановлює, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Мельник проти України» зазначив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Параграфом першим Глави 26 КПК України передбачений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, передбачений ч.1 ст.303 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.303 КПК України, скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

З матеріалів провадження вбачається, що адвокат тара ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді із клопотанням про негайне звільнення з-під варти ОСОБА_6 , мотивувавши тим, що 17.10.2024 у приміщенні Теофіпольського районного суду працівниками місцевого ТЦК та СП вчинене незаконне затримання ОСОБА_6 , вважає, що вчинене містить ознаки злочину, передбаченого ст.424 КК України та порушує ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та просить винести ухвалу про негайне звільнення ОСОБА_6 з-під варти та винести ухвалу про внесення відомостей до ЄРДР за фактом грубого порушення прав людини та незаконного затримання.

Так, відповідно до змісту оскарженої ухвали слідчий суддя зазначив, що у слідчого судді відсутні повноваження, визначенні КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст.206 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком слідчого судді.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Стаття 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального-процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Таким чином, відповідно до ч.1 ст. 206 КПК України та Законом України «Про попереднє ув`язнення» вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано вказав на те, що із змісту поданого клопотання вбачається, що ОСОБА_6 не є особою, яка тримається під вартою, в тому числі й у зв`язку з застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у нього повноважень, визначених КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в межах кримінального провадження.

Наведені вище положення ст.206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, «post factum», оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Адвокатом ОСОБА_5 до клопотання та апеляційної скарги не надано доказів того, що ОСОБА_6 був затриманий уповноваженою службовою особою без ухвали слідчого судді, що дана особа утримується на території, на яку поширюється юрисдикція суду, що позбавляє суд здійснити перевірку наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено.

За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що КПК України не передбачено право слідчого судді з`ясовувати підстави позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи те, що адвокат ОСОБА_5 подав клопотання, яке не може бути предметом розгляду у порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження за цим клопотанням, у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення поданої апеляційної скарги та скасування оскарженої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 17 жовтня 2024 року, якою відмовлено у відкритті провадження за клопотанням захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про негайне звільнення ОСОБА_6 з під варти залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3