ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 681/607/24

Провадження № 11-кп/4820/552/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 квітня 2024 року за № 0000301 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за його апеляційною скаргою на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 04 липня 2024 року,-

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дзержинськ Житомирської області, що проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, що працює машиністом навантажувальної машини у ТОВ «Полонський спецкар`єр», одруженого, що має на утриманні малолітнього сина, раніше не судимого

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді виправних робіт за місцем роботи строком на 1 рік з відрахуванням із суми заробітку засудженого в доход держави 20 відсотків.

Цивільний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 20 000 грн. моральної шкоди та 3 500 грн. витрат на правничу допомогу.

В решті вимог позову відмовлено.

За вироком суду, 25 квітня 2024 року, близько 21 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_7 , в присутності їхнього малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кулаком правої руки умисно наніс два удари в обличчя ОСОБА_7 . Після цього обвинувачений залишив квартиру, та забрав із собою мобільний телефон потерпілої та на велосипеді став рухатись по АДРЕСА_3 .

У подальшому ОСОБА_7 , з метою повернення телефону, керуючи скутером, наздогнала чоловіка на перехресті вулиць Героїв Майдану та Умивальні в м. Полонне, де ОСОБА_6 знову кулаком правої руки умисно наніс по обличчю ОСОБА_7 один удар, а правою ногою вдарив потерпілу по лівій нозі.

Зазначеними діями обвинувачений заподіяв для ОСОБА_7 тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, чим вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись із вироком, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Полонського районного суду Хмельницької області змінити, призначивши йому покарання у виді штрафу та зменшити розмір моральної шкоди.

Стверджує, що місцевий суд не правильно встановив обставини справи, оскільки він не завдавав ударів потерпілій на вулиці.

Вважає, що призначене покарання є надто суворим, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі.

Суд призначив покарання у максимальних межах, визначених в санкції статті, та не обґрунтував неможливість застосування іншого більш м`якого покарання, наприклад штрафу або виправних робіт строком на 6 місяців із відрахуванням 10 відсотків заробітку в доход держави.

Поза увагою суду залишилось те, що він є раніше не судимою особою, позитивно характеризується як за місцем проживання, так і за місцем роботи.

Він пропонував укласти угоду про примирення, однак така укладена не була.

Розмір моральної шкоди, визначеної місцевим судом на користь потерпілої, вважає завищеним.

Потерпіла ОСОБА_7 подала заперечення на апеляційну скаргу, у яких просила вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 04 липня 2024 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, потерпілу ОСОБА_7 , яка заперечила проти її задоволення, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону; істотних порушень закону, які б слугували підставою скасування рішення суду першої інстанції не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України при зазначених у вироку обставинах відповідають матеріалам провадження та ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково.

Показав, що він, дійсно, будучи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту із дружиною, який мав місце у квартирі, наніс останній два удари рукою в обличчя. Після цього залишив приміщення квартири. Однак, заперечив, що в подальшому потерпіла наздоганяла його, та на перехресті вулиць Героїв Майдану та Умивальні він знову завдав їй тілесні ушкодження.

Отже, обвинувачений підтвердив час та місце вчинення кримінального правопорушення та наявність конфлікту між ним та потерпілою, однак виклав свою версію подій.

Європейський суд з прав людини у п. 43 свого рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» зазначив, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а отже при оцінці доказів слід керуватись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Незалежно від того, що ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав частково, його винуватість підтверджується сукупністю суб`єктивних та об`єктивних доказів, наданих стороною обвинувачення та досліджених відповідно до ст. 23 КПК України безпосередньо в ході судового розгляду судом першої інстанції.

Так, потерпіла ОСОБА_7 показала, що 25 квітня 2024 року, близько 21 год., її чоловік ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов до неї у квартиру та в присутності їхнього малолітнього сина наніс їй два удари кулаком по обличчю. Після цього він забрав її мобільний телефон та залишив квартиру. Згодом, бажаючи повернути телефон, вона наздогнала його на перехресті вулиць Героїв Майдану та Умивальні, де він знову завдав їй один удар кулаком в обличчя та ще один ногою по її лівій нозі.

Такі її показання повністю узгоджуються із об`єктивними доказами, наявними в матеріалах справи.

Зокрема, даними рапорту № 1212 від 25 квітня 2024 року підтверджується, що 25 квітня 2024 року, близько 21 год. 00 хв., в АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння спричинив тілесні ушкодження дружині ОСОБА_7 , у вигляді синців та ссаден на обличчі. Після цього пішов у невідомому напрямку, потерпіла пішла за ним (а.к.п. 39).

Даними протоколу проведення слідчого експерименту із потерпілою від 27 квітня 2024 року та відеозапису підтверджується обставини завдання їй тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Потерпіла детально розповіла та показала на статисті механізм, спосіб та кількість нанесення їй тілесних ушкоджень, зокрема три удари кулаком в обличчя та один удар правою ногою у її ліву ногу (а.к.п. 44-46).

Вказані обставини узгоджуються із показаннями потерпілої, наданими місцевому суду.

Даними протоколу проведення слідчого експерименту із обвинуваченим від 13 травня 2024 року та фототаблиці до нього підтверджуються обставини, за яких ОСОБА_6 наніс потерпілій тілесні ушкодження. Зокрема, обвинувачений продемонстрував на статисті механізм, спосіб та кількість нанесення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, а саме два удари в ділянку лівого ока. (а.к.п. 51-52).

Даними висновку судово-медичної експертизи № 125 від 26 квітня 2024 року підтверджується, що у ОСОБА_7 виявлені такі тілесні ушкодження: синець навколо лівого ока, три садна в лівій підочній ділянці, синець на зовнішній поверхні лівого стегна, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження утворились від, щонайменше трьох ударних травмуючи дій тупих предметів та могли виникнути внаслідок ударів кулаками рук та ногами сторонньої особи (а.к.п. 43).

Дані вказаного висновку узгоджуються із показаннями потерпілої, наданими суду та в ході проведення слідчого експерименту щодо механізму, способу нанесення їй тілесних ушкоджень та їх кількості, а саме: нанесення трьох ударів кулаком в обличчя та правою ногою по її лівій нозі.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що усім доказам в кримінальному провадженні у їх сукупності суд першої інстанції дав належну правову оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у спричиненні ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Дії обвинуваченого суд кваліфікував правильно за ч. 1 ст. 125 КК України. З такою кваліфікацією його дій погоджується апеляційний суд.

Доводи обвинуваченого про те, що місцевий суд не правильно встановив фактичні обставини справи, оскільки ударів на вулиці потерпілій він не завдавав, колегія суддів до уваги не бере, з огляду на наступне.

Із показань потерпілої ОСОБА_7 , наданих місцевому суду, вбачається, що ОСОБА_6 завдав їй два удари кулаком в обличчя у квартирі. Згодом на перехресті вулиць Героїв Майдану та Умивальні завдав їй ще один удар кулаком в обличчя, а також наніс удар правою ногою в її ліву ногу.

Такі показання потерпілої узгоджуються із даними протоколу проведення слідчого експерименту від 27 квітня 2024 року та висновку експерта судово-медичної експертизи № 125 від 26 квітня 2024 року.

Так, із даних протоколу проведення слідчого експерименту із потерпілою від 27 квітня 2024 року вбачається, що остання повідомила про те, що ОСОБА_6 25 квітня 2024 року, близько 21 год. 00 хв., прийшов додому в стані алкогольного сп`яніння. У них виник конфлікт, в результаті нього обвинувачений завдав потерпілій два удари кулаком в обличчя. Після цього він залишив квартиру, а ОСОБА_7 , виявивши, що її телефон зник, вирішила наздогнати чоловіка. Вона сіла на скутер та почала переслідувати його, наздогнавши на перехресті вулиць Героїв Майдану та Умивальні. Потерпіла відібрала у ОСОБА_6 свій телефон та почала тікати. Він наздогнав її та наніс ще один удар кулаком в обличчя, забрав телефон. Після цього правою ногою ударив її в ліву ногу. В ході проведення слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_6 показала на статисті механізм та спосіб нанесення їй ударів обвинуваченим (а.к.п. 44-46).

Даними судово-медичної експертизи № 125 від 26 квітня 2024 року підтверджується, що у ОСОБА_7 виявлені такі тілесні ушкодження: синець навколо лівого ока, три садна в лівій підочній ділянці, синець на зовнішній поверхні лівого стегна, що відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження утворились від, щонайменше трьох ударних травмуючи дій тупих предметів та могли виникнути внаслідок ударів кулаками рук та ногами сторонньої особи (а.к.п. 43).

Отже, вказані докази узгоджуються між собою та об`єктивно підтверджують, що ОСОБА_6 завдавав потерпілій удари кулаком в обличчя та правою ногою у її ліву ногу також і на вказаному перехресті.

Твердження апелянта про те, що суд призначив йому надто суворе покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, апеляційний суд до уваги не бере, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Зокрема правильно враховано, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком. Він одружений, має постійне місце роботи, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий, вину визнав частково.

При призначені покарання суд правильно взяв до уваги відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, що його обтяжують, а саме: вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, щодо подружжя та в присутності дитини.

У вчиненні кримінального правопорушення обвинувачений не розкаявся, шкоду спричинену кримінальним правопорушенням не відшкодував. Наніс удари кулаком в обличчя своїй дружині, в присутності їх малолітнього сина.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: у виді виправних робіт за місцем роботи строком на один рік із відрахуванням із суми його заробітку двадцяти відсотків в доход держави, що буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Що ж стосується угоди про примирення, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Із матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2024 року ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою, у якій просив роз`яснити потерпілій ОСОБА_7 його пропозицію щодо укладення угоди про примирення.

Однак, у даному кримінальному провадженні примирення не відбулось у зв`язку із тим, що потерпіла не відмовилась від пред`явленого обвинувачення.

Посилання апелянта на те, що поза увагою суду залишились його позитивні характеристики та відсутність судимостей, апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що вказані обставини в повній мірі були враховані судом при ухваленні вироку, однак такі жодним чином не зменшують суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Що ж стосується характеристик ОСОБА_6 за місцем проживання, то матеріали справи таких не містять.

Доводи обвинуваченого про те, що розмір моральної шкоди, визначений місцевим судом, в сумі 20 000 грн. є завищеним, на увагу суду не заслуговують, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині 3 статті 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

ОСОБА_7 звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вказала, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 їй була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі, душевних хвилюваннях за морально-психологічний стан їхнього неповнолітнього сина. Таку шкоду оцінила у 50 000 грн.

Оскарженим рішенням позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 20 000 грн. моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховував, що потерпіла перенесла фізичний біль від завданих тілесних ушкоджень та моральні страждання, викликані занепокоєнням за морально-психологічний стан сина, у присутності якого їй було нанесено такі ушкодження.

З урахуванням ступеню вини обвинуваченого, наслідків, що настали, понесених потерпілою моральних та фізичних страждань, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів погоджується, що задоволена судом сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_6 є адекватною вчиненому та повністю компенсує понесену потерпілою моральну шкоду.

Таким чином, доводи обвинуваченого про необхідність зменшення розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь потерпілої, є необґрунтованими, оскільки менший розмір відшкодування моральної шкоди буде несправедливим та не відповідатиме характеру та обставинам вчиненого кримінального правопорушення, ступеню страждань потерпілої та негативним наслідкам, які для неї настали.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення як в частині призначеного покарання, так і задоволення цивільного позову.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 04 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3