Справа № 645/3826/24
Провадження № 1-кп/645/421/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000528 від 09.04.2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має повну середню освіту, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2024 р. приблизно о 18 год. 45 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 знаходився поблизу перехрестя вулиць Родючої та 1-го Родючого провулку в м. Харкові, неподалік буд. № 11, де у нього стався конфлікт з сусідкою ОСОБА_7 . Побачивши цей конфлікт, ОСОБА_4 підійшов до ОСОБА_8 та з метою припинення конфлікту з його сусідкою ОСОБА_7 зробив останньому зауваження. У цей час у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на спричинення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, перебуваючи навпроти ОСОБА_4 на відстані витягнутої руки, діючи умисно, протиправно, наніс останньому своєю правою рукою один удар в область лобової ділянки обличчя. Від вказаного удару ОСОБА_4 впав на землю, внаслідок чого отримав тілесне ушкодження, а саме - закриту тупу травму лівого ліктьового суглобу у вигляді перелому дистального відділу лівої плечової кістки зі зміщенням. Після цього, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, дочекався, поки ОСОБА_4 підвівся на ноги та наніс йому своєю правою рукою один удар в область правого плеча. Від вказаного удару останній впав на землю. Далі ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_4 , який лежав на землі, та наніс йому два удари ногою в область лівого стегна та лівого коліна. Таким чином, ОСОБА_5 спричинив потерпілому ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 09/229-С/2024 від 11.04.2024 року, наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма лівого ліктьового суглоба у вигляді перелому дистального відділу (внутрішньо-суглобового, уламкового) лівої плечової кістки зі зміщенням не є небезпечною для життя в момент заподіяння, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня), і за цією ознакою відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості (згідно п.п. 2.2.1 а, б, в, і 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.); садна викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та дав суду правдиві показання про обставини вчинення ним злочину, як зазначено в цьому вироку. Пояснив, що ввечері, приблизно о 18:45 год. 08.04.2024 року він підійшов до сусідки ОСОБА_9 та зробив зауваження з приводу того, що вона палить багаття. Зауваження зробив голосно. Після чого до нього підійшов сусід ОСОБА_4 , щоб заспокоїти. Останній підійшов до ОСОБА_5 збоку, тому йому здалося, що ОСОБА_4 на нього нападає, у зв`язку з чим ОСОБА_5 вдарив його чи штовхнув. Далі не пам`ятає кількість нанесених потерпілому ударів та куди його бив, бо був випивший. Пояснив, що наносив удари руками та ногами. У скоєному щиросердно розкаявся.

Потерпілий ОСОБА_4 у судовому засіданні надав пояснення, вказавши, що не заперечує проти розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, просив визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання на розсуд суду.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 беззаперечно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглядає справу відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого, матеріалів щодо речових доказів та судових витрат.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

Згідно класифікації, передбаченої ст. 12 КК України, ОСОБА_5 вчинив нетяжкий злочин.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працює, на диспансерному (профілактичному) обліку у КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не звертався, має зареєстроване місце проживання та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно досудової доповіді Немишлянського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, ризик вчинення ОСОБА_5 повторного правопорушення є середнім, ризик небезпеки для суспільства є також середнім. За висновком органу пробації, можливе виправлення без ізоляції від суспільства.

Відповідно до ст. 65 КК України та як роз`яснено у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Судом, враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

При призначенні покарання суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке за змістом ст. 12 КК України є нетяжким злочином, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, зі звільненням обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком при здійсненні контролю за поведінкою засудженого відповідно до положень ст. 76 КК України.

Призначення даного покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не обирався.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 23.10.2024 р.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-консультативний висновок лікаря-спеціаліста МКЛШНМД ім. проф. Мещанінова від 08.04.2024 №08/702 залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження;

-рентгенограми №14831/п, 14835/п від 08.04.2024, які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 , - вважати повернутим власнику.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1