У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/10202/24

№ 1-кс/183/2538/24

28 листопада 2024 року м. Самар

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , про продовження строку тримання підозрюваного під вартою у кримінальному провадженні № 0001198 від 25.09.2024 стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ (нині м. Самар) Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21 грудня 2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 1 рік;

- 06 лютого 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; на підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано не відбутий строк 3 місяці за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2011 року, до відбуття покарання 4 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 22 лютого 2012 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ч.4 ст.70 КК України, вказане покарання поглинуто покаранням за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 06 лютого 2012 року, до відбуття покарання 4 роки 3 місяці;

- 07 серпня 2015 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 7 років; на підставі ст.71 КК України частково приєднано не відбутий строк 6 місяців за вироком Новомосковського міськрайонного суду від 22 лютого 2012 року, до відбуття покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього власного майна. Вироком Дніпропетровського апеляційного суду від 02 грудня 2015 року скасовано вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровськ від 07 серпня 2015 року в частині призначення покарання, вважати засудженим за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 8 років. На підставі ст.71 КК України частково приєднано 6 місяців за попереднім вироком, до відбуття покарання 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього власного майна. 01 квітня 2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська на підставі ч. 5 ст. 7 КК України зараховано час попереднього ув`язнення з 13 лютого 2015 року до 02 грудня 2015 року. 28 травня 2019 року Софіївським районним судом Дніпропетровської області згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховано з 26 травня 2011 року до 17 травня 2012 року 1 день арешту прирівнюється до 2 днів позбавлення волі. 10 серпня 2020 року звільнений умовно-достроково з Софіївської ВК Дніпропетровської області №45, не відбутий строк 3 місяці 3 дні,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

в с т а н о в и в :

Слідчий СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з клопотанням, погодженим прокурором - заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , про продовження строку тримання підозрюваного під вартою у кримінальному провадженні № 0001198 від 25.09.2024 стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує, що досудовим розслідуванням встановлено, починаючи з 2021 року ОСОБА_8 є фізичною особою - підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність за основним КВЕД №47.91 «Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет». У 2023 році до ОСОБА_8 звернувся ОСОБА_9 з пропозицією ведення спільного бізнесу щодо виробництва автомобільної хімії на підставі документів ФОП « ОСОБА_8 », ІПН НОМЕР_1 . Після початку ведення спільної підприємницької діяльності обов`язки між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були розподілені наступним чином: ОСОБА_8 відповідала за маркетингову частину та продаж готової продукції через мережу Інтернет, а ОСОБА_9 займався продажем готової продукції на території міста Новомосковська та розташованих поруч населених пунктів. В подальшому, у зв`язку із великим обсягом роботи, ОСОБА_9 залучив до роботи у якості свого помічника ОСОБА_5 , котрий почав допомагати останньому у виробництві автомобільної хімії та подальшій реалізації готової продукції.

Однак, у лютому 2024 року потерпіла ОСОБА_8 вирішила припинити ведення спільної підприємницької діяльності з ОСОБА_9 та ОСОБА_5 через постійні сварки та непорозуміння між двома останніми. Після чого, на початку березня 2024 року (точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлені), на мобільний телефон ОСОБА_8 з абонентським номером НОМЕР_2 зателефонував ОСОБА_5 з мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_3 та повідомив, що хоче захистити її від ОСОБА_9 , однак яким чином він це робитиме не повідомив. Після чого, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_8 продовжити ведення спільної підприємницької діяльності, однак вже без ОСОБА_9 , або оформити документи щодо ведення вказаної підприємницької діяльності на його ім`я. На вказану пропозицію ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_8 категоричну відмову.

Після чого, 05 вересня 2024 року приблизно о 12 год. 00 хв. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений), ОСОБА_5 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванні місці, діючи з прямим умислом, повторно, усвідомлюючи протиправний суспільно-небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів та метою особистого незаконного збагачення, надіслав ОСОБА_8 текстове повідомлення у мобільному додатку «Messenger», в якому висловив вимогу щодо передачі йому грошових коштів в сумі 96000 гривень за не розголошення відомостей щодо інтимного життя ОСОБА_8 , які остання бажала зберегти в таємниці. У разі відмови ОСОБА_8 передати ОСОБА_5 вказану суму грошових коштів, останній погрожував розповсюдити інформацію про інтимну сторону життя ОСОБА_8 серед кола її знайомих та близьких родичів, а також зашкодити подальшому веденню її підприємницької діяльності. У подальшому ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел, неодноразово надсилав текстові повідомлення ОСОБА_8 у мобільному додатку «Messenger» з вимогою передати йому заздалегідь обумовлену суму грошових коштів, при цьому продовжуючи погрожувати розголошенням відомостей щодо інтимного життя ОСОБА_8 , які остання бажає зберегти в таємниці.

01 жовтня 2024 року приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_8 перебуваючи на літній терасі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , сприймаючи зазначені погрози ОСОБА_5 дійсними і реальними, усвідомлюючи, що у випадку ігнорування висунутих їй вимог щодо передачі грошових коштів, останній здійснить розголошення її знайомим та чоловіку відомостей щодо її інтимної сторони життя, які вона бажає зберегти в таємниці, на виконання протиправної вимоги ОСОБА_5 передала останньому грошові кошти у сумі 96 000 гривень. Після чого ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, однак одразу був затриманий працівниками поліції.

Умисні дії ОСОБА_5 , кваліфіковано за ч. 4 ст. 189 КК України, тобто вимагання чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, з погрозою розголошення відомостей, які потерпілий бажає зберегти в таємниці.

Вказаний факт 25 вересня 2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001198 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

01 жовтня 2023 року о 16:55 ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

02 жовтня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

03 жовтня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 слідчим суддею Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 01 грудня 2024 року.

Строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні закінчувався 02 грудня 2024 року, але закінчити досудове розслідування у кримінальному провадженні та направити обвинувальний акт до суду неможливо у зв`язку з тим, що дотепер не завершено та не виконано всіх необхідних процесуальних та слідчих дій.

Так, наразі не розсекречено матеріали, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, серед яких є ті матеріали, що наявні у розпорядженні Дніпровського апеляційного суду. Розсекречення зазначених матеріалів забезпечить можливість стороні захисту у змагальному процесі довести перед судом свої аргументи щодо допустимості відомостей, отриманих у результаті НСРД, в сукупності із оцінкою правової підстави для проведення НСРД, а отже проведення вказаних процесуальних дій має суттєве значення для майбутнього судового розгляду.

Крім того, 21 листопада 2024 року до матеріалів кримінального провадження долучено протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, грифи секретності яких скасовано, а також носії інформації, на яких зафіксовано результати проведення негласних слідчих розшукових дій. 22 листопада 2024 року призначено судову фоноскопічну експертизу, виконання якої неможливе до закінчення строків досудового розслідування.

Крім того, в подальшому необхідно долучити до матеріалів кримінального провадження відповідні матеріали, грифи секретності яких буде скасовано, вирішити питання щодо повідомлення ОСОБА_5 про нову підозру, ознайомити підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника з матеріалами кримінального провадження, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; вручити підозрюваному та його захиснику під відповідну розписку копію обвинувального акту та копію реєстру матеріалів досудового розслідування.

Неможливість проведення у встановлений законом строк досудового розслідування вищевказаних слідчих дій обумовлено введенням в Україні воєнного стану, що ускладнює проведення судових експерти та опрацювання матеріалів провадження, проведення слідчих (розшукових) дій. Також відповідно до спільного наказу Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Міністерства фінансів України, Міністерства Юстиції України № 114/1042/516/1199/936/1687/5 від 16 листопада 2012 року «Про затвердження Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні», після завершення проведення негласних слідчих (розшукових) дій грифи секретності матеріальних носіїв інформації щодо їх проведення підлягають розсекреченню на підставі рішення прокурора, який здійснює повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, з урахуванням обставин кримінального провадження та необхідності використання матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій як доказів після проведення таких дій, у випадку, якщо витік зазначених відомостей не завдасть шкоди національній безпеці України. Для розсекречення конкретних матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласної слідчої (розшукової) дії керівник органу прокуратури надсилає керівнику органу, де засекречено матеріальний носій інформації, клопотання, у якому зазначаються підстави для скасування грифа секретності, обліковий номер та назва матеріального носія інформації. Матеріальні носії інформації мають бути розсекречені в максимально стислий строк, але не більше 10 діб з моменту отримання клопотання. Після розсекречення зазначених матеріальних носіїв інформації щодо проведення негласних слідчих (розшукових) дій приймається рішення про їх зняття з обліку в РСО та долучення до матеріалів кримінального провадження у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку. Тобто розсекречення матеріалів отриманих в результаті проведення негласних слідчих (розшукових) дій потребує значного часу, у зв`язку із чим долучити до матеріалів кримінального провадження вказані матеріали до кримінального провадження у встановлений Кримінальним процесуальним кодексом строк не виявилось за можливе.

У зв`язку із вищевикладеним 27 листопада 2024 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 вересня 2024 року за №0001198 продовжено до 02 січня 2025 року.

Допитана потерпіла ОСОБА_8 показала, що починаючи з 2021 року вона є фізичною особою підприємцем та здійснює підприємницьку діяльність за основним КВЕД №47.91 «Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу інтернет», а також за №46.90 «Неспеціалізована оптова торгівля», №47.51 «Роздрібна торгівля текстильними товарами в спеціалізованих магазинах», №47.59 «Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах», №47.62 «Роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах», №47.64 «Роздрібна торгівля спортивним інвентарем у спеціалізованих магазинах», №47.65 «Роздрібна торгівля іграми та іграшками в спеціалізованих магазинах», №47.71 «Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах», №47.72 «Роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах», №47.75 «Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах», №47.77 «Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами в спеціалізованих магазинах», №47.78 «Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах», №47.99 «Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами», №82.92 «Пакування». У 2023 році до неї звернувся чоловік на ім`я ОСОБА_10 , м.т. НОМЕР_4 , з бізнес пропозицією щодо виробництва автомобільної хімії. На вказану ОСОБА_8 погодилась, після чого знайшла рецептуру необхідну для виробництва автомобільної хімії та відпрацювала її. Після відпрацювання рецептури надала ОСОБА_11 розрахунок собівартості щодо виробництва автомобільної хімії, а саме 108000 гривень на 1 тонну готової продукції, змішувач та євро-куб необхідні для виробництва. Після цього ОСОБА_12 надав 75000 гривень для початку бізнесу, решту грошей ОСОБА_8 виділила зі свого бюджету на стартап. Після цього ОСОБА_8 та ОСОБА_12 почали спільну підприємницьку діяльність у рамках ФОП потерпілої. Обов`язки між ними було розподілено наступним чином: ОСОБА_8 бере на себе маркетингову частину та продаж готової продукції через мережу інтернет, а ОСОБА_13 в свою чергу займається продажем продукції на місці. У зв`язку з тим, що роботи для ведення бізнесу були трудоємкі, ОСОБА_12 у травні 2023 року залучає у якості свого помічника ОСОБА_5 , котрий допомагав останньому у виробництві та подальшому продажі готової продукції на місцях. За першу тонну реалізованої продукції зі слів ОСОБА_14 вони отримали 64000-65000 гривень. У лютому 2024 року ОСОБА_8 вирішила покинуту спільний бізнес, через суперечки між ОСОБА_15 та ОСОБА_5 . На її повідомлення, 07 чи 08 березня 2024 року, точно остання не пам`ятає, на її номер НОМЕР_5 ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_12 та сказав, що якщо вона хоче вийти з біснесу, то спокій її родини буде коштувати 500000 гривень. Після дзвінка ОСОБА_14 , одразу через хвилину ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_5 з номеру телефону НОМЕР_6 , та почав казати, що з поваги до чоловіка потерпілої ОСОБА_16 , він хоче захистити її від ОСОБА_14 , яким чином він не пояснив. Під час телефонної розмови ОСОБА_5 пропонував ОСОБА_8 продовжити бізнес вже вдвох, однак остання відмовилась. Також в ході розмови ОСОБА_5 просив її переоформити документи щодо введення бізнесу на нього, однак вона на це прохання також відповіла відмовою, пояснивши це тим, що документи є її інтелектуальною власністю, та якщо він хоче продовжувати бізнес особисто, то має сам здійснити оформлення всіх необхідних документів, а саме відкрити ФОП, закуповувати продукцію від свого імені, отримати необхідні дозволи щодо ведення вказаної підприємницької діяльності. На це ОСОБА_5 відповів, що грошових коштів для особистого введення бізнесу він не має та запропонував викупити обладнання для введення вказаної підприємницької діяльності, котре раніше було придбано ОСОБА_8 за кошти ОСОБА_17 . Остання вирішила, що вказане обладнання їй у подальшому буде необхідне та погодилась на пропозицію ОСОБА_5 13 березня 2024 року в обідній час доби ОСОБА_5 привіз на склад її колеги спільно з якою вона також веде підприємницьку діяльність ОСОБА_18 за адресою: АДРЕСА_2 бочку лауреат сульфат натрієм вагою 40 кілограм ціною 78,6 гривень за 1 кілограм, загальною вартістю 3144 гривень, кислоту «ОЕДФ» вагою 5 кілограм, ціною 163,66 гривень за 1 кілограм, загальною вартістю 818 гривень 25 копійок, бутилгліколь вагою 4 кілограми, ціною 180 гривень за 1 кілограм, загальною вартістю 720 гривень, ізопропиловий спирт вагою 7,5 літрів, ціною 116 гривень, загальною вартістю 870 гривень, активну піну об`ємом 20 літрів, вартістю 1500 гривень, безперебійний пристрій ціною 790 гривень, змішувальний пристрій (мішалка для євро куба 1000 літрів) ціною 27000 гривень. Загальна сума обладнання та реагентів, котрі привіз ОСОБА_5 становить 34842 гривені 25 копійок. Вказане обладнання та регенти прийняла ОСОБА_18 . За вказані предмети ОСОБА_5 було надано грошові кошти у сумі 4110 гривень готівкою та 10000 гривень шляхом переказу йому з банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_7 на банківську картку, яку мені надав ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_19 , номер банківської картки на теперішній час я не пам`ятаю, однак маю розрахунковий рахунок отримувача, а саме НОМЕР_8 . Решту 20000 гривень ОСОБА_5 вона мала передати до 13 травня 2024 року. 16 березня 2024 року ОСОБА_5 написав ОСОБА_8 у телеграмі з проханням надати йому 14000 гривень, повідомляючи, що якщо я передам йому цю суму грошових коштів, більше жодних зобов`язань перед ним я мати не буду. На це остання відповіла, що таких грошей на той час вона не мала. У квітні 2024 року, точну дату потерпіла не пам`ятає вона віддала ОСОБА_5 вказану суму грошових коштів у розмірі 20000 гривень, а саме частину віддала готівкою, а частину переказала на картку, яку надав їй ОСОБА_5 , номер картки на даний момент вона не пам`ятає. У червні 2024 року ОСОБА_5 написав ОСОБА_8 у месенджері «Телеграм» щодо того, що він нібито знайшов інвесторів та попрохав перед ними поручитись за нього як технолог. На вказану пропозицію вона відмовилась. У серпні 2024 року ОСОБА_5 знов написав ОСОБА_8 у соціальний мережі «Messenger» від «Facebook» й почав її шантажувати з приводу того, що він розкриє чоловікові останньої, що вона мала стосунки із ОСОБА_15 й повідомив, що вона йому винна 900 долларів США за те, що він нібито захистив її від ОСОБА_14 , а у випадку відмови ОСОБА_5 сказав, що зруйнує мою підприємницьку кар`єру. У зв`язку із вищевикладеним ОСОБА_8 була змушена перерахувати на банківську НОМЕР_9 , яку надав їй ОСОБА_5 , вказану суму грошових коштів, а саме: частину грошових коштів у сумі 30000 з банківської картки № НОМЕР_10 переказала її знайома ОСОБА_20 , решту 6000 гривень вона переказала зі своєї банківської картки № НОМЕР_11 . 01 вересня 2024 року ОСОБА_5 знов написав ОСОБА_8 у соціальний мережі «Messenger» від «Facebook», де повідомив, що вона йому винна за аренду гаражного приміщення та його роботу у їх спільному бізнесі суму грошових коштів у розмірі 31700 гривень. Далі вона надіслала зі своєї банківської картки № НОМЕР_11 на банківську № НОМЕР_9 вказану суму грошових коштів двома платежами. 05 вересня 2024 року ОСОБА_5 знов написав ОСОБА_8 у соціальний мережі «Messenger» від «Facebook» та повідомив, що він нібито має відео інтимного характеру за її участі та участі ОСОБА_14 , та повідомив, що у випадку, якщо вона віддасть йому 96000 гривень він надішле вказане відео всім її знайомим. Крім того, в ході всього цього ОСОБА_5 неодноразово повторював, що у разі відмови зруйнує кар`єру ОСОБА_8 та надішле вказане відео всім її знайомим. Подальші повідомлення від ОСОБА_5 вона ігнорувала. 07 вересня 2024 року ОСОБА_5 написав ОСОБА_8 на її мобільний телефон НОМЕР_12 у смс-повідомленях з номеру НОМЕР_13 . У вказаних повідомленнях ОСОБА_5 спочатку вимагав від неї грошові кошти у сумі 60000 гривень, а вона в свою чергу сказала, що зможе зібрати необхідну суму лише у 20-х числах вересня 2024 року. На це ОСОБА_5 відповів, що тоді чекає від неї грошові кошти у сумі 96000 гривень17 вересня 2024 року. 20 вересня 2024 року ОСОБА_8 здійснила телефонний дзвінок ОСОБА_5 на його мобільний телефон НОМЕР_13 , зі свого мобільного телефону НОМЕР_5 . В ході даної телефонної розмови ОСОБА_5 продовжив вимагати в неї грошові кошти у сумі 96000 гривень. Вказану розмову вона записала на відеозапис, диск із яким надала працівникам поліції для долучення до матеріалів кримінального провадження. Таким чином, зі слів потерпілої ОСОБА_8 , на теперішній час ОСОБА_5 вимагає від неї грошові кошти у сумі 96000 гривень.

Достатність доказів для підозри ОСОБА_5 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами: показаннями потерпілої ОСОБА_8 ; оглядами мобільних телефонів потерпілої ОСОБА_8 ; оглядом, ідентифікацією, поміткою та врученням грошових коштів від 01 жовтня 2024 року, в ході до якого на імітаційні засоби та грошові кошти нанесено спеціальний засіб, що має яскраве жовтно-зелене випромінювання; затриманням та особистим обшуком ОСОБА_5 в порядку ст.208 КПК України від 01 жовтня 2024 року, освідуванням особи затриманого ОСОБА_5 від 01 жовтня 2024 року, та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що на теперішній час ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та за яке передбачена реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років із конфіскацією майна, а тому усвідомлюючи вид та міру покарання, яке може бути призначено ОСОБА_5 , у разі подальшого визнання судом його винуватим, цілком ймовірно може спонукати останнього переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_8 вказувала на систематичні погрози розповсюдження відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці з боку ОСОБА_5 . Враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_8 у кримінальному провадженні не допитана безпосередньо судом в ході судового розгляду, перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_5 матиме реальну можливість незаконно впливати на потерпілу, змушуючи її змінити свої показання чи повністю від них відмовитись з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі за скоєння умисних тяжких корисливих злочинів проти чужої власності, останній раз засуджений вироком Дніпровського апеляційного суду від 02.12.2015 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70, ч. 1 ст. 71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого злочину проти чужої власності. Така стійка кримінальна направленість підозрюваного ОСОБА_5 свідчить про те, що у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином на теперішній час вказані ризики не зменшились у зв`язку із чим виникла необхідність у продовженні застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 до закінчення строків досудового розслідування, тобто до 02 січня 2025 року.

Сторона обвинувачення вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки їх уникнення за наведених обставин можливо лише через обмеження свободи пересування підозрюваного шляхом тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, слідчий звернувся із вказаним клопотанням до слідчого судді.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити, мотивуючи обставинами, викладеними в ньому.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на необґрунтованість цього клопотання, оскільки жодних об`єктивних даних, які би свідчили про наявність обґрунтованої підозри в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається слідчий і прокурор в своєму клопотанні, не надано. Вважає доводи, на які посилається прокурор, виключно припущеннями. У зв`язку з чим просив змінити своєму підзахисному ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника у повному обсязі, просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового провадження, вирішуючи клопотання слідчого, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

У відповідності до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Статтею 193 КПК України передбачено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

За нормою ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З досліджених слідчим суддею доказів убачається, що стороною обвинувачення зібрані докази, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення, яке є особливо тяжким злочином.

Слідчий суддя бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно з якою факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

У справі «Геращенко проти України» (рішення від 07.11.2013, пар.99) Європейський суд зазначив, що тривале існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) законності її продовжуваного тримання під вартою.

Згідно з п. 36 Рішення ЄСПЛ по справі «Москоленко проти України» №37466/04 від 20.08.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що орган судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєні яких він обвинувачується. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд вважає, що враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Положеннями ч. 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Зокрема, таку правову позицію Європейський суд з прав людини виклав в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії» та п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_5 .

Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що в ході досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_8 вказувала на систематичні погрози розповсюдження відомостей, які потерпіла бажає зберегти в таємниці з боку ОСОБА_5 . Враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_8 у кримінальному провадженні не допитана безпосередньо судом в ході судового розгляду, перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_5 матиме реальну можливість незаконно впливати на потерпілу, змушуючи її змінити свої показання чи повністю від них відмовитись з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі за скоєння умисних тяжких корисливих злочинів проти чужої власності, останній раз засуджений вироком Дніпровського апеляційного суду від 02.12.2015 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.187, ч.2 ст.187, ч.1 ст.70, ч. 1 ст. 71 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, маючи не зняту та не погашену в установленому порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого злочину проти чужої власності. Така стійка кримінальна направленість підозрюваного ОСОБА_5 свідчить про те, що у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

На думку слідчого судді прокурор надав переконливі аргументи в обґрунтування необхідності продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання підозрюваного під вартою.

Слідчий суддя враховує наявність у підозрюваного ОСОБА_5 місця реєстрації та проживання, а також ряд захворювань, підтверджених наданими захисником медичними документами. Водночас, слідчий суддя враховує також і вагомість наданих в обґрунтування клопотання доказів, вік та стан здоров`я підозрюваного, які не вказують на неможливість застосування запобіжного заходу, про який просить слідчий. Означене є беззаперечною підставою для продовження тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою.

Слідчий суддя вважає, що враховуючи конкретні обставини справи, встановлені під час судового розгляду клопотання слідчого, суспільний інтерес, особу підозрюваного, з огляду на існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, слід продовжити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строків, визначених КПК України.

Отже, ані підозрюваним ОСОБА_5 , ані його захисником ОСОБА_4 будь-яких об`єктивних даних, які би безумовно вказували на зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не надано, що є і підставою для відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну раніше обраного підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або зменшення розміру застави.

Відтак, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою в межах строків, визначених КПК України, а саме в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 176-178, 180, 183, 194, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в :

Клопотання слідчого Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 , про продовження строку тримання підозрюваного під вартою у кримінальному провадженні № 0001198 від 25.09.2024 стосовно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України - задовольнити.

Продовжити строк тримання підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 02 січня 2025 року.

У задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_4 про зміну раніше обраного підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт або зменшення розміру застави - відмовити.

Повний текст ухвали складено і оголошено 29 листопада 2024 року о 08 годині 40 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про продовження строку тримання під вартою, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання та не зупиняє судовий розгляд кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1