Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4225/24
Провадження №: 1-кп/332/496/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2024 р.м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2024 за № 0004017, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Токмака Запорізької області, громадянина України, неодруженого, який має середню спеціальну освіту, малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , є військовослужбовцем за мобілізацією, який проходить службу на посаді водія НОМЕР_1 взводу 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «солдат», раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини (по особовому складу) НОМЕР_2 від 24 січня 2024 року № 5-РС військовослужбовця за мобілізацією ОСОБА_4 призначено на посаду водія 3-го відділення 1-го взводу 1-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 . Відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_2 від 24 січня 2024 року № 24 вважається, що ОСОБА_4 посаду прийняв та приступив до виконання обов`язків за посадою.

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому відповідними Указами Президента України правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим, солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

Солдат ОСОБА_4 26 лютого 2024 року направлений для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією до військового ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_3 ), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, без поважних причин, завершивши 25 березня 2024 року медичний огляд військово-лікарською комісією у військовому госпіталі військово-медичного клінічного центру Східного регіону (військова частина НОМЕР_3 ), розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , 26 березня 2024 року без поважних причин не з`явився на службу до місця дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_2 поблизу населеного пункту (інформація обмежена для запобігання несанкціонованому поширенню інформації про переміщення або розміщення Збройних Сил України чи інших утворених відповідно до законів України військових формувань, вчиненому в умовах воєнного або надзвичайного стану) та до 20 червня 2024 року, тобто тривалістю понад три доби, обов`язки військової служби не виконував, до місця військової служби безпідставно не прибував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживав жодних заходів для з`явлення до місця військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового та цивільного управління, за наявності реальної можливості для цього.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю та пояснив, що народився і проживав у місті Токмаку Запорізької області, є сиротою. Підписав контракт зі Збройними Силами України 29.09.2021 року. Спочатку перебував у складі

95 окремої десантно-штурмової бригади. Після поранення у вересні 2022 року був визнаний непридатним до служби у десантно-штурмових військах. Проходив службу в інших військових частинах. За весь період служби отримав три поранення: 12.05.2022, 16.09.2022, 05.11.2023. Після поранення 05 листопада 2023 року був направлений на лікування у КНП «Запорізький обласний клінічний онкологічний диспансер». Після лікування, у лютому 2024 року, був направлений для проходження медичного огляду військово-лікарською комісією до військового госпіталя. Після проходження медичного огляду, яким він був визнаний придатним до військової служби, мав повернутися 26 березня 2024 року до місця дислокації військової частини. Однак, до місця служби не повернувся через втому від отриманих поранень, низький психоемоційний стан. Щиро кається, засуджує свою поведінку, бажає продовжити службу в лавах ЗСУ.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, за згодою інших учасників судового провадження суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювались, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом було з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, та роз`яснив, що в даному випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі викладеного суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного часу.

Вирішуючи питання про обрання обвинуваченому виду та міри покарання, суд відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину.

Дослідивши докази, що характеризують особу обвинуваченого, суд встановив, що обвинувачений є сиротою, лікувався з 10.07.2023 по 28.07.2023 та з 10.08.2023 по 01.09.2023 у закладах з надання психіатричної допомоги з діагнозом «Посткомаційний синдром. Посттравматичний стресовий розлад», отримав за час служби три поранення, за результатами медичного огляду встановлений діагноз: наслідки перенесених мінно-вибухових травм, черепно-мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді цефалгічного, астено-невротичного, вазо-вегетативного синдромів з незначним порушенням функцій, вогнепальне осколкове сліпе поранення правого стегна, правої гомілки, післятравматична нейропатія правого малогомілкового нерву з незначним порушенням функції, раніше не судимий, несе військову службу з 2021 року, за місцем проходження служби характеризується посередньо.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 66 КК України визнає щире каяття, яке виразилось у виказанні жалю з приводу вчиненого та осуді своєї поведінки, та участь у відсічі збройної агресії рф.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, але у мінімальному його розмірі, передбаченому санкцією статті, яка передбачає відповідальність за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Законодавцем заборонено застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України до осіб, засуджених за ст. 407 КК України.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Витрати на залучення експертів під час здійснення досудового розслідування та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

До обвинуваченого під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2024 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк дії якого встановлений до 23 серпня 2024 року (включно). До набрання вироком законної сили цей запобіжний захід доцільно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати від дня його фактичного затримання, тобто з 25.06.2024.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 25.06.2024 по день постановлення вироку 16.08.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі в силу ст. 72 КК України.

Запобіжний захід, обраний щодо ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою залишити без зміни до набрання вироком законної сили та вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Альтернативний запобіжний захід ОСОБА_4 у виді застави після набрання вироку законної сили скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1