ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1806/24 Справа № 932/7572/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № від 10.05.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч.2 ст.364, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч. ч. 2,3,4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_6

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_7

власника майна ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року задоволено клопотання прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 та накладено арешт на майно вилучене під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Motorola, imei26512 з сім карткою НОМЕР_1 , шляхом заборони на користування, відчуження та розпорядження.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив про наявність достатніх підстав вважати, що вилучений мобільний телефон відповідає критерію речового доказу, відповідно до вимог ст. 98 КПК України та має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні та без його арешту та вилучення існує реальна загроза зміни слідової інформації, яка наявна на ньому на теперішній час.

В апеляції:

- власник майна ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвим порушення норм процесуального закону. Зазначає, що клопотання прокурора про арешт майна подано з порушенням встановлених законом строків, а саме 09.09.2024 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду, після чого слідчим суддею також з порушенням строків, передбачених ч. 2 ст. 172 КПК України розглянуто клопотання.

Вказує, про те, що прокурором не надано жодного доказу, що у вилученому мобільному телефоні міститься листування, документи та інша інформація, яка має значення для кримінального провадження. Звертає увагу, що мобільний телефон виготовлений 15.06.2024 року, а придбаний 05.09.2024, тобто протягом тривалого часу після внесення відомостей до ЄРДР у даному кримінальному провадженні та незадовго до проведення обшуку, що свідчить про відсутність на ньому будь-яких даних, що мають доказове значення.

Вважає, що накладання арешту з забороною розпорядження, є порушенням та обмеженням прав законного власника.

Заслухавши сторони кримінального провадження: власника майна та його представника - адвоката ОСОБА_8 , які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, яка заперечувала проти апеляційних доводів сторони та зауважила на необхідності застосування заходу забезпечення у виді арешту майна; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вважає їх слушними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

За вимогами ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання дотримані належним чином.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні ТУ ДБР (розташованого у м. Краматорську) знаходяться матеріали кримінального провадження №000019 від 10.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.426-1, ч.2 ст.364, ч.3 ст.368, ч.3 ст.369, ч.ч.2,3,5 ст.27 ч.3 ст.28 ч.3 ст. 368 КК України.

Під час досудового розслідування було встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_5 , 10 квітня 2024 року під час особистої зустрічі передав неправомірну вигоду ОСОБА_9 за невтручання в його підприємницьку діяльність, не застосування штрафних санкцій, не притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ним податкового законодавства, порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій, обігу готівки, касових операцій, а також за провадження видів господарської діяльності без відповідних ліцензій, під час здійснення ОСОБА_5 підприємницької діяльності в торгових об`єктах, розташованих на території м. Слов`янська Краматорського району Донецької області.

24.04.2024 року в рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

05.09.2024 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем проживання фізичної-особи підприємця ОСОБА_5 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон.

Слідчим суддею вірно встановлено, що вказаний мобільний телефон відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а саме є речовими доказами по даному провадженню, та може містити на собі сліди злочину, чи іншу інформацію, що має доказове значення.

Слід звернути увагу, що на мобільному телефоні дійсно можуть міститься відповідна інформація щодо вхідних, вихідних викликів, абонентських даних, листування, саме ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , що може мати доказове значення у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів також зважає на те, що матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна для виконання завдань арешту майна, в тому числі і з метою збереження речових доказів, а саме з метою запобігання знищенню,пошкодженню тієї чи іншої інформації, що може міститься в операційній системі телефону.

Апеляційні доводи, які зводяться до законності права власності та придбання мобільного телефону 05.09.2024 року, задовго до внесення відомостей до ЄРДР не є слушними, оскільки органом слідства проводяться ряд слідчих розшукових дій щодо перевірки даних за фактом надання неправомірної вигоди ОСОБА_5 . Окрім того, звертається увага, що мобільний телефон придбаний ОСОБА_5 після повідомлення ОСОБА_9 про підозру та зміни раніше пред`явленої підозри, а саме 06.09.2024 року, у зв`язку з чим з метою об`єктивної перевірки інформації щодо зв`язку між ОСОБА_9 та підприємцем ОСОБА_5 , такий захід забезпечення є виправданим.

Враховується, що у контексті потреб досудового розслідування існує необхідність у подальшому утриманні мобільного телефону для проведення експертного дослідження на чому наголошує прокурор, яке дозволить у повному обсязі скопіювати наявні на пристрої файли та перевірити їх на предмет видалених файлів. Відтак, накладення арешту на даному етапі досудового розслідування є пропорційним та співрозмірним завданням кримінального провадження та переслідує легітимну мету.

Доводи щодо порушення строку звернення з клопотанням про накладання арешту, та його несвоєчасного розгляду слідчим суддею, є безпідставними, оскільки за місцем проживання ОСОБА_5 був проведений санкціонований обшук та в ухвалі слідчого судді від 21 серпня 2024 року було надано безпосередній дозвіл з метою відшукування у тому числі мобільних телефонів, у зв`язку з чим відповідно до приписів ч.5 ст.171 КПК України клопотання про арешт майна повинно бути подано протягом 48 годин після вилучення майна. Враховуючи, що два наступні дні після проведеного обшуку були вихідними, слідчий з дотриманням вимог ст. ст. 115, 171 КПК України у наступний робочий день 09 вересня 2024 року подав клопотання до суду.

Звертається увага, що підстави для відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна чітко визначені ч. 3 ст. 132, ч. 1 ст. 173 КПК України, втім несвоєчасний розгляд клопотання не слугує підставою для відмови в задоволенні клопотання. Окрім того, не встановлено обставин, які б свідчили, що порушення вказаного строку завдало ОСОБА_5 суттєвих обмежень чи негативних наслідків, а тому слідчий суддя вважає, що такі доводи не є підставою для відмови задоволенні клопотання.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя в повному обсязі дослідив усі матеріали, що мають значення для вирішення питання, врахував правову підставу для накладення арешту, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що передбачено ч. 2 ст. 173 КПК України, тому необхідність накладення арешту на вказане майно обґрунтована та доцільна.

Отже, оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги власника майна не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду, у зв`язку з чим апеляційні вимоги задоволенню не підлягають, а оскаржувана ухвала має бути залишена без змін.

У випадку, якщо у подальшому наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або стороною обвинувачення у строки, розумні у сенсі ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для перевірки відповідних обставин, власник майна не позбавлений права ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 17 вересня 2024 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № від 10.05.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5ст. 426-1, ч.2 ст.364, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 369, ч. ч. 2,3,4 ст. 27 ч. 3 ст. 28 ч. 3 ст. 368 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4