Справа № 296/6074/24
УХВАЛА

Іменем України

04 липня 2024 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника володільця майна адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах володільця майна ОСОБА_5 , на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні №0000049 від 25.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 204 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до слідчого судді зі скаргою, в якій просить зобов`язати старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 або слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000049 від 25.01.2024 повернути ОСОБА_5 мобільний телефон iPhone ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім карткою № НОМЕР_3 та кошти в сумі 332500,00 грн., вилучені під час обшуку 17.04.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04.04.2024 року у справі №296/3061/24.

В обґрунтування скарги вказано, що 17.04.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04.04.2024 року по справі №296/3061/24 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області проведено обшук у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого вилучені кошти та речі, які належать ОСОБА_5 , а саме: грошові кошти в сумі 332500,00 грн. та мобільний телефон iPhone ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім карткою № НОМЕР_3 . Станом на даний час таке майно власнику не повернуто, слідчий з клопотанням про арешт майна до суду не звертався, тому підстави для утримання майна відсутні.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити. Вказав, що слідчим суддею при розгляді клопотання про скасування арешту вилученого майна у справі №296/4966/24 було встановлено, що арешт не накладався і майно має бути повернуте власнику.

Слідчий в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги та вказав на відсутність потреби в арешті вилученого майна під час обшуку. Звернув увагу, що постановою слідчого грошові кошти в сумі 332500,00 грн. та мобільний телефон iPhone визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000049 від 25.01.2024. Також просив долучити до матеріалів скарги постанову про визнання речовими доказами від 18.04.2024 року, рапорт та постанову про призначення експертизи від 15.05.2024 року. Крім того повідомив, що у вилучених коштах не було виявлено купюр, які були задіяні під час проведення слідчих дій.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Бездіяльність, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами ст. 169 КПК України, є видом бездіяльності, оскарження якої допускається відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Зі скаргою на бездіяльність, яка полягає в неповерненні тимчасово вилученого майна може звернутись володілець такого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Частина друга вказаної норми містить перелік майна, яке може отримати статус тимчасово вилученого.

КПК України передбачає можливість тимчасового вилучення майна у трьох випадках: 1) у затриманої особи; 2) при проведенні огляду; 3) при проведенні обшуку. Майно є тимчасово вилученим до його повернення або вирішення питання про його арешт.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Невиконання процесуального обов`язку щодо негайного повернення майна особі зумовлює існування процесуального механізму щодо оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, визначеного в п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited проти України», будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Також відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Встановлено, що 17.04.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04.04.2024 року по справі №296/3061/24 слідчим СУ ГУНП в Житомирській області проведено обшук у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_5 , в ході проведення якого вилучені грошові кошти в сумі в сумі 332500,00 грн. та мобільний телефон iPhone ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім карткою № НОМЕР_3 .

Слідчим не надано доказів накладання арешту на вилучене під час обшуку майно.

Слідчий суддя не бере до уваги доводи слідчого про відсутність потреби в арешті вилученого майна під час обшуку, з підстав прямої вказівки на відшукання такого майна в ухвалі про обшук.

Слідчий суддя вважає, що оцінюючи надання прямого дозволу на відшукання певних речей, необхідно виходити з ухвали слідчого судді про надання дозволу на обшук. З ухвали слідчого судді від 04.04.2024 року вбачається, що потреба в обшуку обґрунтована тим, що ОСОБА_6 може зберігати знаряддя злочину та документи щодо протиправної діяльності, грошові кошти отримані від збуту незаконно виготовлених підакцизних товарів за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, в даному випадку можливо стверджувати про надання прямого дозволу на вилучення речей, які належать ОСОБА_6 . Однак, жодної згадки щодо відшукання речей та документів інших осіб, і що в таких документах можуть міститися відомості про вчинення злочину, в ухвалі не вказується, при цьому зазначено лише родові ознаки майна, а тому не можна стверджувати про надання прямого дозволу на відшукування речей, які належать ОСОБА_5 .

Таким чином, при вилученні таких речей сторона обвинувачення зобов`язана була звернутися з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України.

Слідчий суддя бере до уваги, що в купюрах на суму 332500,00 грн. не було виявлено купюр, які були використанні при слідчих діях. Направлення мобільного телефону на експертизу, а також визнання такого телефону речовим доказом, якщо він не був арештований, не є підставою для утримання такого майна органом досудового розслідування.

Доводи слідчого, що вилучене майно підлягає спеціальній конфіскації не беруться до уваги, оскільки такі підстави слугують для накладення арешту на майно, чого на момент розгляду скарги не було зроблено.

За встановлених обставин застосуванню підлягає ст. 169 КПК України, яка встановлює випадки припинення тимчасово вилученого майна.

Зокрема згідно ч. 5 ст. 171 КПК України, у разі не подання слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна клопотання про його арешт, майно має бути негайно повернуте особі, в якої його було вилучено.

Наявність постанови слідчого про визнання тимчасово вилученого майна речовими доказами не припиняє обов`язок слідчого його повернути у разі відсутності ухвали про арешт речових доказів.

Інші пояснення слідчого не підтверджені документально та не спростовують доводів заявника.

На підставі вищенаведеного скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 167-170, 173, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити.

Зобов`язати старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_4 або слідчого в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000049 від 25.01.2024 повернути ОСОБА_5 мобільний телефон iPhone ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 з сім карткою № НОМЕР_3 та кошти в сумі 332500,00 грн., вилучені під час обшуку 17.04.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 04.04.2024 року у справі №296/3061/24.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1