УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №712/8630/24

Провадження №1-кс/712/3618/24

17.07.2024 м. Черкаси

Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

дізнавача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Черкаси клопотання старшого дізнавача сектору дізнання Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про проведення обшуку,

ВСТАНОВИВ:

До Соснівського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого дізнавача сектору дізнання Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_4 про проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000061 від 25.06.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні СД Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебуває кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000061 від 25.06.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.06.2021 до Черкаської окружної прокуратури надійшла ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.06.2021 у справі № 711/3726/21 про зобов`язання внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 01.06.2021 щодо приховування невстановленою особою медичної амбулаторної карти на ім`я ОСОБА_6 , яка зберігалась в КНП «Другий Черкаський міський центр ПМСД».

Будучи допитаною в якості потерпілої, ОСОБА_5 , показала, що 02.03.2018 вона звернулась до КНП «Другий Черкаський міський центр ПМСД» щодо надання завірених копій амбулаторної медичної картки матері ОСОБА_6 . У подальшому, 09.03.2018 секретарем ОСОБА_7 було надано копії амбулаторної карточки та після чого потерпіла розписалась про отримання цих копій.

Відповідно до Журналу видачі амбулаторних карт, 12.03.2018 секретар ОСОБА_7 знову взяла карточку ОСОБА_6 і медичний реєстратор ОСОБА_8 , яка є відповідальною за архів реєстратури, надала письмові пояснення про те, що ОСОБА_7 так і не повернула амбулаторну картку до архіву.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_8 показала, що амбулаторна медична картка ОСОБА_6 після її смерті знаходилась в архіві реєстратури. Згідно з журналом видачі амбулаторних карт 06.03.2018 вказану карту взяла ОСОБА_7 , та, цього ж дня, амбулаторну карту повернула. 12 березня 2018 року ОСОБА_7 знову взяла амбулаторну карту ОСОБА_9 , проте до архіву вказану карту не повернула.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , показала, що дійсно 06.03.2018 взяла амбулаторну карту ОСОБА_6 . з метою зробити копію, відповідно до заяви ОСОБА_5 . Зробивши відповідні копії, ОСОБА_7 повернула карту, де в журналі ОСОБА_8 зробила відмітку. Проте, як зазначає ОСОБА_7 , чи брала повторно медичну карту, вона не пам?ятає, але якщо і взяла, то повернула, так як збиралась звільнятись.

Як зазначено у клопотанні у ході досудового розслідування отримано акт службового розслідування, що проведене КНП «Другий Черкаський міський центр ПМСД» за фактом зникнення з архіву закладу медичної карти померлої ОСОБА_6 від 14.08.2020, в якому вказано, що комісія прийшла до висновку, що медична карта ОСОБА_6 в закладі відсутня та заходи щодо розшуку оригіналу медичної карти позитивного результату не дали.

Відповідно до відомостей отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_10 .

Посилаючись на те, що виникла необхідність у проведенні обшуку в житловому будинку та інших прибудовах за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_10 , з метою виявлення та вилучення медичної карти амбулаторного хворого №26/356 на ім?я ОСОБА_6 , яка в свою чергу може бути використана в якості речового доказу в рамках вказаного кримінального провадження, а також інших речей, предметів, речовин, обіг яких заборонено законом або тих, які можуть мати велике значення для повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування кримінального провадження і можуть бути використані як речові докази, дізнавач за погодженням з прокурором звернувся з даним клопотанням до суду.

У судовому засіданні дізнавач на задоволенні клопотання наполягав повністю, посилаючись на обставини викладені у клопотанні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в режимі таємниці слідства, заслухавши дізнавача вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СД Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебуває кримінальне провадження зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000061 від 25.06.2021, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.06.2021 до Черкаської окружної прокуратури надійшла ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.06.2021 у справі № 711/3726/21 про зобов?язання внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_5 від 01.06.2021 щодо приховування невстановленою особою медичної амбулаторної карти на ім?я ОСОБА_6 , яка зберігалась в КНП «Другий Черкаський міський центр ПМСД».

Будучи допитаною в якості потерпілої, ОСОБА_5 , показала, що 02.03.2018 вона звернулась до КНП «Другий Черкаський міський центр ПМСД» щодо надання завірених копій амбулаторної медичної картки матері ОСОБА_6 . У подальшому, 09.03.2018 секретарем ОСОБА_7 було надано копії амбулаторної карточки та після чого потерпіла розписалась про отримання цих копій.

Відповідно до Журналу видачі амбулаторних карт, 12.03.2018 секретар ОСОБА_7 знову взяла карточку ОСОБА_6 і медичний реєстратор ОСОБА_8 , яка є відповідальною за архів реєстратури, надала письмові пояснення про те, що ОСОБА_7 так і не повернула амбулаторну картку до архіву.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_8 , показала що амбулаторна медична картка ОСОБА_6 , після її смерті, знаходилась в архіві реєстратури. Згідно з журналом видачі амбулаторних карт 06.03.2018 вказану карту взяла ОСОБА_7 , та, цього ж дня, амбулаторну карту повернула. 12 березня 2018 року ОСОБА_7 знову взяла амбулаторну карту ОСОБА_9 , проте до архіву вказану карту не повернула.

Будучи допитаною в якості свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , показала, що дійсно 06.03.2018 взяла амбулаторну карту ОСОБА_6 . з метою зробити копію, відповідно до заяви ОСОБА_5 . Зробивши відповідні копії, ОСОБА_7 повернула карту, де в журналі ОСОБА_8 зробила відмітку. Проте, як зазначає ОСОБА_7 , чи брала повторно медичну карту, вона не пам?ятає, але якщо і взяла, то повернула, так як збиралась звільнятись.

У ході досудового розслідування отримано акт службового розслідування, що проведене КНП «Другий Черкаський міський центр ПМСД» за фактом зникнення з архіву закладу медичної карти померлої ОСОБА_6 від 14.08.2020, в якому вказано, що комісія прийшла до висновку, що медична карта ОСОБА_6 в закладі відсутня та заходи щодо розшуку оригіналу медичної карти позитивного результату не дали.

Відповідно до відомостей отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_10 .

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданнями кримінального провадження відповідно до ст. 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст. 7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка відповідно до ст. 9 КПК України полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання (ч.1 ст.40-1 КПК України).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні. Підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Частиною першою статті 233 КПК України передбачено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ст. 234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб. Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді. У разі необхідності провести обшук слідчий за погодженням з прокурором або прокурор звертається до слідчого судді з відповідним клопотанням, яке повинно містити відомості, визначені ч. 3 даної статті.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими прокурор, слідчий обґрунтовує доводи клопотання, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та положень Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» 1950 року (далі - Конвенція 1950 року) держава має виконувати свої зобов`язання не тільки утримуватися від дій, що порушують права людини, а діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Стаття 8 Конвенції 1950 року вимагає забезпечення захисту окремої особи від довільного втручання з боку органів державної влади.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Окрім того, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Вирішуючи дане клопотання про надання дозволу на проведення обшуку, слідчий суддя враховує також рішення по справі «Смирнов проти Росії» від 07.06.2007, де Високий Суд зазначив, що він повинен впевнитися в тому, що громадянам надається достатній і ефективний захист від зловживань влади, а також визначити чи було в кожному конкретному випадку втручання пропорційним поставленій меті, оцінивши обставини, в яких було винесено постанову про проведення обшуку, її зміст, спосіб проведення обшуку, присутність понятих під час його проведення, межі його можливих наслідків, загрозу репутації осіб, в житлі яких проводився обшук. Відсутність вимоги щодо судового розгляду перевірки законності проведеного обшуку має наслідком те, що слідчі органи мають свободу дій у визначенні доцільності і меж обшуку та вилучення предметів і документів. Також, визначаючи порушення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та констатуючи незаконність обшуку у справі «Ернст та інші проти Бельгії», Європейський суд зазначив, що ордер на проведення обшуку не містив жодної інформації про конкретні цілі та підстави для проведення обшуку, характер розслідування, точні місця проведення обшуків та про предмети, що підлягали вилученню. Таким чином, слідчі наділялися широкими повноваженнями.

Відповідно до положень національного законодавства, а саме ч. 5 ст. 234 КПК України, передбачено, що слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання про обшук, якщо прокурор, слідчий не доведе наявність достатніх підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи; 5) за встановлених обставин обшук є найбільш доцільним та ефективним способом відшукання та вилучення речей і документів, які мають значення для досудового розслідування, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб, а також заходом, пропорційним втручанню в особисте і сімейне життя особи.

Натомість, в порушення п. 4 ч. 5 ст. 234 КПК України, дізнавачем не надано доказів, які б свідчили про наявність достатніх підстав вважати, що відшукувані речі знаходяться у зазначеному в клопотанні приміщенні, особливо враховуючи, що з часу подій, за фактом яких 25.06.2021 внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань - березень 2018 року до часу звернення дізнавача з даним клопотанням до слідчого судді - 17.07.2024 минуло понад шість років.

Відповідно до ст. 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Пунктом 45 рішення ЄСПЛ «Бук проти Німеччини» від 28.04.2005 констатовано, що держави можуть за необхідності вдаватися до проведення обшуку з метою отримання доказів на підтвердження факту вчинення певних правопорушень. При цьому, суду необхідно оцінювати, чи підстави, наведені на обґрунтування проведення обшуку житла та виїмки з нього, є належними та достатніми і чи принцип пропорційності дотриманий (рішення у справах «Функе проти Франції» від 25.02.1993 (пункти 55-57); «Крем`є проти Франції» від 25.02.1993 (пункти 38-40).

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем не доведено потреби у проведенні обшуку у вказаному володінні особи, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні дізнавача, а тому слідчий суддя вважає що вимоги клопотання дізнавача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.233,234,235,309,395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Узадоволенні клопотання - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_11