КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4965/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчої групи ГСУ Національної поліції України майора поліції ОСОБА_10 , погоджене прокурором третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000764 від 05.06.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1 строком до 28.08.2024 року включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000764 від 05.06.2024 року.

Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначено у межах 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 1 211 200 гривні, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати до слідчих слідчої групи у кримінальному провадженні, прокурора та суду за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання/зміну місця дислокації несення служби;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- утримуватись від спілкування із іншим підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_11 ;

- здати на зберігання слідчому свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказано, що сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як підозрюваним так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2024 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000764 від 05.06.2024 року.

В обґрунтування доводів скарги захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що органом досудового слідства не доведені обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та можливу причетність ОСОБА_7 до його вчинення.

Зазначає, що обґрунтовуючи клопотання, слідчий послався на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Проте слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а прокурор при розгляді клопотання, не довели наявність достатніх підстав для застосування відносно підозрюваного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Ризики, перелічені слідчим у клопотанні, нічим не підтверджені, будь-яких дій, спрямованих на переховування від досудового розслідування, підозрюваний не вчинятиме.

Також захисник у скарзі посилається на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, працює, знаходиться в цивільному шлюбі, не має наміру ухилятися від органів досудового розслідування та суду, а орган досудового слідства не довів обставин, які б слугували підставою для обмеження його права на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Враховуючи наведене, захисник вважає, що слідчий суддя застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з альтернативою застави в межах 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не дотримався всіх вимог кримінального процесуального закону на даній стадії кримінального провадження, а тому ухвалу місцевого суду слід скасувати і обрати до підозрюваного домашній арешт, який полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.

В доповненнях до апеляційної скарги, які надійшли до суду 22.07.2024 року, захисник посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Також посилається на те, що слідчий суддя, виходячи за межі розміру застави, яка передбачена законом, мотивував це тяжкістю кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , але тяжкість кримінального правопорушення вже врахована законодавцем, оскільки ч.5 п.2 ст.182 КПК визначаємежі розміру застави від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму. При цьому, закон вимагає аргументування, в чому полягає виключність випадку, щодо конкретної людини, якщо суд вирішує призначити заставу поза граничними межами, встановленими законом. Проте, суд не дотримався таких вимог закону і грубо порушив права і інтереси ОСОБА_7 .

Підозрюваний ОСОБА_7 також подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року змінити, визначивши заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У скарзі ОСОБА_7 посилається на необґрунтованість ухвали слідчого судді в частині визначення розміру застави.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , які підтримали вимоги апеляційних скарг та просили їх задовольнити з наведених у них підстав, пояснення прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів провадження та зі змісту оскаржуваної ухвали, Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000764 від 05.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

30.06.2024 року о 19 год. 30 хв. ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

01.07.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

02.07.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

02.07.2024 року слідчий слідчої групи ГСУ Національної поліції України майор поліції ОСОБА_10 , за погодженням прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000764 від 05.06.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, без визначення розміру застави.

Одночасно слідчий у клопотанні просив, в разі визначення судом підозрюваному ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, визначити розмір застави підозрюваному не менше 400 прожиткових мінімумів, що становить 1 211 200 грн. та в разі внесення застави покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000764 від 05.06.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі наказу від 21.03.2024 року №85 штаб-сержанта ОСОБА_7 призначено начальником складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та безпосередньо залучено до бойових дій з країною-агресором на території Донецької області.

Таким чином, ОСОБА_7 , займаючи керівну посаду у ВЧ НОМЕР_1 , має можливість здобувати, як особисто, так і за допомогою товаришів по службі, трофейну зброю, захоплену під час бойових дій у військових підрозділів РФ.

Так, не пізніше 26.06.2024 року, перебуваючи на території Донецької області, під час виконання своїх службових обов`язків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, не маючи передбаченого законом дозволу, всупереч п. 2 Додатку № 1 «Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об?єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого п. 1 постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-XII від 17 червня 1992 року, п.п. 2, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12 жовтня 1992 року, п.п. 2.1, 14.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, шляхом привласнення знайденого, придбав справний та придатний до стрільби предмет, який по візуальним фізичним та геометричним параметрам, місцю та способу нанесення маркувань має відношення до вогнепальної артилерійської зброї 23-мм зенітної артилерійської зброї «ЗУ 23-2» та 10 цинкових коробок, вмістом яких є ідентичні між собою за своїми зовнішніми ознаками та маркуванням, фізичними і геометричними параметрами предмети зовні схожі на 23-мм патрони з ОФЗ та БЗТ снарядами, які в подальшому, переслідуючи мету незаконного збуту, транспортував до домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , де зберігав до 30.06.2024 року без передбаченого законом дозволу.

Надалі, 29.06.2024 року ОСОБА_7 , знаходячись по АДРЕСА_3 , віддав наказ підлеглим йому військовослужбовцям, які проживали поблизу, здійснити демонтаж 23-мм зенітної артилерійської зброї «ЗУ 23-2», яка перебувала на бойовій машині «МТ-ЛБ» та підготувати усе для подальшої її передачі.

Наступного дня, 30.06.2024 року близько 09 години 00 хвилин військовослужбовцями 24-го штурмового батальйону, 5 окремої штурмової бригади за командою ОСОБА_7 здійснено демонтаж зазначеного справного та придатного до стрільби предмету, який по візуальним фізичним та геометричним параметрам, місцю та способу нанесення маркувань має відношення до вогнепальної артилерійської зброї 23-мм зенітної артилерійської зброї «ЗУ 23-2» та в подальшому завантажили на лафету, яку в свою чергу, використовуючи транспортний засіб марки «JEEР» з номерним знаком НОМЕР_3 , привіз ОСОБА_7

30.06.2024 року близько 12 години 00 хвилин, знаходячись по АДРЕСА_3 , ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, та бажаючи його настання, без передбаченого законом дозволу, незаконно збув гр. ОСОБА_12 справний та придатний до стрільби предмет, який по візуальним фізичним та геометричним параметрам, місцю та способу нанесення маркувань має відношення до вогнепальної артилерійської зброї 23-мм зенітної артилерійської зброї «ЗУ 23-2» та 10 цинкових коробок, вмістом яких є ідентичні між собою за своїми зовнішніми ознаками та маркуванням, фізичними і геометричними параметрами предмети зовні схожі на 23-мм патрони з ОФЗ та БЗТ снарядами, які теж завантажив на лафету. Отримавши від ОСОБА_12 кошти в загальній сумі 7 500 доларів США, ОСОБА_7 мав на меті в подальшому розпорядитися ними на власний розсуд.

Однак, 30.06.2024 року, у період часу з 12 год. 37 хв. по 15 год. 20 хв., слідчим ГСУ НП України проведено обшук транспортного засобу НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_3 , до якого приєднана лафета, який знаходився по АДРЕСА_3 . В ході даного обшуку виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 1000 доларів США, які ОСОБА_12 передав ОСОБА_7 , справний та придатний до стрільби предмет, який по візуальним фізичним та геометричним параметрам, місцю та способу нанесення маркувань має відношення до вогнепальної артилерійської зброї 23-мм зенітної артилерійської зброї «ЗУ 23-2», а також 10 цинкових коробок, вмістом яких, відповідно до довідок про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів від 30.06.2024 №№ 388 та 387 є ідентичні між собою за своїми зовнішніми ознаками та маркуванням, фізичними і геометричними параметрами предмети зовні схожі на 23-мм патрони з ОФЗ та БЗТ снарядами, одна з вище вказаних цинкових коробок, згідно висновку експерта № СЕ-19-24/45427-ВТХ від 01.07.2024 містить 38 (тридцять вісім) 23-мм пострілів унітарного (патронного) заряджання з осколково-фугасно-запалювальними снарядами, які відносяться до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) та дванадцяти 23-мм пострілів унітарного (патронного) заряджання з бронебійно-запалювально-трасувальними снарядами, які відносяться до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів).

Далі, 30.06.2024 року у період часу з 15 год. 55 хв. по 16 год. 10 хв., слідчим ГСУ НП України проведено обшук транспортного засобу марки «Volkswagen Touareg», номерний знак НОМЕР_5 , який перебуває в користуванні ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено 6 500 доларів США, які ОСОБА_12 передав ОСОБА_7 .

В подальшому, 30.06.2024 року у період часу з 22 год. 50 хв. до 23 год. 10 хв. слідчим ГСУ НП України проведено обшук складського приміщення, розташованого між другим та третім поверхами в під`їзді АДРЕСА_4 , яким фактично користується ОСОБА_7 , в ході якого було виявлено та вилучено одну відкриту коробку в якій містяться предмети, що за зовнішніми конструктивними особливостями відповідають 30 мм. пострілам уламкових гранат типу «ВОГ17» іноземного походження в загальній кількості 36 штук, одну запаковану без механічних пошкоджень цинкову коробку з маркуванням «5,45 ПСГС», одну цинкову коробку, яка містить предмети зовні схожі на боєприпаси калібру 5,56х45 мм., одну цинкову коробку, яка містить предмети зовні схожі на боєприпаси калібру 7,62 мм.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у носінні, зберіганні, придбанні, збуті вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Слідчий у клопотанні зазначив, що під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 може: переховуватись від органу досудового розслідування, суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також вказав, що на даний час перелічені вище ризики є реальними, тому інші запобіжні заходи не унеможливлять запобіганню вказаних ризиків, та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчої групи ГСУ Національної поліції України майора поліції ОСОБА_10 , за погодженням прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні №0000764 від 05.06.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1 строком до 28.08.2024 року включно, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000764 від 05.06.2024 року.

Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, розмір якої визначено у межах 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає у сумі 1 211 200 грн., зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, а саме:

- прибувати до слідчих слідчої групи у кримінальному провадженні, прокурора та суду за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання/зміну місця дислокації несення служби;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- утримуватись від спілкування із іншим підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_11 ;

- здати на зберігання слідчому свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказано, що сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як підозрюваним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснено заставодавцю обов`язок із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 ,як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінального правопорушення доведена у клопотанні та сумнівів не викликає.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання, на основі наданих слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається у клопотанні орган досудового розслідування, доведені, з огляду на додані до клопотання докази.

На переконання колегії суддів, з урахуванням наявних у справі матеріалів, вищевказані висновки слідчого судді є правильними.

Зокрема, оцінюючи доведеність наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та/або суду), колегія суддів виходить із того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, санкція за який передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років та той факт, що останній вчинив злочин, перебуваючи на військовій службі у військовій частині, відтак, існує ризик вважати, що він з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Наявність ризику, передбаченого п.2 ч.1 ст. 177 КПК України, (ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що органом досудового розслідування у даний час не встановлено усіх обставин вчинених злочинів, не винайдено всі грошові кошти, набуті злочинним шляхом (які отримано ОСОБА_7 від продажу зброї, вибухових пристроїв та боєприпасів), а також встановлюються інші особи, які сприяли підозрюваному ОСОБА_7 збувати зброю та боєприпаси в незаконний спосіб, з метою особистого збагачення, тому підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та можуть бути використані для встановлення інших можливих співучасників чи збору доказів їх причетності до вчинених злочинів.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідка у кримінальному провадженні), вбачається із того, що підозрюваний ОСОБА_7 знайомий зі свідком ОСОБА_12 у вказаному кримінальному провадженні та володіє інформацією про місце проживання останнього, для забезпечення безпеки та попередження незаконного впливу на нього з боку підозрюваного.

Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст. 177 КПК України (ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином) обумовлений тим, що ОСОБА_7 , не перебуваючи під вартою, може не з`являтися на виклики для проведення слідчих та процесуальних дій слідчим, прокурором, слідчим суддею, враховуючи те, що підозрюваний є військовослужбовцем, та під час несення служби не має визначеного місця проживання.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України (вчинення іншого кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що інкриміновані кримінальні правопорушення вчинялись військовослужбовцем ЗСУ ОСОБА_7 , який перебуває на посаді начальника складу взводу матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_6 , якому було ввірено вогнепальну зброю, боєприпаси та вибухові пристрої для виконання бойових задач під час воєнного стану, однак останнім налагоджено схему незаконного збуту зброї, з метою особистого збагачення, та в подальшому він має можливість вільного доступу до зброї і боєприпасів, яку може продовжити незаконно реалізовувати.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання органу досудового розслідування, та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-3, ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

При цьому, застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 183 КПК України, визначив підозрюваному розмір застави, який є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд апеляційної інстанції насамперед використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Колегія суддів зазначає, що ймовірно вчинене ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, у якому він підозрюється, має високий ступінь суспільної небезпеки, за обставинами провадження встановлено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, при цьому рішення суду за результатами розгляду питання щодо можливості застосування запобіжного заходу повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається із матеріалів провадження, слідчий суддя, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував конкретні обставини кримінального провадження та доводи сторони захисту щодо наявності у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, роботи, визначеного місця проживання, пребування у цивільному шлюбі. Разом з тим, слідчий суддя у відповідності до положень ст. ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував і тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, за умови доведеності його вини у вчиненні інкримінованого злочину, характер та обставини вчинення злочину, і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Викладені в апеляційних скаргах доводи про необґрунтованість підозри є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані та долучені до нього матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої, затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Твердження апелянтів про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки докази наявності достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Посилання захисника на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Твердження апелянтів, що визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених кримінальним процесуальним кодексом України у розмірі 400 розмірів прожиткового мінімуму (тобто 1 211 200 грн.) є завищеним та не відповідає вимогам ст. 182 КПК України, особі підозрюваного та обставинам справи, є необгрунтованими, оскільки при визначенні розміру застави слідчий суддя, наряду з положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України, врахував практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні. Оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 , характер та обставини вчинення злочину, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що застава в розмірі, запропонованому органом досудового розслідування - 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 1 211 200 грн., в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним додаткових процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Інші наведені у апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких апелянти просять скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування іншого запобіжного заходу, колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника (з доповненнями) - адвоката ОСОБА_6 , з викладеними в них доводами, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

постановила:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , та апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 липня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3