У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0001420 за апеляційною скаргою прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року ОСОБА_6 засуджений:

-за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;

-за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення з 03.11.2023 по 06.11.2023.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбування покарання звільнено з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 357 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 357 КК у виді 1 місяця арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

У змінах до апеляційної скарги прокурор просить вирок в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 357 КК України змінити. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК України покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, поклавши передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Прокурор, не оспорюючи висновків суду щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 та доведеності його вини, вважає зазначений вирок суду в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 357 КК України незаконним та таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

Зазначає, що санкцією ч. 3 ст. 357 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до трьох місяців, або обмеження волі на строк до трьох років. Однак, суд невірно призначив покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді чотирьох місяців арешту, призначивши більш суворе покарання, ніж передбачено санкцією цієї статті, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

У змінах до апеляційної скарги прокурор зазначив, що 28.03.2024 набув чинності Закон України № 3342-ІХ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023.

Цим законом санкцію ч. 3 ст. 357 КК України змінено, та наразі передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк.

Зазначає, що ч. 3 ст. 357 КК України в редакції Закону України № 3342-ІХ пом`якшує покарання, а відтак відповідно до ст. 5 КК України, закон має зворотню дію у часі. Тому просить призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03.11.2023 о 14:05 ОСОБА_6 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту "Автовокзал" по вул. Пограничній в м. Миколаєві, діючи в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав рюкзак, належний ОСОБА_9 , який матеріальної цінності не представляє, в якому знаходилось майно на загальну суму 698 851,64 грн., яка є великим розміром, чим завдав потерпілому майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, після заволодіння вказаним рюкзаком за наведених обставин, ОСОБА_6 виявив у його вмісті документи, які перелічені у вироку, після чого у ОСОБА_6 виник умисел на незаконне таємне заволодіння вказаними документами шляхом викрадення, що він і здійснив, усвідомлюючи що вказані документи є важливими особистими документами, втрата яких ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів та потребує значних зусиль для їх поновлення і розпорядився ними на власний розсуд.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним:

- у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого у великих розмірах, в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України;

-у незаконному заволодінні будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом та його дії кваліфіковані за ч. 3 ст. 357 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав змінену апеляційну скаргу частково.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу.

Інші учасники судового провадження належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, до суду не з`явились. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі та змінах до неї доводи, суд встановив таке.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, встановлених судом, є правильними. Дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 та ч. 3 ст. 357 КК України. В цій частині вирок апелянтом не оскаржується.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, прокурор оскаржує вирок в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 357 КК України, оскільки судом першої інстанції призначено покарання, яке не передбачене санкцією цієї статті, що потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Що стосується цих доводів прокурора, то вони є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до статті 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції не дотримані.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 4 ст. 185 та ч. 3 ст. 357 КК України.

Санкцією ч. 3 ст. 357 КК України (в редакції Закону на момент вчинення кримінального правопорушення) передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до трьох місяців, або обмеження волі на строк до трьох років.

Разом з тим, суд першої інстанції невірно призначив покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді чотирьох місяців арешту, призначивши більш суворе покарання, ніж передбачено санкцією цієї статті (на момент вчинення кримінального правопорушення), чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вказане порушення потягло призначення покарання, яке не відповідає ступнею тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання за ч. 3 ст. 357 КК України.

У зв`язку з чим, прокурор звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив призначити ОСОБА_6 покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 357 КК України (на момент вчинення кримінального правопорушення) у виді 1 місяця арешту.

Разом з тим, 28.03.2024 набув чинності Закон України № 3342-ІХ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023.

Санкцію ч. 3 ст. 357 КК України змінено, наразі передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеженням волі на той самий строк. У зв`язку з наведеним, 13.08.2024 до суду надійшли зміни до апеляційної скарги, у яких прокурор просив призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 357 КК України покарання у виді пробаційного нагляду на певний строк з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України.

Відповідно до ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.

Статтею 51 КК України законодавцем визначено види покарань, які наведено від найменш суворого (штрафу) до найбільш суворого (довічного позбавлення волі). Пробаційний нагляд (п. 7-1 ч. 1 ст. 51 КК України) є менш суворим покаранням, ніж арешт (п. 8 ч. 1 ст. 51 КК України).

Відтак, ч. 3 ст. 357 КК України в редакції Закону України № 3342-ІХ пом`якшує покарання, а відтак відповідно до ст. 5 КК України має зворотню дію у часі.

Враховуючи відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (в частині викрадення документів), щире каяття, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є інвалідом, проживає з матір`ю інвалідом, характеризується посередньо, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України, яке просив прокурор під час апеляційного розгляду, та яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Між тим, при звільненні обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, прокурор у змінах до апеляційної скарги просив покласти на обвинуваченого додатковий обов`язок, передбачений п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Разом з тим, вимоги апеляційної скарги в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки виходять за межі покладених на обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції обов`язків.

У зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання за ч. 3 ст. 357 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 3 ст. 357 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року пробаційного нагляду, поклавши на нього передбачені ч. 2 ст. 59-1 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10