У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 серпня 2024 року про повернення клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на незаконне затримання особи, в порядку ст. 206 КПК України.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 серпня 2024 року клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 на незаконне затримання особи, в порядку ст. 206 КПК України повернуто особі, яка його подала.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та призначити новий судовий розгляд його клопотання, поданого в порядку ст. 206 КПК України від 13.08.2024 р., в інтересах ОСОБА_5 в іншому складі суду.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

Адвокат ОСОБА_6 зазначає, що рішення слідчого судді є незаконним, з огляду на наступне.

Апелянт, посилаючись на вимоги ст. 206 КПК України зазначає, що положення вказаної статті зобов`язують слідчого суддю розглянути повідомлення про незаконне утримання особи під вартою негайно, а також визначають чіткий алгоритм дій слідчого судді щодо забезпечення розгляду такої скарги та порядку такого розгляду, проте слідчий суддя не вжив заходів , визначених ст. 206 КПК України, фактично не розглянув скаргу та постановив рішення, яке не передбачено процесуальним законом, зокрема повернув скаргу без розгляду, що суперечить зазначеним нормам закону, є неприпустимим та є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування рішення слідчого судді та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

14.08.2024 р. адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням на незаконне затримання ОСОБА_5 , в порядку ст. 206 КПК України. У клопотанні адвокат послався на те, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташованому по АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , продовжує незаконно утримуватись в ізоляції від суспільства, за гратами, без зв`язку.

Повертаючи клопотання адвоката ОСОБА_6 , слідчий суддя обґрунтував своє рішення тим, що кримінального провадження на стадії досудового розслідування відносно ОСОБА_5 не існує, тому слідчий суддя не може здійснювати свої повноваження, передбачені ст. 206 КПК України, щодо захисту прав людини, про що вказано у змісті даної статті, тобто відсутня компетенція слідчого для вжиття заходів, передбачених ст. 206 КПК України, про які просить адвокат.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить розглянути апеляційну скаргу за його відсутності, інші, належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду справи, учасники судового провадження не з`явились, тому розгляд апеляційної скарги здійснюється за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши надані матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до вимог, п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя здійснює судовий контроль за дотриманням прав, свобод та осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п.10 ч.1 ст.3 КПК України).

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

Згідно з ч.1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів провадження, адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_5 звернуся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з клопотанням, в порядку ст. 206 КПК України, в якому просив звільнити ОСОБА_5 незаконно утримуваного у ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Глава 18 КПК України, ст. 206 КПК України регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме запобіжні заходи, затримання особи.

Із заяви представника ОСОБА_6 не вбачається, що правовідносини виходять із норм КПК України, при цьому, до заяви не долучено жодних доказів того, що громадянина ОСОБА_5 незаконно затримано працівниками ТЦК та СП, та тих обставин, що останній незаконно утримується на території ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Так, Указом Президента України № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч. 2 ст. 102, п. п. 1, 17, 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, оголошено про проведення загальної мобілізації в тому числі на території Миколаївської області.

При цьому, зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини, а також здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України.

Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в редакції закону від 02.03.2005 р. з наступними змінами і доповненнями, під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної НОМЕР_1 у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Виходячи з обставин клопотання та вказаних правових норм, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 поміщено до Обласного збірного пункту призовників м. Миколаєва та надалі перевезено до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а твердження представника ОСОБА_6 про незаконне позбавлення ОСОБА_5 свободи не відповідає дійсності, є явно надуманим та таким, що перешкоджає здійсненню призову громадян на військову службу під час мобілізації, оскільки призов громадян на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу та особисту недоторканість, гарантоване Конституцією України, а є обов`язком громадянина України на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а відтак підстав для розгляду скарги представника ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 206 КПК України не має.

В даному випадку, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя мав відмовити у відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_6 , як такого, що подане на рішення, дію чи бездіяльність, що не підлягає оскарженню, проте, постановлення по суті правильної ухвали про повернення клопотання, не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому рішення слідчого судді про повернення клопотання є законним та обґрунтованим, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 серпня 2024 року про повернення клопотання адвоката ОСОБА_6 поданого в порядку ст. 206 КПК України, на незаконне затримання ОСОБА_5 , залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3