ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/835/24 Справа № 202/3193/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

захисників (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 на вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпра, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпра, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Дніпро, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України,

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою:

АДРЕСА_5 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Добровілля Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_6 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року засуджено:

- ОСОБА_7 до покарання: за ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до призначеного покарання частково приєднано покарання, призначене вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 січня 2021 року за ч. 2 ст. 286 КК України, та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 16 лютого 2020 року.

- ОСОБА_8 до покарання: за ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ухвалено рахувати з 17 лютого 2020 року.

- ОСОБА_9 до покарання: за ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ухвалено рахувати з 17 лютого 2020 року.

- ОСОБА_10 до покарання: за ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ухвалено рахувати з 27 травня 2020 року.

- ОСОБА_12 до покарання: за ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді домашнього арешту.

- ОСОБА_11 до покарання: за ч. 3 ст. 146 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч. 4 ст. 189 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк покарання ухвалено рахувати з 17 лютого 2020 року.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Цим вироком визнано винуватим:

- ОСОБА_7 як організатора та керівника організованої групи у: викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, щодо двох осіб, із застосуванням зброї, вчинене організованою групою; незакінченому замаху на викрадення людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; вимаганні передачі чужого майна, поєднаного з погрозою насильства над потерпілим, вчиненого повторно, організованою групою; передачі вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу; незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднаним з погрозою застосування насильства потерпілому, яке завдало значну матеріальну шкоду, вчинене організованою групою; носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу;

- ОСОБА_8 як виконавця в складі організованої групи у: викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; незакінченому замаху на викрадення людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; вимаганні передачі чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому організованою групою; заволодінні транспортним засобом, поєднаному з погрозою застосування насильства потерпілому, яке завдало значної матеріальної шкоди, вчиненому організованою групою; носінні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу;

- ОСОБА_9 як виконавця в складі організованої групи у: викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; незакінченому замаху на викрадення людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; вимаганні передачі чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому організованою групою; заволодінні транспортним засобом, поєднаному з погрозою застосування насильства потерпілому, яке завдало значної матеріальної шкоди, вчиненому організованою групою;

- ОСОБА_10 як виконавця в складі організованої групи у: викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; незакінченому замаху на викрадення людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; вимаганні передачі чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому організованою групою;

- ОСОБА_12 як виконавця в складі організованої групи у: викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; незакінченому замаху на викрадення людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; вимаганні передачі чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому організованою групою; придбанні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу;

- ОСОБА_11 як виконавця в складі організованої групи у: викраденні людини, вчиненому з корисливих мотивів, із застосуванням зброї, вчиненому організованою групою; вимаганні передачі чужого майна, вчиненому повторно, поєднаному з погрозою насильства над потерпілим, вчиненому організованою групою; заволодінні транспортним засобом, поєднаному з погрозою застосування насильства потерпілому, яке завдало значної матеріальної шкоди, вчиненому організованою групою.

Вищевказані злочини вчинено за наступних обставин.

На початку січня 2020 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_7 , раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності та інших суспільно-небезпечних кримінальних правопорушень, який не мав законних джерел доходів, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном шляхом вимагання чужого майна вирішив створити організовану групу, тобто стійке об`єднання декількох осіб для вчинення цього та інших злочинів, об`єднаних єдиним планом, з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення злочинного плану, відомого всім учасникам групи.

При цьому ОСОБА_7 усвідомлював, що для скоєння зазначених злочинів йому необхідні співучасники, кожен з яких буде виконувати обумовлені функції, спрямовані на досягнення єдиного злочинного плану, тому прийняв рішення створити організовану групу з кола своїх знайомих, з якими він був тісно пов`язаний дружніми та особистими зв`язками, об`єднати їх противоправні дії, детально розподілити між ними злочинні обов`язки, визначити способи виконання злочинного плану, відомого всім учасникам організованої групи, і таким чином створити стійке об`єднання для скоєння вказаних злочинів, забезпечивши взаємозв`язок між діями всіх учасників організованої групи.

ОСОБА_7 з метою підготовки до вчинення злочинів та досягнення свого злочинного умислу розробив план злочинної діяльності, який передбачав:

- пошук і схиляння до заняття спільною злочинною діяльністю співучасників організованої групи;

- розподіл функцій між усіма учасниками організованої групи;

- заволодіння чужим майном та транспортними засобами;

- консультування всіх учасників злочинної групи з приводу їх дій до та під час вчинення злочину;

- використання для вчинення злочинної діяльності та координації своїх дій автотранспорт для їзди до місць скоєння злочинів, перевезення знарядь скоєння злочинів;

- придбання зброї та бойових припасів з метою застосування їх при вчиненні злочинів;

- користування спеціально придбаними мобільними телефонами та підтримання зв`язку між собою у злочинних цілях;

- придбання та заздалегідь заготовлення предметів (знарядь) для вчинення злочинів;

- розробка алгоритму злочинних дій, які полягали в наступному:

а) встановлення осіб з матеріальним достатком для подальшого визначення їх об`єктом свого злочинного посягання для заволодіння їх грошовими коштами та транспортними засобами;

б) залучення співучасників злочину з числа знайомих, використовуючи для відбору кандидатів їх особисті якості - схильність до вчинення злочинів, пов`язаних із вимаганням грошових коштів та інших злочинів майнового характеру, спортивну тілобудову, умови їх життя, зв`язки, здатність до підпорядкування, тощо;

в) встановлення централізованого підпорядкування учасників злочину, єдиних для всіх правил поведінки, планування злочинної діяльності та чіткого розподілу ролей;

г) погрози застосування насильства відносно потерпілих, демонстрування останнім вогнепальної зброї з метою досягнення бажаного результату;

д) розподіл коштів між учасниками злочинної групи, здобутих злочинним шляхом, в залежності від виконуваної ним ролі та функцій кожного.

ОСОБА_7 для втілення розробленого плану злочинної діяльності та реалізації злочинного умислу, спрямованого на вимагання чужого майна, приблизно на початку січня 2020 року, більш точної дати не встановлено, відповідно до розробленого ним плану розумів, що здійснити свої злочинні наміри одному, без сторонньої допомоги, буде неможливо, запропонував своєму знайомому ОСОБА_8 приймати участь у скоєнні вищезазначених злочинів, на що ОСОБА_8 , з корисливого мотиву особистого збагачення злочинним шляхом, надав свою згоду на вхід до складу організованої групи та спільне скоєння злочинів.

Далі ОСОБА_8 , який надав свою згоду на спільне скоєння кримінальних правопорушень в складі організованої групи, діяв згідно з розробленим ОСОБА_7 планом і приблизно на початку січня 2020 року, більш точної дати не встановлено, підшукав співучасників злочину та залучив до складу організованої групи, кожного окремо, раніше йому знайомих ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , довів до їх відома розроблений ОСОБА_7 злочинний план, направлений на досягнення злочинного результату, і пояснив відведену їм роль у скоєнні злочинів, яку останні усвідомили як участь у заволодінні чужим майном шляхом вимагання та заволодіння транспортним засобом, на що надали свою згоду на участь у скоєнні тяжких та особливо тяжких злочинів в складі організованої злочинної групи.

В той же час ОСОБА_7 як організатор, до планів якого входило скоєння тяжких та особливо тяжких злочинів, з метою полегшення скоєння таких злочинів, на початку січня 2020 року, більш точної дати не встановлено, залучив до складу організованої групи, кожного окремо, раніше йому знайомих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , пояснив кожному з них відведену їм роль, яку останні усвідомили як участь у заволодінні чужим майном шляхом вимагання та надали свою згоду на участь у скоєні тяжких та особливо тяжких злочинів в складі організованої злочинної групи.

Таким чином, на початку січня 2020 року, більш точної дати не встановлено, ОСОБА_7 створив організовану групу, до складу якої увійшли ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в якості виконавців злочину, тим самим зорганізувались у стійке об`єднання для вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, діяли відповідно до узгодженого плану, відомого всім учасникам організованої групи, поєднаного єдиним корисливим умислом, з розподілом функцій, спрямованих на досягнення відомого всім учасникам злочинного плану.

Члени організованої групи усвідомлювали, що дії кожного з них є невід`ємною складовою частиною всього об`єму злочинних дій організованої групи при вчиненні злочинів, з урахуванням психологічних якостей та загальної для всіх членів організованої групи мети.

Згідно з розподілом ролей ОСОБА_7 здійснював загальне керівництво організованою групою по вчиненню вимагання чужого майна та заволодіння транспортного засобу, планував вчинення злочинів та розподіляв злочинні функції учасників групи, спрямовані на досягнення розробленого ним плану, відомого всім учасникам групи; підшукував та вказував конкретні об`єкти злочинних посягань учасникам організованої групи; безпосередньо керував злочинною діяльністю членів організованої групи, забезпечував її внутрішню стійкість; безпосередньо керував процесом підготовки до скоєння злочинів; забезпечував фінансування безпосереднього вчинення злочинів, а також іншими засобами (знаряддями), забезпечував полегшення вчинення злочинів; розподіляв кошти, отримані злочинним шляхом між учасниками організованої групи.

ОСОБА_8 , згідно розробленого та доведеного всім учасникам організованої групи спільного плану вчинення злочинів, безпосередньо приймав участь у вчиненні злочинів, виконував вказівки організатора злочину ОСОБА_7 , при цьому надавав поради організатору злочинної групи щодо обрання можливих об`єктів вчинення злочинів та залучення співучасників організованої групи.

ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , згідно розробленого та доведеного всім учасникам організованої групи спільного плану вчинення злочинів, безпосередньо приймали участь у вчиненні злочинів, виконували вказівки організатора злочину ОСОБА_7 , здійснювали перевезення учасників злочинної групи, тобто перебували за кермом автотранспортних засобів, які вони використовували для мобільності членів організованої групи, до місць вчинення кримінальних правопорушень та під час скоєння злочинів, а також перевезення знарядь скоєння злочинів.

Для досягнення злочинної мети члени організованого ОСОБА_7 злочинного угрупування - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також невстановлені особи, які не входили до складу організованої групи, але діяли за попередньою змовою з організатором організованої групи ОСОБА_7 , протягом періоду часу з 08 січня 2020 року по 16 лютого 2020 року скоїли ряд тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме вимагання чужого майна, викрадення людини та заволодіння транспортним засобом, за таких обставин.

Так, 08 січня 2020 року приблизно о 09.00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , як організатор злочинної групи, мав умисел на вимагання грошових коштів потерпілого ОСОБА_19 , діяв відповідно до розробленого ним злочинного плану та розподілу функцій між співучасниками організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, яких залучив для вчинення злочинів ОСОБА_7 , які зобов`язувались підпорядковуватися злочинним вимогам останнього, прибули на заздалегідь обумовлене місце зустрічі, а саме до окраїни с. Мар`янське Апостоловського району Дніпропетровської області (автошлях Н 23 Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя) на автомобілях марки «Kia Sorento», білого кольору, закордонні номери реєстрації НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_7 , марки «Volkswagen Passat», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився ОСОБА_12 .

Відповідно до відведених ролей ОСОБА_7 спільно з невстановленою особою залишилися чекати у вищевказаному місці, в той же час ОСОБА_12 , який діяв відповідно відведеної йому ролі, керував транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який йому, напередодні вчинення злочину, надав ОСОБА_7 , спільно з співучасниками злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_10 направилися до місця перебування (роботи) потерпілого ОСОБА_19 .

Далі, того ж дня приблизно об 11.00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 прибули на територію буд. АДРЕСА_7 , де знаходився потерпілий ОСОБА_19 та свідок ОСОБА_20 .

Далі, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на вимагання чужого майна, поєднаного з погрозою застосування насильства відносно потерпілого ОСОБА_19 , з корисливих мотивів, діяли спільно і злагоджено, з метою придушення волі потерпілого, обмежили права та свободи потерпілого, ОСОБА_8 , з демонстрацією вогнепальної зброї а саме пістолету «BERETTA» моделі 92F № НОМЕР_3 , примусово посадив ОСОБА_19 до автомобіля марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , в той же час ОСОБА_10 та невстановлена особа примусово посадили до вказаного автомобіля свідка ОСОБА_20 , тим самим позбавивши останніх можливості вільно пересуватися та залишати автомобіль.

Так, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , які боялись фізичної розправи над ними, сіли на заднє сидіння вищевказаного автомобіля, при цьому в бік останніх, з метою уникнення опору та повного контролю дій вказаних осіб, ОСОБА_8 направив вогнепальну зброю, а саме пістолет «BERETTA» моделі 92F №D44197Z, який напередодні йому був переданий ОСОБА_7 . з метою його застосування проти потерпілих, в той же час ОСОБА_10 та невстановлена особа натягнули на голову потерпілого ОСОБА_19 заздалегідь заготовлений мішок та ОСОБА_20 натягнули на обличчя шапку, в якій він знаходився, так, щоб останні були позбавлені можливості бачити, що відбувається навколо, після чого повезли їх до труб водопостачання, які знаходились за виїздом з с. Мар`янське Апостоловського району Дніпропетровської області, по направленню до м. Кривого Рогу (автошлях Н 23 Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя), де їх чекав ОСОБА_7 .

Далі ОСОБА_7 з метою втілення злочинного плану у життя під погрозою застосування фізичного насильства почав вимагати у потерпілого ОСОБА_19 грошові кошти, на що останній зрозумів, що якщо він протидіятиме ОСОБА_7 та не виконає його злочинних вимог, погроза буде реалізована, повідомив, що грошові кошти знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_21 , однак останньому зателефонувати він не зможе, так як мобільний телефон залишився за місцем його роботи.

Далі невстановлена особа в період часу з 11.30 год. по 12.00 год. привезла мобільний телефон потерпілого ОСОБА_19 , з якого останній зателефонував потерпілому ОСОБА_21 та попросив приїхати до труб водопостачання, розташованих за виїздом з АДРЕСА_8 ).

Потерпілий ОСОБА_21 того ж дня приблизно о 13:00 год. прибув на своєму транспортному засобу марки ВАЗ 2101 коричневого кольору, р.н. НОМЕР_4 , на обумовлене місце зустрічі, де його зустріли ОСОБА_7 спільно зі ОСОБА_8 та невстановленими особами. Після чого ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вимагання чужого майна, а саме грошових коштів потерпілих, поєднаний із погрозою застосування насильства відносно потерпілого ОСОБА_21 , демонструючи вогнепальну зброю, а саме пістолет «BERETTA» моделі 92F №D44197Z, так, що у останнього склалося враження, що якщо він протидіятиме ОСОБА_7 та не виконає його вимог, погроза буде реалізована, ОСОБА_21 погодився віддати грошові кошти, що знаходяться у нього на зберіганні, однак повідомив, що грошові кошти в сумі 60 000 грн., половина яких належать потерпілому ОСОБА_19 , знаходяться на зберіганні за місцем його проживання, а саме: АДРЕСА_9 .

ОСОБА_7 надав вказівку ОСОБА_8 та невстановленій особі проконтролювати та супроводити потерпілого ОСОБА_21 за місцем його проживання для отримання від останнього грошових коштів.

ОСОБА_21 під погрозою застосування фізичного насильства зателефонував своєму рідному брату ОСОБА_21 та розповів, де знаходяться грошові кошти, попросив, щоб останній їх виніс на вулицю до автомобіля, на якому він приїде. Після чого в супроводі ОСОБА_8 та невстановленої особи на автомобілі ВАЗ 2101 коричневого кольору, р.н. НОМЕР_4 , направились за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_21 , де їх вже чекав брат останнього, який передав заздалегідь приготовані грошові кошти в сумі 60 000 грн., які, в свою чергу, були передані ОСОБА_8 , що надало можливість співучасникам злочину в подальшому розпорядитись ними на власний розсуд.

Далі, того ж дня приблизно о 14:00 год., більш точно часу не встановлено, за вказівкою ОСОБА_7 співучасники злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та інші невстановлені особи зібралися за місцем проживання потерпілого ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_9 , при цьому продовжували незаконно утримувати потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та свідка ОСОБА_20 без їх на це згоди з метою заволодіння грошовими коштами в сумі 40 000 грн., які призначалися для операції потерпілого ОСОБА_19 , про які ОСОБА_7 дізнався з «смс повідомлення», що надійшло на мобільний телефон потерпілому ОСОБА_19 від свідка ОСОБА_22 .

ОСОБА_7 з метою втілення раптово виниклого умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами, які призначались потерпілому ОСОБА_19 , почав втілювати свій злочинний план у життя шляхом погрози застосуванням фізичного насильства відносно останнього, примусив розповісти детально про особу ОСОБА_22 та про місце, куди останній повинен привезти грошові кошти, з метою їх заволодіння.

Далі 08 січня 2020 року приблизно о 17.00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 наказав всім, окрім ОСОБА_12 , якого відправив чекати на подальші вказівки на окраїні вказаного селища, переїхати до місця роботи ОСОБА_19 за адресою: АДРЕСА_7 , з метою розподілення ролей та надання вказівок співучасникам злочину, у зв`язку з виниклим раптовим злочинним умислом, що полягав у заволодінні грошовими коштами, які ОСОБА_22 повинен був передати ОСОБА_19 на лікування.

Далі, приблизно о 18.00 год., більш точного часу не встановлено, за вищевказаною адресою на транспортному засобі марки «ВАЗ 2110», темно-зеленого кольору, реєстраційний номерний знак невстановлений, прибули співучасники злочину ОСОБА_9 та невстановлена особа, які діяли відповідно відведеної їм ролі за вказівкою ОСОБА_7 , а саме погрожували застосуванням насильства відносно ОСОБА_21 та ОСОБА_20 . Того ж дня приблизно о 23.00 год., більш точного часу не встановлено, примусово посадили останніх до вказаного автомобіля, тим самим позбавивши можливості вільно пересуватися та залишати автомобіль, після чого направились за місцем мешкання ОСОБА_20 , тобто до буд. АДРЕСА_10 , де останнього та ОСОБА_21 продовжували утримувати до наступного дня, при цьому з метою уникнення втечи останніх протягом ночі співучасники злочину чергували їх по черзі.

Далі ОСОБА_7 08 січня 2020 року приблизно о 23.30 год., більш точного часу не встановлено, зрозумів, що свій злочинний план, який полягав у заволодіння грошовими коштами ОСОБА_22 , реалізувати не зможе, тому прийняв рішення чекати наступного дня, у зв`язку з чим надав вказівку співучасникам злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_10 їхати за місцем проживання ОСОБА_19 на автомобілі ВАЗ 2101, коричневого кольору, р.н. НОМЕР_4 , при цьому примусили ОСОБА_19 сісти за кермо вказаного автомобіля, тим самим обмежили останнього можливості вільно пересуватися, після чого направилися за місцем його мешкання, де продовжували утримувати до наступного дня шляхом чергування з метою уникнення втечі потерпілого.

В той же час ОСОБА_7 на автомобілі марки «Kia sorento», білого кольору, закордонні номери реєстрації НОМЕР_1 , ОСОБА_12 на автомобілі марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , та інші невстановлені співучасники злочину переїхали за межі селища Мар`янське, де чекали настання зручного моменту для реалізації задуманого плану, а саме заволодіння грошовими коштами ОСОБА_22 , що призначались ОСОБА_19

09 січня 2020 року приблизно о 06.00 год., більш точного часу не встановлено, за вказівкою ОСОБА_7 співучасники злочину ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та три невстановлені особи прибули на територію буд. АДРЕСА_7 , де перебували приблизно до 10.00 год. того ж дня, більш точного часу не встановлено, при цьому погрожували застосуванням фізичного насильства відносно потерпілих, у випадку якщо останні повідомлять органам поліції про вищевказаний факт, після чого залишили їх на території вищевказаного домоволодіння та зникли у невідомому напрямку.

Об`єднані таким чином єдиним планом з розподілом функцій учасників організованої групи, спрямованих на досягнення відомого усім плану, члени цієї групи у складі її організатора і керівника ОСОБА_7 , а також її виконавців ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , які діяли за попередньою змовою із трьома невстановленими особами, шляхом демонстрації вогнепальної зброї, а саме пістолету «BERETTA» моделі 92F № НОМЕР_3 , заподіяли ОСОБА_19 та ОСОБА_21 матеріальну шкоду в сумі 30 000 грн. кожному, на загальну суму 60 000 грн.

З метою продовження злочинної діяльності ОСОБА_7 у складі організованої групи, повторно, для реалізації умислу на вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів відносно ОСОБА_22 , з корисливих мотивів, ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Мар`янське Апостоловського району Дніпропетровської області, де він перебував спільно з членами організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , розробили злочинний план, до реалізації якого залучили невстановлених осіб, які діяли за попередньою змовою з ОСОБА_7 та виконували відведені їм ролі у вчиненні злочину.

Так, 09 січня 2020 року приблизно о 06.00 год., більш точного часу не встановлено, за ініціативою ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 зібралися на території буд. АДРЕСА_7 , де ОСОБА_7 довів до відома останніх план злочинної діяльності, направленої на викрадення ОСОБА_22 з метою подальшого вимагання грошових коштів останнього, після чого довів до відома про їх злочині наміри 3-х невстановлених осіб.

ОСОБА_7 як організатор та керівник організованої групи розподілив ролі щодо вчинення відносно ОСОБА_22 злочину таким чином: ОСОБА_8 спільно з співучасниками злочину ОСОБА_12 та невстановленою в ході досудового слідства особою на автомобілі марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , за кермом якого знаходився ОСОБА_12 , поїхали до місця ймовірного знаходження потерпілого ОСОБА_22 , а саме до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_7 », що розташований по АДРЕСА_11 , з метою викрадення потерпілого ОСОБА_22 для подальшого вимагання грошових коштів.

В той же час, за вказівкою ОСОБА_7 співучасники злочину ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та невстановлені в ході досудового слідства особи відповідно до відведеної їм ролі у вчиненні вказаного кримінального правопорушення залишилися на території буд. АДРЕСА_7 незаконно утримувати ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , тим самим позбавили останніх змоги попередити ОСОБА_22 про їх злочинні наміри.

09 січня 2020 року о 09.30 год. ОСОБА_8 за вказівкою ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_12 та невстановленою особою прибули на автомобілі марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , до магазину «Точка», що розташований по АДРЕСА_11 , де відповідно до відведеної йому ролі ОСОБА_12 залишився за кермом вище вказаного автомобіля з метою швидкого реагування на випадок виникнення необхідності зникнути з місця вчинення злочину, в той же час ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою, діючи відповідно до відведених їм ролей, підійшли до вказаного магазину, почали спостерігати та чекати зручного моменту для реалізації злочинного плану відносно ОСОБА_22

09 січня 2020 року о 09.31 год. ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою побачили потерпілого ОСОБА_22 , який проходив поряд з ними та розмовляв по телефону, за допомогою застосованої до потерпілого фізичної сили почали проти його волі тягнути останнього в сторону автомобіля, в якому їх чекав ОСОБА_12 , тим самим планували довести злочинний умисел щодо викрадення ОСОБА_22 до кінця.

В той же час ОСОБА_8 із застосуванням погрози насильства над потерпілим ОСОБА_22 дістав заздалегідь приготовлений та принесений з собою пістолет «BERETTA» моделі 92F №D44197Z, який є вогнепальною зброєю та напередодні йому був переданий ОСОБА_7 з метою його застосування проти потерпілого, приставив його в лівий бік тулуба потерпілого, тим самим продемонстрував реальність своїх намірів.

Далі, 09 січня 2020 року о 09.32 год. співучасники злочину ОСОБА_8 та невстановлена особа зрозуміли, що їх дії, спрямовані на вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_22 , а саме викрадення останнього з корисливих мотивів із застосуванням фізичної сили та демонструванням вогнепальної зброї, а саме пістолету «BERETTA» моделі 92F №D44197Z, не зможуть довести злочин до кінця з причин того, що були помічені сторонніми особами, які втрутилися на допомогу ОСОБА_22 , тим самим вчинили фізичний супротив нападникам, чим завадили довести злочин до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

Для уникнення викриття ОСОБА_8 спільно з невстановленою особою припинили застосування насильства відносно ОСОБА_22 , залишили його на місці вчинення кримінального правопорушення, повернулися до автомобіля марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , сіли на пасажирські сидіння, після чого автомобіль, за кермом якого знаходився ОСОБА_12 , спільно із співучасниками злочину залишив місце вчинення кримінального правопорушення та направився у невстановленому напрямку та місце.

Далі ОСОБА_7 , який діяв у складі організованої групи, повторно, з метою реалізації умислу на вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів відносно ОСОБА_23 , з корисливим мотивом, на початку лютого 2020 року, більш точної дати не встановлено, спільно з співучасниками організованої групи ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повідомив останнім про свій злочинний план, який полягав у незаконному викраденні потерпілого з метою вимагання його майна та незаконному заволодінні транспортним засобом останнього, розподілив між ними ролі у вчинені вказаних злочинів. В подальшому до вчинення злочинів ОСОБА_8 залучив раніше знайомого ОСОБА_11 , пояснив відведену йому роль, яку останній усвідомив та зрозумів, тим самим надав свою згоду на вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів у складі організованої групи.

16 лютого 2020 року приблизно о 15.00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 як організатор організованої групи з метою вимагання грошових коштів та заволодіння транспортного засобу ОСОБА_23 спільно з ОСОБА_8 прибули на автомобілі марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , до перехрестя вул. С.Ковалевської та вул.Путилівської в м. Дніпрі, де знаходився ОСОБА_23 на транспортному засобі марки «AUDI A-6», чорного кольору, р.н. НОМЕР_5 , який заздалегідь приїхав на зустріч з раніше йому знайомим на ім`я ОСОБА_24 , якого залучив ОСОБА_8 без повідомлення останнього про їх злочинні наміри щодо ОСОБА_23 .

В подальшому ОСОБА_7 спільно зі ОСОБА_8 вийшли з автомобіля марки «Volkswagen Passat», білого кольору, р.н. НОМЕР_2 , після чого направились до автомобіля марки «AUDI A-6», чорного кольору, р.н. НОМЕР_5 , за кермом якого знаходився ОСОБА_23 , та всупереч його волі розмістилися в салоні вище вказаного автомобіля, де ОСОБА_7 сів на заднє сидіння вказаного автомобіля та направив у бік потерпілого ОСОБА_23 заздалегідь приготовлений та принесений з собою пістолет «BERETTA» моделі 92F №D44197Z, який є вогнепальною зброєю, тим самим подавив волю потерпілого до надання можливого опору, наказав завести автомобіль, проїхати за перехрестя та зупинитися, висловлюючи при цьому погрози застосування насильства до останнього, ОСОБА_23 зрозумів, що якщо він не виконає пред`явленої вимоги, ОСОБА_7 реалізує цю погрозу, переїхав до місця, на яке вказав останній.

В цей же час поряд з ними зупинився автомобіль марки «Mercedes-Benz CLK 270» з литовськими номерами НОМЕР_6 , з якого вийшли інші співучасники злочину, а саме ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , після чого вказаний автомобіль з невстановленою особою за кермом поїхав у невідомому напрямку.

В той же час ОСОБА_7 з метою подальшої реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння майном ОСОБА_23 , схопив останнього ззаду за тулуб та із застосуванням фізичної сили, перетягнув потерпілого на заднє сидіння автомобіля. В той же час, відповідно відведеним ролям у вчиненні злочину, на заднє сидіння автомобіля сів співучасник злочину ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля марки «AUDI A6», р.н. НОМЕР_5 , тим самим встановили контроль над ним, а ОСОБА_8 в цей час залишався на передньому пасажирському місці. Таким чином, члени організованої групи відкрито заволоділи транспортним засобом потерпілого.

Далі ОСОБА_9 відповідно до відведеної йому ролі у вчиненні злочину незаконно перебував за кермом вищевказаного автомобіля та згідно узгодженого плану спільно з співучасниками злочину направився у заздалегідь обумовлене безлюдне місце, а саме до лісосмуги, розташованої в кінці вул.Кадрової м. Дніпра.

Того ж дня приблизно о 17.00 год., більш точного часу не встановлено, прибули на вище зазначене місце, де співучасники злочину з метою вимагання чужого майна вийшли з автомобіля марки «AUDI A6», р.н. НОМЕР_5 , разом з потерпілим. Після чого ОСОБА_8 зняв ремінь зі своїх штанів, зав`язав ним руки ОСОБА_23 за його спиною. В той же час інші співучасники злочину оточили потерпілого, а ОСОБА_7 із погрозою застосування насильства відносно ОСОБА_23 , яке мало виражатись у повішенні на дереві та мордуванні до тих пір, доки останній не віддасть їм грошові кошти так, щоб останній розумів, що якщо він протидіятиме ОСОБА_7 та не виконає його злочинних вимог, погроза буде реалізована.

Однак довести задуманий співучасниками злочину план до кінця не виявилося можливим, оскільки співучасники злочину помітили особу, яка проходила неподалік та могла бачити незаконні дії щодо ОСОБА_23 . В цей час, з метою уникнення викриття вище вказаною невстановленою особою ОСОБА_7 прийняв рішення покинути місце вчинення кримінального правопорушення, на що надав вказівку співучасникам злочину сісти до автомобіля «AUDI A6», р.н. НОМЕР_5 , при цьому примусово посадили до нього потерпілого та направились до місця знаходження раніше залишеного ними автомобіля марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , а саме в район буд. 107 по пр.Слобожанському м.Дніпра.

Того ж дня, приблизно о 18.00 год., більш точного часу не встановлено, вищевказані співучасники злочину прибули на автомобілі «AUDI A6», р.н. НОМЕР_5 , на вищевказане місце, де продовжили вимагати грошові кошти у потерпілого ОСОБА_23 , який розумів фізичну перевагу злочинців та з метою уникнення застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, зі сторони ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 надав свою згоду віддати автомобіль та грошові кошти, які знаходилися у нього на картці АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_7 , при цьому повідомив пін-код картки, що надало змогу в подальшому співучасникам злочину знімати безперешкодно грошові кошти та розпорядитися ними на власний розсуд.

З метою подальшої реалізації злочинного плану ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_7 направились до автомобіля марки «Volkswagen Passat», білого кольору, р.н. НОМЕР_2 , який залишили на місці незаконного викрадення ОСОБА_23 , за допомогою якого ОСОБА_9 та ОСОБА_11 змогли вільно пересуватися та знімати безперешкодно грошові кошти на території м. Дніпра.

В свою чергу ОСОБА_7 пересів за кермо автомобіля потерпілого марки «AUDI A-6», р.н. НОМЕР_5 , а ОСОБА_8 залишався на задньому сидінні автомобіля тримати під контролем ОСОБА_23 з метою уникнення його втечі з місця вчинення злочину.

Далі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_7 направилися на автомобілі марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , до банкомату, розташованого за адресою: АДРЕСА_12 , де в період часу з 18:18:39 год. по 18:20:00 год. зняли грошові кошти в сумі 15 000, 00 грн. та 5 000, 00 грн., після чого направилися до співучасників злочину розподілити грошові кошти між собою та повідомити, що не виходить зняти всі кошти у зв`язку з лімітом картки.

В подальшому ОСОБА_7 , не зупиняючись на досягнутому, продовжував вимагати грошові кошти у ОСОБА_23 , на що останній, розуміючи фізичну перевагу злочинців, з метою уникнення застосування до нього фізичного насильства, виконав вказівку ОСОБА_7 та за допомогою мобільного додатку «Приват Банк» перевів зі своєї картки № НОМЕР_7 на картку, номер якої йому надав співучасник організованої групи ОСОБА_9 , який заздалегідь взяв картку «monobank» (АТ «Універсал Банк») НОМЕР_8 , на якій знаходились грошові кошти в сумі 45,14 грн., у свого раніше знайомого ОСОБА_25 , який не знав про злочинні наміри ОСОБА_9 , повідомив останньому пін-код від своєї картки для її безперешкодного використання, та в період часу з 19:02:29 год. по 19:05:09 год. ОСОБА_23 перерахував грошові кошти в сумі 10 050, 00 грн. та 11 055, 00 грн., що надало можливість співучасникам злочину розпорядитись ними на власний розсуд.

Далі ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які діяли за вказівкою ОСОБА_7 , направилися до банкоматів, розташованих по м. Дніпру, на автомобілі марки «Volkswagen Passat», р.н. НОМЕР_2 , знімати з картки «monobank» (АТ «Універсал Банк») НОМЕР_8 , на яку ОСОБА_23 перерахував грошові кошти на загальну суму 21 105, 00 грн.

ОСОБА_9 та ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_7 того ж дня здійснили зняття грошових коштів з банківської картки «monobank» (АТ «Універсал Банк») НОМЕР_8 через термінал банкомату ПриватБанк, розташованого за адресою: м.Дніпро, вул. М.Лисиченко, 21, в період часу з 19.40 год. по 19.42 год. здійснили 4 банківських операції із зняття грошових коштів у сумі 1 005,00 грн. кожна, на загальну суму 4 020,00 грн.; через термінал банкомату ПриватБанк, розташованого за адресою: м.Дніпро, вул. М.Лисиченко, 25, в період часу з 19.47 год. по 19.51 год. здійснили 5 банківських операцій із зняття грошових коштів у сумі 1 005,00 грн. кожна, на загальну суму 5 025 грн.; через термінал банкомату ПриватБанк, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Богомаза, 202а, в період часу з 19.56 год. по 20.00 год. здійснили 6 банківських операцій із зняття грошових коштів у сумі 1 005,00 грн. кожна, на загальну суму 6 030 грн.; через термінал банкомату Євронет, розташованого за адресою: АДРЕСА_13 , в період часу з 19.56 год. по 20.00 год. здійснили 3 банківських операції із зняття грошових коштів у сумі 1 005,00 грн. кожна, на загальну суму 3 015,00 грн.

Всього у період часу з 19:40:13 год. до 20:19:31 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_11 здійснили 18 банківських операцій із зняття грошових коштів, здобутих злочинним шляхом, на загальну суму 18 090, 00 грн., що надало можливість співучасникам злочину в подальшому розпорядитись ними на власний розсуд.

В той же час, ОСОБА_7 з метою не бути викритими працівниками поліції під час вчинення злочину щодо ОСОБА_23 на АДРЕСА_5 , знаходячись за кермом автомобіля марки «AUDI A-6», р.н. НОМЕР_5 , почав рухатися в бік вул.Калинова в м. Дніпрі, де під час зупинки на світлофорі на червоне світло ОСОБА_23 побачив поряд з ними автомобіль патрульної поліції, з метою вирватись з полону відкрив двері автомобіля та здійснив спробу втекти, ОСОБА_8 схопив потерпілого ОСОБА_23 за виворот куртки, чим завадив останньому звільнитися з полону, в той же момент потерпілий, намагаючись привернути увагу зі сторони співробітників поліції, розуміючи що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, ногою вдарив двері свого автомобіля, які, в свою чергу, вдарили двері автомобіля патрульної поліції, що привернуло увагу співробітників поліції.

Далі ОСОБА_7 намагався втекти від співробітників поліції та на вимогу зупинитися не реагував, оскільки розумів, що буде притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинені діяння відносно ОСОБА_23 .

Приблизно о 20.00 год. поблизу адміністративної будівлі, розташованої по АДРЕСА_14 , ОСОБА_7 під час керування автомобіля марки «AUDI A-6», р.н. НОМЕР_5 , порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило наїзд на пішохідному переході на пішоходів, внаслідок чого один із них загинув на місці.

ДТП призвело до зупинки вказаного транспортного засобу та надало можливість потерпілому ОСОБА_23 вирватися від незаконного його утримання співучасниками злочину, а працівникам поліції безпосередньо провести затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України на місці вчинення ДТП.

Окрім того, 16 лютого 2020 року приблизно о 23.30 год. у зв`язку з безпосереднім переслідуванням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , причетних до вчинення злочину відносно ОСОБА_23 , в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України за матеріалами кримінального провадження № 0000174 за ч.2 ст.286 КК України під час проведення обшуку автомобіля «Audi A6», р.н. НОМЕР_5 , який зберіг на собі сліди вчинення кримінального правопорушення у вигляді механічних пошкоджень та яким в момент ДТП керував ОСОБА_7 , в салоні вказаного транспортного засобу було виявлено та в подальшому вилучено 15 патронів, які є бойовими припасами до нарізної вогнепальної зброї 9-мм пістолетними патронами «LUGER» (Parabellum), та пістолет, що відноситься до вогнепальної зброї, є нарізною короткоствольною вогнепальною зброєю 9-мм «BERETTA» моделі 92F №D44197Z, виробництва Італія, які незаконно придбав ОСОБА_7 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, без передбаченого на це законом дозволу. Пістолет ОСОБА_7 тримав при собі під час вчинення кримінальних правопорушень та незаконно зберігав з моменту придбання до 16 лютого 2020 року, тобто до моменту вилучення, при цьому, за допомогою вказаної зброї вчиняв злочини, передавав співучаснику злочину ОСОБА_8 для використання в інших тяжких та особливо тяжких злочинах.

Крім того, у невстановлений час та місці ОСОБА_12 у невстановлений спосіб придбав пістолет без маркування з номером НОМЕР_9 з магазином без патронів, ОСОБА_12 усвідомлював, що вищезазначений пістолет є вогнепальною зброєю, на носіння, зберігання, придбання якої необхідний передбачений законом дозвіл, при цьому не мав такого дозволу, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, направленим на незаконне придбання вогнепальної зброї, продовжував її зберігати за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_5 до 17 лютого 2020 року, у період часу з 05.06 год. до 06.21 год. в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України співробітниками поліції було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_5 , в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено пістолет без маркування з номером НОМЕР_9 .

Таким чином ОСОБА_12 незаконно придбав та зберігав без передбаченого законом дозволу пістолет без маркування з номером НОМЕР_9 .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_17 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 ) просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, змінити ОСОБА_9 запобіжний захід на домашній арешт.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що справу було розглянуто з порушенням правил підсудності, що відповідно до ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог КПК України. Вказує, що обвинувачений з 2018 року по 2019 рік працював у ТОВ Діамант, за час роботи проявив себе як працелюбний та відповідальний працівник, за місцем мешкання характеризується позитивно, проживав з батьками та молодшими сестрами, під час перебування в СІЗО виконує покладені на нього обов`язки, тривалий час перебуває у складі ГО Правозахисника група СІЧ, неодноразово надавав гуманітарну допомогу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 ) просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги вказує, що справу було розглянуто з порушенням правил підсудності, що відповідно до ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 ) просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує, що місця вчинення злочинів не відносяться до території, на яку поширюється юрисдикція Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, тобто справу було розглянуто з порушенням правил підсудності, що відповідно до ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ) просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує, що місця вчинення злочинів не відносяться до території, на яку поширюється юрисдикція Індустріального районного суду м.Дніпропетровська, тобто справу було розглянуто з порушенням правил підсудності, що відповідно до ст. 412 КПК України є істотним порушенням вимог КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_18 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 ) просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує, що неправильність застосування кримінального закону України про кримінальну відповідальність полягає в тому, що ОСОБА_12 не заперечує в тому, що він возив ОСОБА_7 в с. Марьянське Апостоловського району, але ніяких злочинних дій відносно потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_19 не здійснював, та й самі потерпілі в судовому засіданні пояснили, що вони ніяких претензій до ОСОБА_12 не мають. Зазначає, що ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_12 вони давно були знайомі, він і раніше користувався його послугами як водія і оплату здійснював за водійські послуги, а після цих подій з січня 2020 року ОСОБА_12 відмовився його возити і вони з ним не бачилися і не спілкувалися. Звертає увагу, що ОСОБА_12 в судовому засіданні дав покази, що він ніяких злочинних дій відносно потерпілих не здійснював, не викрадав, не вимагав від потерпілих передачі грошових коштів, в січні 2020 року ОСОБА_7 , з яким він знайомий тривалий час, попросив його повозити. Вказує, що дії ОСОБА_12 в складі організованої групи нічим не підтверджені, знайомство з ОСОБА_7 не дає підстави вважати, що ця група була стійкою, об`єднаною спільною діяльністю, з іншими учасниками ОСОБА_12 не був знайомий. Зазначає, що призначене обвинуваченому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, зокрема, судом не враховано, що майже три роки до ОСОБА_12 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, останній своєчасно з`являвся в судові засідання, характеризується як людина, яка не є суспільно небезпечною, має постійне місце проживання та місце роботи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 (в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 ) просить оскаржуваний вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_11 з підстав не доведення його вини.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги захисник вказує, що у вироку як прокурора, який був присутній, зазначено ОСОБА_26 , однак на момент винесення вироку ОСОБА_26 не виконувала функції обвинувачення, так як була звільнена, а інший прокурор взагалі не зазначений як учасник справи. Звертає увагу, що суд у формулюванні обвинувачення повністю скопіював обвинувальний акт, наданий прокурором, однак обвинувачення, викладене у тій формі, не відповідає матеріалам справи та допиту потерпілого, який пояснив, що ОСОБА_11 не погрожував йому, зброю у нього не бачив та взагалі у його присутності не було а ні погроз, а ні вимагання, а ні висловлювань щодо загрози заволодіння автомобілем, ОСОБА_11 знаходився в автомобілі менше однієї хвилини, після чого він більше його не бачив. Вказує, що потерпілий не зазначав, що саме ОСОБА_11 отримав банківську картку та знімав з неї грошові кошти, такі факти навіть не підтверджуються матеріалами справи. Вважає, що суд спотворив показання потерпілого ОСОБА_23 , просто переписавши дані з обвинувального акту, таких свідчень, які зазначені у вироку, потерпілий не давав. Зазначає, що протокол пред`явлення ОСОБА_11 для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_23 є недопустимим доказом, оскільки взагалі не містить відомостей, за якими ознаками ним було впізнано ОСОБА_11 , а особи, які були присутні в якості статистів під час впізнання, не схожі за зовнішніми ознаками з ОСОБА_11 , один з статистів взагалі має велике татуювання на шиї, крім того, ОСОБА_11 під час проведення впізнання перебував у кайданках, а на руках були видні спец. засоби дактилоскопіювання. Вказує, що судом не надано будь-якої оцінки доводам клопотання про визнання доказів недопустимими. Зазначає, що будь-яких інших доказів причетності ОСОБА_11 до вказаних злочинів досудовим слідством не надано, а ті, які були досліджені, явно зібрані з порушенням норм чинного законодавства. Вважає, що судом було неодноразово порушено права як підозрюваних, так і їх захисників, оскільки суд упереджено підходив до допитів потерпілих і свідків, не дав можливості задавати питання підозрюваним, а також відхиляв питання захисників, аргументуючи лише тим, що вказані питання не стосуються справи, хоча всі питання стосувались справи. Зазначає, що ОСОБА_11 не причетний до інкримінованих йому злочинів та судом це встановлено його причетності до інших злочинів, в яких проводились експертизи, а тому на нього не може бути покладено рівний розподіл судових витрат.

Позиції учасників судового провадження.

Захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтримали апеляційні скарги захисників та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпілі ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих ним суспільно небезпечних діянь за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оспорюються, а тому відповідно до ст. 404 КПК України апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів апеляційних скарг захисників ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , в яких останні фактично ставлять під сумнів винуватість ОСОБА_12 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України,за обставин, викладених у вироку, зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України, тому доводи захисників в цій частині є необгрунтованими.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілих та свідків; фактичних даних, що містяться у протоколах обшуків, пред`явлення особи для впізнання, слідчих експериментів та оглядів місць подій, у висновках судових експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції послався у вироку на показання потерпілого ОСОБА_19 , який пояснив, що 08 січня 2020 року приблизно об 11:00 год. він разом із ОСОБА_20 знаходились на роботі, що знаходиться по АДРЕСА_15 , де пиляли дрова. До них під`їхав автомобіль марки «Volkswagen Passat» білого кольору, з нього вийшли два кремезних чоловіки, одним з яких був ОСОБА_8 , та наказали їм сісти до автомобіля. Він та його товариш злякалися, тому не чинили спротиву незнайомцям і виконали їхню вимогу. Вже у салоні автомобіля їм на голови наділи мішки та повезли у невідомому напрямку. По дорозі до автомобіля сів ще один чоловік, це був ОСОБА_7 , який запевнив, що нічого поганого їм не вчинять, але грошима, які вони заробили, потрібно ділитись. Оскільки його гроші, про які йшла мова, у сумі 60 000 грн. знаходилися у його товариша ОСОБА_21 , він йому зателефонував та попросив прийти на зустріч. Коли ОСОБА_21 прийшов, нападники разом з ним сіли до його автомобіля, поїхали до нього додому і змусили його віддати гроші. Після цього на його телефон, який відібрав ОСОБА_7 , прийшло повідомлення від ОСОБА_22 про те, що він хоче передати йому на операцію грошові кошти у сумі 40 000 грн. Дізнавшись про це, ОСОБА_7 разом з іншими нападниками приїхали додому до нього, де почали чекати гроші від ОСОБА_22 . При цьому вдома знаходилась його вагітна дружина, якій він нічого не сказав про мету приїзду з незнайомими чоловіками, щоб вона не хвилювалася. Після цього увечері всі чоловіки разом з ним поїхали на місце його роботи, за адресою: АДРЕСА_7 , де також чекали на приїзд ОСОБА_22 , однак не дочекавшись останнього знову поїхали до нього додому, а ранком наступного дня, - вкотре на роботу до нього. При цьому, його завжди супроводжували двоє чоловіків, слідкуючи, щоб він нікуди не втік. Пізніше ці чоловіки поїхали. ОСОБА_12 був одним з вимагателів, який знаходився за кермом автомобіля «Volkswagen», білого кольору, на якому його викрали та в подальшому перевозили.

Судом першої інстанції досліджено та наведено у вироку показання потерпілого ОСОБА_21 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 08 січня 2020 року йому зателефонував ОСОБА_19 і попросив приїхати до виїзду із с. Мар`янське. Коли він приїхав ОСОБА_19 стояв на дорозі разом з ОСОБА_7 , у якого в руках був пістолет. Потім вони з ОСОБА_19 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у якого теж була зброя, на його автомобілі поїхали до нього додому, де брат віддав йому гроші у сумі 60 000 грн., які він передав ОСОБА_8 . Після цього всі разом, а саме він, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_19 поїхали додому до останнього, де пили чай до вечора. Потім вони поїхали на місце роботи ОСОБА_19 , на фазенду, де чекали до 23:00 год. ОСОБА_22 , який напередодні надіслав на телефон ОСОБА_19 повідомлення про те, що віддасть йому 40 000 грн. на лікування, про яке дізнався ОСОБА_7 , оскільки всі мобільні телефони потерпілих були у цих осіб. Озброєні нападники мали на меті забрати та привласнити ці гроші, тому спочатку чекали на ОСОБА_22 вдома у ОСОБА_19 , а потім у останнього на роботі. Пізніше, так і не дочекавшись на гроші від ОСОБА_22 троє чоловіків змусили його відвезти їх у м.Покровське, пригрозивши нікому про це не розповідати. Він пам`ятає, що всього невідомих чоловіків, які вимагали у них гроші та силою утримували біля себе, погрожуючи зброєю, було близько 8 осіб, в тому числі ОСОБА_12 .

Судом першої інстанції також наведено у вироку показання потерпілого ОСОБА_23 , згідно яких 16 лютого 2020 року йому зателефонував раніше знайомий « ОСОБА_28 » і повідомив, що людям потрібна квартира і запропонував зустрітись на перехресті АДРЕСА_16 , куди він приїхав на транспортному засобі марки «AUDI A-6», чорного кольору, зателефонував «Вані» та повідомив, що він вже на місці, побачив, що за ним зупинився автомобіль марки «Volkswagen Passat», з якого вийшли «Ваня» та декілька чоловіків, ОСОБА_29 сів на заднє сидіння, потім замість «Вані» в автомобіль сів ОСОБА_8 , у якого був пістолет. ОСОБА_7 сів на заднє сидіння та направив у його бік пістолет та наказав завести автомобіль, проїхати за перехрестя та зупинитися, висловлюючи при цьому погрози застосування насильства до нього, на що ОСОБА_23 злякавшись, переїхав до місця, на яке вказав останній. В цей же час поряд з ними зупинився автомобіль марки «Mercedes-Benz» з литовськими номерами, з якого вийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , після чого вказаний автомобіль поїхав. ОСОБА_7 схопив його ззаду за капюшон, застосовуючи фізичну силу перетягнув його на заднє сидіння автомобіля, куди сів ОСОБА_11 , а ОСОБА_9 сів за кермо його автомобіля марки «AUDI A6», а ОСОБА_8 в цей час залишався на передньому пасажирському місці. Далі ОСОБА_9 , знаходячись за кермом автомобіля, поїхав до лісосмуги, розташованої в кінці ву.Кадрової м. Дніпра. Прибувши на вище зазначене місце вийшли з автомобіля разом з ним, після чого ОСОБА_8 , знявши ремінь зі своїх штанів, зав`язав ним його руки за спиною. В той же час інші співучасники злочину оточили потерпілого, а ОСОБА_7 із погрозою застосування насильства відносно нього, яке мало виражатись у повішенні на дереві та мордуванні, почали вимагати у нього гроші 20 000 $.Потім ОСОБА_7 надав вказівку сісти до автомобіля «AUDI A6» та направитися в район пр.Слобожанського м. Дніпра. Коли прямували до місця у нього продовжували вимагати грошові кошти і він ці погрози сприймав реально та надав згоду віддати автомобіль та грошові кошти, які знаходилися у нього на картці АТ КБ «ПриватБанк», при цьому повідомив пін-код картки. ОСОБА_9 з ОСОБА_11 за вказівкою ОСОБА_7 з його банківською карткою пересіли до автомобіля марки «Volkswagen Passat» та поїхали знімати грошові кошти. ОСОБА_7 пересів за кермо його автомобіля марки «AUDI A-6», а ОСОБА_8 залишався на задньому сидінні автомобіля тримати його під контролем. ОСОБА_7 почав рухатися в бік вул.Калинова в м. Дніпрі, де, зупинився на світлофорі на червоне світло, він побачив поряд з ними автомобіль патрульної поліції, намагаючись вирватися, відкрив двері автомобіля та здійснивши спробу втекти, ОСОБА_8 схопив його за виворот куртки і завадив залишити автомобіль, намагаючись привернути увагу зі сторони співробітників поліції, розуміючи, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, він ногою вдарив двері свого автомобіля, які, в свою чергу, вдарили двері автомобіля патрульної поліції, що привернуло увагу співробітників поліції. Далі ОСОБА_7 розпочав вчиняти втечу від співробітників поліції та на вимогу зупинитися не реагував. На пр.Слобожанського ОСОБА_7 під час керування автомобілем здійснив наїзд на пішохідному переході на пішоходів, що призвело до зупинки автомобіля, та надало можливість йому вирватися з автомобіля та побігти до працівників поліції, яких він попередив, що в автомобілі злочинці і в них є зброя.

Також в основу обвинувачення суд першої інстанції поклав показання свідка ОСОБА_30 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_19 та вказала, що 08 січня 2020 року до дому приїхав її чоловік з групою невідомих для неї осіб, приблизно 5 чоловіків, пізніше вона впізнала серед них ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 . Ці особи деякий час перебували у них у будинку, потім разом з її чоловіком кудись поїхали, довго їх не було, потім приїхали, але вже було три особи, залишились ночувати, причому один з них не спав, тобто чергували, о 6 ранку чоловіка розбудили і знов всі поїхали. Пізніше їй чоловік розказав, що ці особи вимагали у нього велику суму грошей. ОСОБА_12 був серед тих людей, які вчиняли неправомірні дії стосовно ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , а саме вимагання грошових коштів та незаконне утримання на протязі доби. Він знаходився за кермом автомобіля «Volkswagen» білого кольору та був в якості водія.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілих та свідка, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, потерпілі та свідок перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпілі чи свідок з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачених у зазначених кримінальних правопорушеннях.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

При цьому, твердження захисника ОСОБА_16 про те, що суд у вироку спотворив пояснення потерпілого ОСОБА_23 , не відповідають дійсності. Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року по справі №303/6992/19 вказував, що у судовому рішенні суд не має дослівно відтворювати усні показання осіб, а має викласти дані, що встановлені при досліджені та оцінці доказів, і які саме обставини, встановлено з цих доказів, і ці вимоги процесуального закону суд виконав у повній мірі.

Також, показання потерпілих узгоджуються з сукупністю інших наявних у матеріалах провадження письмових доказів, досліджених в ході судового розгляду.

Так, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол обшуку від 17 лютого 2020 року за адресою: АДРЕСА_17 з додатками до нього, згідно якого 17 лютого 2020 року у період часу з 02.15 год. до 04.45 год. слідчим на підставі ст.233 КПК України з метою запобігання знищенню речових доказів вчиненого злочину, виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення проведено обшук у вказаній квартирі, в ході якого виявлено наступних осіб - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_31 . При проведенні особистого обшуку ОСОБА_10 виявлено та вилучено: картку «Приват Банку» № НОМЕР_10 . При проведенні особистого обшуку ОСОБА_11 виявлено та вилучено паспорт на ім`я ОСОБА_11 , іпн.; ключі; грошові кошти, а саме одну купюру в 100 грн., одну купюру в 20 грн., 14 купюр по 10 грн. При проведенні особистого обшуку ОСОБА_9 виявлено та вилучено права на керування транспортним засобом на ім`я ОСОБА_11 ; ключі від автомобіля; банківські картки: «Приват Банк» № НОМЕР_11 , «Моно Банк» № НОМЕР_12 , «Моно Банк» № НОМЕР_8 , «Ощад Банк» № НОМЕР_13 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «ВАЗ»; мобільний телефон марки «Айфон», імей НОМЕР_14 ; чорнові записи. При проведенні особистого обшуку ОСОБА_32 виявлено та вилучено ключі зі значком «Фольксваген»; корпус гранати, з якого, в свою чергу, виявлено та вилучено сліди папілярних ліній на 2 л/с; запал УЗРГМ. При обшуку квартири виявлено та вилучено наступне майно: мобільний телефон марки «Самсунг», імей НОМЕР_15 ; мобільний телефон марки «Хуавей», імей НОМЕР_16 ; водійське посвідчення серії НОМЕР_17 на ім`я ОСОБА_32 ; документи на автомобіль іноземної реєстрації марки «Мерседес», RPR24845; номерні знаки НОМЕР_18 ; сумка камуфляжного окрасу, в якій знаходився предмет, що схожий на автомат, з маркуванням НОМЕР_19 без магазину; сумка чорного кольору, в якій знаходився предмет, що схожий на автомат АК, з маркуванням НОМЕР_20 без магазину; 2 магазини, що скріплені липкою стрічкою, магазин коричневого кольору має маркування 102Н, містить 30 патронів з маркуванням 539.75, магазин чорного кольору, з маркуванням М-31, що містить 30 патронів з маркуванням 82.3; предмет, що схожий на автомат без маркування, з циліндричним предметом на стволі; магазин без маркування порожній; 2 корпуси гранати з маркуванням 8-71,107Т; 2 запали УЗРГМ 583-74-297-2; циліндричний предмет, металевий з однієї сторони, різьба з маркуванням БМВ1К31; магазин чорного кольору, який містить 30 патронів з маркуванням 7,62х39; в червоній ганчирці замотані: патрони з маркуванням «Форд 9мм» та «Макаров» - 27 штук, патрони 9 мм LUGER 15 штук; в сірій ганчирці замотані патрони з маркуванням S&B7,56ВГ 20 штук, патрони 7,62х39 11 штук, патрони з маркуванням 82,3 2 штуки, патрони з маркуванням 270 1 штука, патрони з маркуванням 63 1 штука; мобільний телефон марки «Самсунг»; флеш накопичувач біло-жовтого кольору; картку «ПриватБанк» № НОМЕР_21 ; банківські картки №№ НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 ; стартові пакети операторів мобільного зв`язку № НОМЕР_30 , № НОМЕР_31 ; чорнові записи; ключ від автомобіля марки «Мерседес»; мобільний телефон марки «Хуавей», імей1: НОМЕР_32 , імей2: НОМЕР_33 ; банківські карти №№ НОМЕР_34 , НОМЕР_35 ; скреч-карти №№ НОМЕР_36 , НОМЕР_37 , НОМЕР_38 , НОМЕР_39 , НОМЕР_40 , НОМЕР_41 , НОМЕР_42 ; мобільний телефон марки «Самсунг», імей87522. При проведенні обшуку вилучені предмети, що схожі на зброю та боєприпаси, оброблені дактилоскопічним порошком «Малахіт» і з них вилучено сліди папілярних візерунків пальців рук людини.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 лютого 2020 року вищевказаний обшук легалізовано, надано дозвіл на проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_17 .

При цьому, судом було досліджено й протокол обшуку автомобіля «Volkswagen» моделі Passat, д.н.з. НОМЕР_43 , який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_12 , від 20 лютого 2020 року, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 лютого 2020 року, під час якого виявлено та вилучено вказаний автомобіль «Volkswagen», пістолет, патрони, чорнові записи, 3 пластикові пристрої чорного кольору, мобільний телефон марки Samsung, ІМЕІ НОМЕР_44 з сім картою (вимкнений), мобільний телефон марки Samsung, ІМЕІ НОМЕР_45 без сім карти (вимкнений), мобільний телефон марки Samsung, ІМЕІ НОМЕР_46 з сім картою (вимкнений), мобільний телефон марки Samsung, ІМЕІ НОМЕР_47 з сім картою (вимкнений), мобільний телефон марки Astro, ІМЕІ НОМЕР_48 з сім картою (вимкнений), мобільний телефон марки Fly білого кольору, ІМЕІ стертий з сім картою (вимкнений), мобільний телефон марки Samsung GTS 7562, ІМЕІ НОМЕР_49 , НОМЕР_50 без сім карти (вимкнений), 4 скретч карт з сім карт, документація на автомобіль (договір фін.лизингу, акт прийому передачі, поліс), папка з документами, два блокноти з чорновими записами, два номерні знаки НОМЕР_2 , за допомогою спец. засобу «Малахіт» відкопійовані на липкі стрічки відбитки пальців рук.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на дані висновку експерта щодо проведеної судової трасологічної експертизи за експертною спеціальністю 4.6 (дактилоскопічні дослідження) №19/104-7/3/425 від 01 квітня 2020 року, згідно якого чотири сліди папілярних узорів розмірами 17х33 мм, 17х47 мм, 17х32 мм, 13х32 мм, відкопійовані на липкі стрічки та вилучені з салону автомобіля під час обшуку автомобіля «Volkswagen» моделі Passat, д.н.з. НОМЕР_43 , придатні для ідентифікації особи, два з них залишені відповідно вказівними пальцями правої та лівої руки ОСОБА_11 , а два інших великим та вказівним пальцями правої руки ОСОБА_9 .

Також на підтвердження винуватості обвинувачених суд першої інстанції послався на протокол проведення впізнання від 17 лютого 2020 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_23 у присутності понятих впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 16 лютого 2020 року разом з іншими на той час невідомими йому особами скоювали відносно останнього протиправні дії.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив та поклав у вирок протокол пред`явлення особи для впізнання від 18 лютого 2020 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_21 у присутності понятих за формою та рисами обличчя, статурою, одягом впізнав ОСОБА_12 як особу, яка 08 січня 2020 року разом з іншими на той час невідомими потерпілому особами скоювали відносно потерпілого протиправні дії

Дослідивши дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 березня 2020 року суд першої інстанції правильно зазначив, що під час проведення вказаної слідчої дії свідок ОСОБА_20 у присутності понятих за формою обличчя, очей впізнала ОСОБА_12 як особу, яка спільно з іншими особами 08 січня 2020 року вчиняла неправомірні дії стосовно ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , а саме вимагання грошових коштів та незаконне утримання на протязі доби. Дана особа, а саме ОСОБА_12 , знаходився за кермом автомобіля «Volkswagen» білого кольору та був в якості водія.

Крім того, судом першої інстанції досліджено та враховано протоколи проведення слідчих експериментів за участю потерпілих ОСОБА_23 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , свідка ОСОБА_20 та обвинуваченого ОСОБА_12 , під час яких останні у присутності понятих, а обвинувачений ОСОБА_12 також у присутності захисника, добровільно, послідовно та впевнено розповіли та показали відомі їм зі свого боку всі відомості щодо обставин вчинення злочинів та дій кожного з обвинувачених, зокрема, потерпілий ОСОБА_23 вказав, що після його викрадення ОСОБА_11 сів поряд з ним в машину на заднє сидіння та бив його руками, вимагав в нього кошти, коли вони були у лісі висловлював погрози, а в подальшому разом з ОСОБА_33 пішов знімати кошти з його карточки, а потерпілі ОСОБА_21 та ОСОБА_19 вказали, що ОСОБА_12 перебував за кермом автомобіля, на якому їх викрали та в подальшому перевозили.

Позиція сторони захисту щодо невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, була предметом розгляду суду першої інстанції та обгрунтовано розцінена судом як бажання обвинувачених ввести суд в оману стосовно фактичних обставин з метою уникнути відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Констатуючи це, суд апеляційної інстанції виходить із того, що викрадення людини, тобто протиправне таємне або відкрите захоплення потерпілого, переміщення його з того місця, де він знаходився, та подальше утримання потерпілого викрадачем або іншою особою є найнебезпечнішою формою незаконного позбавлення волі. Викрадення майже завжди супроводжується фізичним або психічним насильством. Що стосується способів викрадення, то вони можуть бути різними таємними, відкритими, насильницькими, обманними тощо. Дане кримінальне правопорушення є закінченим з моменту заволодіння людиною та фактичного початку обмеження її волі.

Вимагання передбачає вимогу передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, обмеження прав або законних інтересів усіх осіб, пошкодження або знищення їхнього майна або майна, що перебуває в їхньому відомі чи під охороною, або розголошення відомостей, які потерпілий чи його близькі родичі бажають зберігати у таємниці.

У даному кримінальному провадженні суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги показання потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_23 , які розповіли про обставини їх викрадення, вимагання та заволодіння їх майном, потерпілі, під час слідчої дії - впізнання особи - впізнали обвинувачених, як осіб, які вчинили щодо них злочини, під час допиту зазначили про роль кожного з обвинувачених, при цьому всі потерпілі повідомили, що керував злочинцями ОСОБА_7 .

Під час проведення слідчих експериментів з потерпілими вони з виїздом на місце вчинення злочинів підтвердили свої показання. Виявлена під час обшуків зброя, відповідно до висновків експертизи відноситься до вогнепальної зброї, її впізнання потерпілими, підтверджує показання потерпілих, що їх викрадення, вимагання майна, заволодіння транспортним засобом відбулось із застосуванням зброї.

Обставини, надані ними у показаннях в ході слідчого експеримента та в судовому засіданні, не викликають сумніву щодо їх достовірності.

Показання потерпілих ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_23 та свідка ОСОБА_30 , допитаних судом, підтверджують вину обвинувачених по всіх епізодах пред`явленого їм обвинувачення.

Посилання захисника ОСОБА_16 на те, що суд у формулюванні обвинувачення повністю скопіював обвинувальний акт, наданий прокурором, однак обвинувачення, викладене у тій формі, не відповідає матеріалам справи та допиту потерпілого ОСОБА_23 , є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження та поясненнями потерпілого ОСОБА_23 , який у суді першої інстанції підтвердив усі вказані у обвинувальному акті обставини вчинення щодо нього правопорушення.

Також не заслуговують на увагу і доводи захисника про те, що ОСОБА_11 не отримував банківську картку та безпосередньо не знімав з неї грошові кошти, оскільки останньому і не інкримінуються вказані дії. Так, згідно з обвинувачення, визнаного судом доведеним, та пояснень потерпілого ОСОБА_23 , картка була передана ОСОБА_9 , який разом з ОСОБА_11 здійснював зняття з неї готівки у банкоматах.

Доводи захисника ОСОБА_16 про порушення кримінального процесуального закону при проведенні впізнання потерпілим ОСОБА_23 обвинуваченого ОСОБА_11 не заслуговують на увагу, оскільки вказаний протокол відповідає вимогам ст. 228 КПК України, містить усі передбачені процесуальним законом відомості, в тому числі і ознаки, за якими потерпілий впізнав обвинуваченого, порушень вимог кримінального процесуального закону під час проведення вказаної слідчої дії не виявлено, сумнівів щодо належності і допустимості даного доказу у апеляційного суду не виникає. Окрім того, апеляційний суд також зважає на те, що потерпілий ОСОБА_23 безпосередньо допитаний у суді першої інстанції, де чітко і послідовно вказував саме на обвинуваченого ОСОБА_11 як на особу, яка разом з іншими особами вчинила відносно нього злочинні дії.

Твердження захисника ОСОБА_18 про те, що ОСОБА_12 не вчиняв ніяких злочинних дій стосовно потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_19 , а лише возив ОСОБА_7 у с.Марьянське Апостолівського району Дніпропетровської області не заслуговують на увагу.

Вказані доводи захисника фактично зводяться до незгоди з висновками суду щодо наявності змови між ОСОБА_12 та іншими обвинуваченими на вчинення інкримінованих йому дій.

Разом з тим, за змістом ч. 3 ст. 28 КК України під організованою групою належить розуміти внутрішньо стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке було попередньо утворене з метою скоєння низки злочинів або тільки одного, але який потребує ретельної підготовки. При цьому стійкість організованої злочинної групи полягає в її здатності забезпечити стабільність свого функціонування, тобто ефективно протидіяти факторам, що можуть її дезорганізувати, як внутрішнім, так і зовнішнім.

Судом встановлено, що вчинені обвинуваченими злочини були ретельно спланованими, а кожен з учасників мав конкретну роль, яка взаємодоповнювала одна одну та була спрямована на досягнення єдиної корисливої мети збагачення за рахунок заволодіння чужим майном шляхом викрадення людини, вимагання.

Один із обвинувачених ОСОБА_7 є організатором угруповання. Він відповідно до взятих на себе зобов`язань координував дії інших учасників, ініціював, регулював і спрямовував їхню діяльність, придбав вогнепальну зброю, яка вподальшому була використана для залякування потерпілих, підшукав для вчинення злочинної діяльності та координації своїх дій автотранспорт для їзди до місць скоєння злочинів, перевезення знарядь скоєння злочинів, залучив до вчинення злочинів співучасників - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в якості виконавців злочину, розробив план злочинної діяльності, розподілив функції між усіма учасниками організованої групи, встановив осіб з матеріальним достатком для подальшого визначення їх об`єктом злочинного посягання для заволодіння їх грошовими коштами та транспортними засобами, розподіляв кошти між учасниками злочинної групи, здобутих злочинним шляхом, в залежності від виконуваної ним ролі та функцій кожного.

Наведені обставини свідчать про наявність усіх основних ознак організованої групи. Отже, будучи об`єднаними єдиним умислом, як співвиконавці, спрямованого на заволодіння майном потерпілих, кожен з обвинувачених виконав частину того обсягу дій, який вони вважали необхідним для реалізації спільного умислу і досягли своєї мети заволодівши майном потерпілих .

При цьому, Верховний суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі №484/1134/16-к зазначав, що при кваліфікації злочину, вчиненого організованою групою, ключовим моментом є сама участь у групі, а не індивідуальна роль кожного учасника у посяганні, характер виконуваних ним дій. Кожному учаснику організованої групи має інкримінуватися спільний злочинний результат, якого досягла група, всі злочини, вчинені такою групою.

З викладеного слідує, що хоча обвинувачений ОСОБА_12 безпосередньо і не вчиняв насильницьких дій щодо потерпілих, однак останній виконував відведену йому у злочинній групі роль, яка дійсно полягала у перевезенні ОСОБА_7 , інших обвинувачених та потерпілих у зазначені в обвинувальному акті місця, та сприяла реалізації спільного злочинного результату.

При цьому, судом першої інстанції правильно встановлено, що спільність умислу підтверджено конклюдентними діями обвинувачених, адже вони діяли, як співвиконавці, зокрема, як встановлено матеріалами провадження ОСОБА_12 08 січня 2020 року спочатку прибув до окраїни с. Мар`янське Апостоловського району Дніпропетровської області (автошлях Н23 Кропивницький-Кривий Ріг-Запоріжжя), де перебував ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 спільно з невстановленою особою залишилися чекати у вищевказаному місці, в той же час ОСОБА_12 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen Passat» білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який йому напередодні вчинення злочину надав ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 направилися до місця перебування (роботи) потерпілого ОСОБА_19 , де ОСОБА_8 з метою придушення волі потерпілого, обмеження його прав та свободи, з демонстрацією вогнепальної зброї, а саме пістолету «BERETTA» моделі 92F №D44197Z, примусово посадив ОСОБА_19 до автомобіля марки «Volkswagen Passat», в той же час ОСОБА_10 та невстановлена особа примусово посадили до вказаного автомобіля ОСОБА_20 , тим самим позбавивши останніх можливості вільно пересуватися та залишати автомобіль. При цьому, як слідує з пояснень ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , поки вони перебували у машині ОСОБА_8 погрожував їм вогнепальною зброєю, а потім ОСОБА_10 та невстановлена особа натягнули на голову ОСОБА_19 мішок, а ОСОБА_20 натягнули на обличчя шапку, в якій він знаходився так, щоб останні були позбавлені можливості бачити, що відбувається навколо. Ці дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_10 були відкриті, вчинені безпосередньо у транспортному засобі, за кермом якого перебував ОСОБА_12 , та не могли не бути помічені останнім, при цьому як слідує з пояснень потерпілого ОСОБА_19 та свідка ОСОБА_20 . ОСОБА_12 жодних заперечень, зауважень, здивування чи незгоди з такими діями обвинувачених не висловлював та в подальшому продовжував сприяти їм у вчиненні злочинів щодо потерпілих ОСОБА_19 та ОСОБА_21 шляхом виконання відведеної йому ролі, а саме здійснював перевезення учасників злочинної групи та потерпілих.

Викладене спростовує доводи захисника ОСОБА_18 про відсутність доказів на підтвердження факту перебування ОСОБА_12 у складі організованої злочинної групи, відсутність спільної мети та незнайомство з іншими обвинуваченими, окрім ОСОБА_7 .

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України,на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_18 та ОСОБА_16 за обставин, викладених ними у скаргах, не має.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 146 КК України та дії ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

При цьому всупереч доводам в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_18 суд першої інстанції надав оцінку показанням як обвинувачених, так і потерпілих та свідків, з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами по провадженню.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх захисниками ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах останніх.

Інші доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_18 та ОСОБА_16 повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтами не спростована.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України, та ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України, та правильність кваліфікації їх дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

При цьому, всупереч доводам захисника ОСОБА_16 в апеляційній скарзі, як слідує з матеріалів провадження, журналів судових засідань та їх технічних записів судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. 7 КПК України та усі загальні засади кримінального провадження, в тому числі право на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні їх переконливості, надано можливість усім сторонам провадження здійснити допит та поставити питання обвинуваченим, потерпілим та свідкам у провадженні, а також розглянуто усі надані клопотання, в тому числі і клопотання захисника ОСОБА_16 про визнання доказів недопустимими.

Зокрема, суд погодився з доводами захисника та визнав недопустимим доказом протокол обшуку у домоволодінні АДРЕСА_5 , де мешкає ОСОБА_12 , з підстав того, що обшук проведено з істотним порушенням прав людини і основоположних свобод, без попереднього дозволу суду.

Разом з тим суд не погодився з доводами захисника в частині визнання недопустимими доказами і вилучені під час проведення вищевказаного обшуку пістолет та патрони, оскільки факт їх підтверджується іншим доказом - показаннями обвинуваченого ОСОБА_12 , наданими у суді першої інстанції, які є самостійним джерелом доказів, допустимість якого жодним чином не залежить від визнання недопустимим протоколу обшуку, та які у сукупності з іншими доказами, зокрема висновками експертиз, є належними доказами у значенні ст. 85 КПК України і достатніми для визнання ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, на чому наполягають в своїх апеляційних скаргах захисники ОСОБА_18 та ОСОБА_16 .

Захисники ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , не заперечуючи у апеляційних скаргах правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та наданої правової оцінки обставин, вважають незаконним та необґрунтованим судове рішення через допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, які вони розцінюють як істотні.

Зокрема, захисники зазначають, що кримінальне провадження було розглянуто в суді першої інстанції з порушенням правил територіальної підсудності, і що це істотне порушення кримінального процесуального закону. Однак такі доводи не знайшли підтвердження в матеріалах провадження.

Так, територіальна підсудність становить собою визначений процесуальним законодавством порядок розподілу кримінальних проваджень між судами одного й того самого рівня залежно від території, на яку поширюється їхня юрисдикція. Цей порядок ґрунтується на основних засадах судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, засадах кримінального провадження, визначених у главі 2 КПК України, а також засадах організації судової влади.

За приписами ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі, якщо було вчинено декілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Порушення встановлених правил підсудності відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 412 КПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Із матеріалів цього кримінального провадження слідує, що 29 травня 2020 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, прокуратури Дніпропетровської області направив до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000023, згідно з яким ОСОБА_7 обвинувачувався за ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 обвинувачувався за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_9 обвинувачувався за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_10 обвинувачувався за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146 КК України, ОСОБА_12 обвинувачувався за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 обвинувачувався за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України більш тяжким із перелічених кримінальних правопорушень є злочини, передбачені ч. 4 ст. 189 КК України та ч. 3 ст. 289 КК України.

Події злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, згідно з пред`явленим обвинуваченням відбувались у декількох районах м.Дніпра. Зокрема, вимагання грошових коштів спочатку мало місце у лісосмузі, що розташована в кінці АДРЕСА_16 , при цьому заволодіння грошовими коштами відбулось за наступними адресами у АДРЕСА_18 , АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_13 , що відносяться до Індустріального району м.Дніпра.

Події злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, згідно з пред`явленим обвинуваченням відбувались на перехресті вул.С.Ковалевської та вул.Путилівської м.Дніпра.

При цьому, відповідно до відповіді заступника директора департаменту по роботі з активами головного архітектурно-планувального управління ДМР від 22 травня 2024 року №12/19-230 в районі перехрестя вул.Г.Мазепи (раніше вул.С.Ковалевської) та вуд.Ю.Залюбовської (раніше вул.Путилівської) проходить межа Індустріального та Амур-Нижньодніпровського районів м.Дніпра.

З викладеного слідує, що встановлені органом досудового розслідування місця вчинення злочинів охоплюють територію, яка підпадає під юрисдикцію кількох судів, що вправі здійснювати провадження в першій інстанції.

Відповідно до позиції Верховного Суду місце вчинення кримінального правопорушення, в контексті ч. 1 ст. 32 КПК України, визначає територіальну юрисдикцію лише у випадку, якщо воно встановлено з деталізацією, достатньою для визначення меж юрисдикції суду першої інстанції. Якщо встановлене органом досудового розслідування місце вчинення злочину охоплює територію, яка підпадає під юрисдикцію кількох судів, що вправі здійснювати провадження в першій інстанції, така вказівка не дозволяє визначити територіальну підсудність за загальним правилом, зазначеним у першому реченні частини 1 статті 32 КПК України.

Виходячи з приписів статті 32 КПК України якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Із матеріалів провадження слідує, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000023 складено 29 травня 2020 року в приміщенні СУ ГУНП в Дніпропетровській області за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро, пр.Слобожанський, 40, каб. 211, та затверджено в приміщенні прокуратури Дніпропетровської області за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпро, вул.Європейська, 17, каб.10, тобто в межах юрисдикції Індустріального районного суду м.Дніпропетровська.

Отже, при направленні зазначеного вище обвинувального акта до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та прийняття його цим судом до розгляду правила територіальної підсудності, передбачені ст. 32 КПК України, порушені не були.

Викладене спростовує доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про те, що провадження мав розглядати суд, в межах територіальної юрисдикції якого були вчинені кримінальні правопорушення, а саме: або Апостолівський районний суд Дніпропетровської області або Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська.

При цьому доводи захисника ОСОБА_17 про те, що кримінальні правопорушення, інкриміновані ОСОБА_9 , були скоєні на території с.Мар`янське Апостолівського району Дніпропетровської області, а тому справа мала розглядатися Апостолівським районим судом Дніпропетровської області, є безпідставними, оскільки вимогами КПК України, зокрема, ст. 32 КПК України, визначається територіальна підсудність кримінального провадження в цілому, а не щодо кожного обвинуваченого, наявного у ньому.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_34 про невідповідність призначеного ОСОБА_12 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, слід зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_12 в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_12 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_18 також не наведено.

При призначенні ОСОБА_12 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також встановив відсутність обставин, що помякшують та обтяжують покарання обвинувачених.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який раніше не судимий, має середню освіту, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується задовільно, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_12 в межах санкцій ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 146, ч. 1 ст. 263 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.

Доводи захисника про те, що майже три роки до ОСОБА_12 був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, останній своєчасно з`являвся в судові засідання, характеризується як людина, яка не є суспільно небезпечною, має постійне місце проживання та місце роботи, мають місце, проте не є підставою для пом`якшення призначеного йому покарання з огляду на ступінь тяжкості та обставини вчинених кримінальних правопорушень, а також особу обвинуваченого.

Апеляційний суд в даному випадку не може не зауважити, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. Значення покарання в боротьбі зі злочинністю визначається не його жорстокістю, а неминучістю, своєчасністю, справедливістю і невідворотністю його застосування за кожний вчинений злочин. Роль і значення покарання багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. У кожному конкретному випадку суд повинен призначити покарання з дотриманням вимог і положень ст. 65 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

З урахуванням викладеного, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене ОСОБА_12 судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_12 менш суворого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_18 , апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_18 доводи про те, що призначене ОСОБА_12 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для призначення обвинуваченому ОСОБА_12 менш суворого покарання, про що наполягав в апеляційній скарзі захисник.

Також, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в межах санкцій інкримінованих їм кримінальних правопорушень, яке визначено відповідно до вимог ст. 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, осіб обвинувачених та яке буде необхідним та достатнім для їх виправлення, перевиховування і попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

Посилання захисника ОСОБА_16 на те, що суд у вироку як прокурора, який був присутній, зазначив ОСОБА_26 , якого на той момент там не було, мають місце, проте не є істотним порушенням кримінального процесуального закону та підставою для скасування оскаржуваного вироку, а технічною опискою, яка може бути виправлена судом першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.

Що стосується заявленого захисником ОСОБА_17 клопотань про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт, слід зазначити, що захисник не заперечував щодо вирішення вказаного клопотання у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення за результатами розгляду апеляційних скарг.

Розглядаючи вказане клопотання апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною першою статті 201 КПК України встановлено, що обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, мають право подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього судом, чи про зміну способу їх виконання.

Підставами для звернення до суду з клопотанням про зміну застосованого запобіжного заходу є обставини, які або існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які не було відомо сторонам, або які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу. Такими підставами, наприклад, може бути суттєва зміна обставин, що були взяті судом до уваги при застосуванні запобіжного заходу. Таким чином, зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються обставини, що враховувалися судом при його застосуванні.

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

За висновком суду першої інстанції після ухвалення оскаржуваного вироку ризики переховування ОСОБА_9 від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення продовжують існувати з огляду на суворість призначеного йому покарання, обставини вчинення кримінальних правопорушень та відомості про особу обвинуваченого. Водночас схильність і здатність обвинуваченого приховувати свої протиправні дії всіма доступними силами та засобами свідчать про необхідність вжиття передбачених законом заходів для забезпечення його належної процесуальної поведінки. Жоден інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не здатен забезпечити його подальшу належну процесуальну поведінку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) передбачено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом. У рішенні від 04 червня 2015 року справі «Руслан Яковенко проти України» ЄСПЛ зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні пп.«а» п. 1 ст. 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили та його можна оскаржити.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Таким чином, попереднє ув`язнення не є покаранням, оскільки особа перебуває в місцях ув`язнення ще до набрання вироком законної сили. Водночас перебування особи в умовах ізоляції від суспільства за характером обмежень, покладених на особу, фактично прирівнюється до позбавлення волі як виду покарання.

Запобіжний захід як захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України). Тримання особи під вартою на підставі вироку суду здійснюється з метою забезпечення апеляційного перегляду такої справи як складової кримінального провадження, з урахуванням ризику переховування від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за скоєння злочину.

З вироку суду випливає, що при продовженні строку дії запобіжного заходу обвинуваченим судом першої інстанції, окрім продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, було взято до уваги також обставини відповідного кримінального провадження та обставини, що стосуються безпосередньо обвинувачених. Водночас стороною захисту у поданих клопотаннях не наведено будь-яких нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції та могли слугувати підставою для зміни обраного запобіжного заходу.

З огляду на обставини цього провадження, особу обвинуваченого та внутрішнє переконання апеляційного суду у доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, вид та розмір призначеного йому за оскаржуваним вироком суду покарання, відсутні підстави для зміни застосованого щодо ОСОБА_9 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки саме такий запобіжний захід є мінімально можливим для забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження.

Той факт, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на час апеляційного перегляду зменшились, оскільки наразі вже допитані усі свідки та потерпілі у провадженні, має місце, проте не може у цьому конкретному випадку бути підставою для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки набрання обвинувальним вироком законної сили, на переконання апеляційного суду, значно підвищує ризик можливого переховування обвинуваченого від відбування покарання.

З урахуванням викладеного клопотання захисника ОСОБА_17 про зміну обраного щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід залишити без задоволення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_16 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особами, які перебувають під вартою в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4