Провадження № 1-кс/686/8291/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , ознайомившись із клопотанням заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001376,

встановила:

01.10.2024 заступник керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із клопотанням про накладення арешту на майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення: земельну ділянку з кадастровим номером :01:010:0018 площею 0,1549 га (для ведення особистого селянського господарства); земельну ділянку №:01:002:0277 площею 0,0698 га (для ведення особистого селянського господарства; земельну ділянку №:01:002:0276 площею 0,1886 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку); житловий будинок площею 76,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом тимчасового позбавлення можливості відчужувати вказане майно.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає поверненню, у зв`язку із наступним.

Слідчим управлінням ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001376 від 27.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

У обґрунтування клопотання зазначено, що 24.09.2024 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

30.09.2024 ОСОБА_3 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 367 КК України.

27.09.2024 прокурором у даному кримінальному провадженні заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на суму 226585,69 грн.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав ОСОБА_3 належить: земельна ділянка кадастровий номер :01:010:0018 площею 0,1549 га (для ведення особистого селянського господарства, нормативно-грошова оцінка якої може складати 6110,28 грн.), земельна ділянка №:01:002:0277 площею 0,0698 га (для ведення особистого селянського господарства, нормативно-грошова оцінка якої може складати 2764,08 грн.), земельна ділянка №:01:002:0276 площею 0,1886 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), середньозважена ціна якої може складати 93000 грн., житловий будинок площею 76,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (середньозважена ціна якого може складати 132000 грн.).

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до ч 2 ст. 170 КПк України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна ініціатор клопотання зазначив, що метою такого заходу кримінального провадження є відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Подаючи клопотання, прокурор указує, що оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :01:010:0018 площею 0,1549 га (для ведення особистого селянського господарства) може складати 6110,28 грн., оцінка земельної ділянки №:01:002:0277 площею 0,0698 га (для ведення особистого селянського господарства) може складати 2764,08 грн., середньозважена ціна земельної ділянки №:01:002:0276 площею 0,1886 га (для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) може складати 93 000 грн., середньозважена ціна житлового будинку площею 76,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 може складати 132 000 грн.

Разом із тим, до клопотання не долучено доказів, які би підтверджували зазначене твердження та указували би на орієнтовану вартість майна, щодо якого ініційоване клопотання, що надало би суду можливість з`ясувати дотримання вимог щодо співмірності вартості арештованого майна розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням і зазначеної у цивільному позові.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин клопотання прокурора про арешт майна не може бути розглянуто по суті і підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст.171-173 КПК України, слідча суддя

постановила:

Клопотання заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні №0001376, повернути прокурору.

Встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя