Справа № 742/6789/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/395/24
Категорія - ч. 2 ст. 190 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції із захисником, з використанням його власних технічних засобів, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000538 від 03 листопада 2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 січня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уди Золочівського району Харківської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, до затримання проживаючого по АДРЕСА_1 , який 10 липня 2019 року був засуджений Московським районним судом м. Харкова від за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі та звільнився 14 листопада 2019 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з дня його фактичного затримання з 04 листопада 2023 року.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення проти власності, судимість за яке не знята та не погашена у встановленому законом порядку, 03 листопада 2023 року, достовірно розуміючи протиправність своєї діяльності, за попередньою змовою з невстановленими особами, повторно, відповідно до заздалегідь розробленого плану, який полягав у повідомленні потерпілій особі похилого віку заздалегідь недостовірної інформації про те, що її дочка попала в дорожню транспортну пригоди, за наслідками якої отримала тілесні ушкодження та потребує негайного оперативного втручання в Прилуцькій центральній міській лікарні.

Злочинний умисел був розрахований на те, щоб у потерпілої особи було обмаль часу для обдумування отриманої інформації та створення уяви про необхідність швидкої передачі грошових коштів з метою надання необхідної медичної допомоги.

У подальшому, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами, за попередньою змовою, повторно, обвинувачений ОСОБА_6 03 листопада 2023 року о 12 год. прибув до будинку АДРЕСА_2 , де невстановлена особа продовжувала спілкування з потерпілою ОСОБА_9 за допомогою мобільного зв"язку, а ОСОБА_6 повідомив їй, що це саме йому потрібно передати грошові кошти для лікування її дочки.

Довірившись інформації, яку потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала від невстановленої особи та ОСОБА_6 , остання, будучи введеною в оману, сприймаючи інформацію, передала йому грошові кошти розмірі 40 000 грн. та 750 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 03.11.2023 становить двадцять сім тисяч сто п?ятдесят гривень, після чого ОСОБА_6 швидко залишив місце вчинення кримінального правопорушення з грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, чим спричинив останній матеріальну шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду в частині призначеного йому покарання змінити, обрати йому більш м`який вид покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, оскільки при призначенні покарання суд першої інстанції врахував не усі пом`якшуючі обставини.

Так, судом не був врахований його хворобливий стан здоров`я за наслідками кульового поранення, отриманого ним 22 серпня 2022 року в Харківській області в зоні бойових дій. Просить врахувати, що в період з 28 серпня 2022 року по 26 квітня 2023 року він перебував в полоні, тому був позбавлений можливості прооперуватися та закрити ілеостому. 08 травня 2023 року в нього стався заворот тонкої кишки з вузлоутворенням та некрозом тонкої кишки, що також унеможливило закриття ілеостоми протягом 6 місяців. Через 6 місяців 03 листопада 2023 року, перебуваючи в моральному розпачі ним було вчинене дане кримінальне правопорушення.

Під час перебування під вартою він також не зміг вирішити питання щодо покращення стану свого здоров`я, оскільки начальник медичної частини слідчого ізолятору відмовився його направити до закладу охорони здоров`я для проведення операції. Розуміючи, що він непрацездатний інвалід 2 групи.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили врахувати всі наведені обставини та призначити ОСОБА_6 більш м`який вид покарання у виді обмеження волі, надавши можливість пройти необхідне медичне лікування, прокурора, яка заперечувала проти доводів сторони захисту та просила вирок суду в частині призначеного покарання залишити без змін, врахувавши обставини вчинення обвинуваченим даного кримінального правопорушення, особу потерпілої, прийнявши до уваги, що незадовільний стан здоров`я не може бути виправданням дій винного та не зменшує ступінь суспільної небезпеки вчиненого, а тому визначений судом строк покарання сприятиме виправленню та перевихованню ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном, грошовими коштами потерпілої ОСОБА_9 , шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним під час досудового розслідування доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, тому колегією суддів не перевіряються.

Розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції відбувався за правилами ч. 3 ст. 349 КПК України.

За правилами ст. ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена норами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета,спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинене групою осіб характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Отже, справедливість розглядається як рівновага між вчиненим кримінальним правопорушенням і наслідками для особи, яка його вчинила, тобто між вчинком і покаранням.

На несправедливість призначеного вироком суду першої інстанції покарання має вказувати істотна (очевидна диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання, і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватись при призначенні покарання.

Як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, обставин, які б істотно знижували ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та давали підстави для призначення більш м`якого покарання ніж визначив суд першої інстанції, встановлено не було. Не наведено таких обставин і в апеляційній скарзі обвинуваченим.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд у повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, його вік та відношення до вчиненого, той факт, що раніше він вже притягувався до кримінальної відповідальності, задовільно характеризується за місцем проживання. Прийняв до уваги наявність пом`якшуючих його вину обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне часткове відшкодування завданого збитку, а також обставину, яка обтяжує його вину - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, і призначив покарання в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги відомості про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , які не підтверджені медичними документами, однак не приймає ці дані, які такі, що зменшують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення чи дають підстави для призначення іншого більш м`якого виду покарання, як про це просить обвинувачений.

Крім того, судом ОСОБА_6 призначений не максимальний строк покарання у виді позбавлення волі, більшу частину з якого він фактично відбув, перебуваючи під вартою. Після набрання вироком законної сили, за наявності медичних показань, засуджений не буде позбавлений можливості отримати необхідну медичну допомогу, навіть під час відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Посилання апелянта на те, що начальником медичної частини Чернігівського слідчого ізолятора йому було відмовлено в наданні медичної допомоги не приймається до уваги, як таке, що не підтверджується жодним документом, як не підтверджується медичними даними й необхідність у проведенні операційного втручання ОСОБА_6 , як він про це неодноразово вказує в апеляційній скарзі.

Більш того, маючи такий тяжкий стан здоров`я, потребуючи хірургічного втручання, ОСОБА_6 з міста Харкова прибув до м. Чернігова, замість того, щоб звернутися за отриманням медичної допомоги, вчинив кримінальне правопорушення по заволодінню грошовими коштами у особи похилого віку, спекулюючи при цьому наданням неправдивих відомостей про стан здоров`я дочки потерпілої.

Така поведінка обвинуваченого свідчить, що його виправлення та перевиховання можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, де він не становитиме небезпеки для суспільства та окремих його громадян, адже навіть власний тяжкий стан здоров`я не зміг утримати ОСОБА_6 від вчинення кримінального правопорушення, отже призначення іншого більш м`якого виду покарання у виді обмеження волі, як про це просить обвинувачений, не буде дієвим та не досягне мети, яка визначена ч. 2 ст. 50 КК України.

Більш того, обвинувачений вказує на поганий стан здоров`я і наявність у нього показників для визнання його інвалідом другої групи, що в силу вимог ч. 3 ст. 61 КК України, виключає призначення покарання у виді обмеження волі.

Отже, при обранні виду і строку покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст. 65 КК України, суд першої інстанції в повній мірі врахував суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, навмисну форму вини, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив його в необхідних межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України.

Колегія суддів вважає, що саме такий строк відбування покарання та обрана судом форма його відбування, повністю відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, є достатньою та необхідною для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 січня 2024 року щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12