1-кп/205/1045/24
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001102 від 24 липня 2024 року стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянин України, не одружений, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно працевлаштований на посаді водія, має середню спеціальну освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

17 липня 2024 року приблизно о 18 годині 33 хвилини водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «VOLKSWAGEN VENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 06.06.2024 належить ОСОБА_7 , в світлий час доби здійснював рух по своїй смузі сухого асфальтобетонного покриття проїзної частини дороги вул. Генерала Волівача, Новокодацького району м. Дніпро, з боку вул. Старий шлях у напрямку вул. Природної, наближаючись до нерегульованого перехрестя із вул. Козирева.

У вищевказаний час, тобто 17 липня 2024 року приблизно о 18 годині 33 хвилин, в попутному йому напрямку попереду, біля правого краю проїзної частини дороги вул. Генерала Волівача, в безпосередній близькості до нерегульованого перехрестя із вул. Козирева, рухався електровелосипед «ОРТІМА», без номера, під керуванням малолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Надалі, під час зближення, водій ОСОБА_3 не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати вимоги Правил дорожнього руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху та проявляючи кримінальну протиправну недбалість, коли повинен був та міг передбачити можливість настання суспільно небезпечних наслідків, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість виявити попереду нерегульоване перехрестя із вул. Козирева, до якого наближалася велосипедист ОСОБА_8 , розпочав маневр її обгону із виїздом на смугу зустрічного руху, внаслідок чого на нерегульованому перехресті вул. Генерала Волівача із вул. Козирева передньою правою частиною автомобіля «VOLKSWAGEN VENTO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , допустив наїзд на ліву бокову передньою частину електровелосипеда «ОРТІМА», без номера, (район пера передньої вилки), під керуванням малолітньої ОСОБА_8 , яка в порушення вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху на вищевказаному нерегульованому перехресті змінила напрямок свого руху вліво, у напрямку вул. Козирева.

Своїми діями ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3.б) та 14.6.а) Правил дорожнього руху.

Порушення вимог п. 14.6.а) Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 , знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної події, внаслідок якої малолітній водій електровелосипеда «ОРТІМА», без номера, ОСОБА_8 отримала тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до настання її смерті.

Смерть ОСОБА_8 настала 17 липня 2024 року о 19 годині 50 хвилин у автомобілі швидкої медичної допомоги «FIAT DUKATO», реєстраційний номер НОМЕР_4 , за адресою: АДРЕСА_3 , від сумісної тупої травми тіла: закритих переломів кісток склепіння та основи черепа; крововиливів під м`якими оболонками головного мозку, у проекції переломів кісток скелету та ушкодженні внутрішніх органів; забій головного мозку; ушкодження селезінки з послідуючою кровотечою у черевну порожнину; у черевній порожнині темно-червона, рідка кров у значній кількості; закритий розрив крижово-клубового суглобу праворуч; на передній поверхні черевної стінки ліворуч, рвано-забійна рана; синці та садна на тулубі та кінцівка і ускладнилася шоком.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК за ознаками порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та суду пояснив, що дійсно він, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаному місці та у вказаний час здійснив наїзд на електровелосипед, який несподівано для нього почав змінювати напрямок руху, після чого зупинився, намагався надати першу допомогу, викликав співробітників поліції та швидку. У скоєному щиро кається, дуже жалкує про вчинене.

Потерпілий ОСОБА_6 підтвердив покази, надані обвинуваченим ОСОБА_3 та додатково зазначив, що будь-яких претензій матеріального та/або морального характеру до обвинуваченого не має, оскільки останній відшкодував заподіяну шкоду у повному обсязі, просив суд про призначення покарання у мінімальному розмірі без реального його відбування.

Положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі зазначеної норми процесуального закону, повинен роз`яснити суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій (Постанова ККС ВС від 03.08.2023 у справі №281/181/21).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та потерпілий не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються та вважає за необхідне обмежитись дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, суд, допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суд про обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, знайшла своє підтвердження у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особо, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належать до категорії необережних тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_3 раніше не судимий, визнав свою провину у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдану шкоду, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, офіційно працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК, суд відносить щире каяття, яке ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК, з огляду на зміст пред`явленого обвинувачення та забороною погіршувати становище обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд... при призначенні покарання у виді... позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд зазначає, що з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що „окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину (абзац п`ятий підпункту 4.1); „правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям (абзац четвертий підпункту 4.2).

За вказаних вище обставин, з огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку реальне відбуття обвинуваченим ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі буде непропорційним відносно вчиненого ним злочину, а мета покарання може бути досягнута без ізоляції його від суспільства, проте в умовах контролю за його поведінкою зі сторони державних органів.

При вирішенні питання щодо необхідності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 офіційно працевлаштований у ТОВ «АГРІКА ПЛЮС» на посаді водія, тобто керування транспортними засобами є єдиним його джерелом доходу, а також враховуючи позицію потерпілого, який просив суд не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, суд вважає за недоцільне призначення такого додаткового покарання.

Таким чином, суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, який не пов`язаний із застосування насильства, вказані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховуючи необережний характер вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, однак із здійсненням контролю за поведінкою обвинуваченого з боку органів з питань пробації, у зв`язку з чим, суд призначає покарання, передбачене санкцією статті та з застосуванням положень ст. 75 КК без застосування додаткового покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування залучався експерт для проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу та для проведення судової автотехнічної експертизи, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 витрати на їх проведення на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішуються судом в порядку ст. 100 КПК.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно підлягають скасуванню.

Керуючись ст. ст. 7, 128, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк в 2 роки.

На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

На підстав ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судових експертиз технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/104-24/29595-ІТ від 07.08.2024 у розмірі 3029 гривень 12 копійок, №СЕ-19/104-24/29602-ІТ від 06.08.2024 у розмірі 3029 гривень 12 копійко, за проведення транспортно-трасологічної експертизи №СЕ-19/104-24/29591-ІТ від 01.08.2024 у розмірі 3029 гривень 12 копійок та за проведення комплексної судової транспортно-трасологічної експертизи №КСЕ-19/104-24/31808-ІТ у розмірі 3029 гривень 12 копійок.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладені ухвалами слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 липня 2024 року скасувати.

Речові докази, якими визнано автомобіль «Volkswagen Vento», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_7 та який зберігається на спецмайданчику тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_4 повернути ОСОБА_7 за належністю;

Електровелосипед «ОРТІМА» без номерного знаку, який зберігається на спецмайданчику тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_4 повернути потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Копії вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1