В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 та його адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 та його - адвокат ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Ужгород, кримінальне провадження № 308/22595/23, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001478 від 17.07.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

16.07.2023 року, о 23 год. 44 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «Chevrolet», моделі «Nubira», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Ужгород, по вул. Легоцького, зі сторони вул. Капушанської, вирішив виїхати на нерегульоване перехрестя з круговим рухом, на перехрестя вулиць Легоцького та ОСОБА_8 . Так, наблизившись до даного перехрестя зі швидкістю 29,6 … 32.8 км. на годину, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинний був і міг їх передбачити, тобто діючи зі злочинною недбалістю, не обрав безпечну швидкість щоб мати змогу постійно контролювати рух, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не виконав вимоги п. 16.12 Правил дорожнього руху України, тобто не зменшуючи швидкість, виїхав на нерегульоване перехрестя з круговим рухом, при цьому не надав перевагу в русі транспортному засобу, що вже рухався по колу з увімкненими передніми та задніми світловими приладами зі швидкістю 20.5 … 22.7 км. на год., який був позбавлений можливості зупинитись до місця скоєння зіткнення електросамокату марки «Okai», моделі «ES-400B», потужністю двигуна 700 Вт., служби шерингу електросамокатів «Vevi», водієм якого був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в результаті чого, передньою правою частиною свого автомобіля допустив зіткнення із задньою частиною даного електросамокату, від якого водій електросамокату втратив рівновагу та впав на асфальто-бетонне покриття, де отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді: «ВЧМТ, геморагічний забій головного мозку 11 ст. з САК та субдуральною гематомою справа з лівобічним гемі синдромом та астено-вегетативним синдромом, перелом кісток основи черепа, гостра правобічна нейросенсорна приглуховатість»

Виникли вищевказані тілесні ушкодження внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини кузова транспортного засобі із подальшим відкиданням та ударянням об тверде підлегле покриття. По давності виникнення вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час ДТП, яка мала місце 16.07.2023 року.

Тілесні ушкодження у вигляді «Гостра правобічна нейросенсорна приглуховатість» привели до розладу здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день) і за цією ознакою згідно п 2.2.2. "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Всі інші тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно п. 2.1.3 (б.в.г.) "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Окрім цього, в ході досудового розслідування встановлено, що електросамокат марки «Okai», моделі «ES-400B», потужністю двигуна 700 Вт. згідно ст. 1 ЗУ «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» відноситься до легкого персонального електричного транспортного засобу, оскільки потужність його двигуна становить до 700 Вт.

У такий спосіб ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі ПДР України), а саме п. 16.12 «Перевага в русі на нерегульованих перехрестях, де організовано круговий рух і які позначені дорожнім знаком 4.10, надається транспортним засобам, які вже рухаються по колу».

З технічної точки зору, у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, стали дії водія автомобіля «Chevrolet», моделі «Nubira», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 , який не дотримався вимог пункту 16.12 Правил дорожнього руху України.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину визнав повністю, щиро покаявся у вчиненому та підтвердив обставини вчиненого злочину, що викладені в обвинувальному акті, при цьому вказавши суду час, місце і спосіб вчиненого злочину. На даний час шкоду відшкодував, шкодує у вчиненому та просить суд суворо його не карати.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що спричинена йому шкода - ОСОБА_4 відшкодована, будь-яких претензій до обвинуваченого не має. Цивільний позов заявлений до обвинуваченого ОСОБА_4 просив залишити без розгляду.

Заслухавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та про порядок їх дослідження, суд в порядку ч.3 ст.349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, оскільки проти цього не заперечують учасники судового провадження, які правильно зрозуміли зміст цих обставин і сумнівів у добровільності і істинності їх позицій не має, розуміючи при цьому, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії від 06.12.1998 (пункт 253), Козинець проти України від 06.12.2007 (пункт 54), Нечипорук і Йонкало проти України від 21.04.2011 (пункт 150), Зякун проти України від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Отже, заслухавши сторін судового провадження, суд приходить, «поза розумним сумнівом», до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що відповідно до вимог ст.ст.12,25 КК України є необережним тяжким злочином, та те, що ОСОБА_4 раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Поряд з вказаними обставинами, при призначенні покарання суд враховує дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який на обліку в лікарів нарколога, психіатра не перебуває, має постійне місце проживання.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є те, що останній щиро покаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, дав визнавальні показання, добровільно відшкодував спричинену шкоду.

Відповідно до ч.2 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 те, що останній свою вину визнав повністю, є молодим за віком, на утриманні має неповнолітню дитину та хворіючи матір інваліда.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а тому приходить до висновку, що для досягнення мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, в межах санкцій ч.2 ст.286 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому вважає за необхідне застосувати положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням йому обов`язків, згідно ст.76 КК України.

Що стосується додаткової міри покарання передбаченої у ч.2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то зважаючи на фактичні обставини скоєного злочину, зокрема те, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом перебуваючи у тверезому стані, порушив лише один пункт ПДР України, то така на думку суду до застосування не підлягає.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Що стосується заявленого по справі цивільного позову, то слід зазначити наступне.

09.01.2024 року від потерпілого ОСОБА_6 надійшла позовна заява у даному кримінальному провадженні про стягнення з ОСОБА_4 та ПрАТ «СК Перша» моральної та матеріальної шкоди.

13.05.2024 року від представника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшла уточнена позовна заява у якій остання просила стягнути з ПрАТ «СК «ПЕРША» на користь ОСОБА_6 32 297,78 грн. матеріальної шкоди, 1614,88 грн. моральної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди та 20 500 грн. витрат на правничу допомогу.

Також адвокатом подано до суду заяву про залишення позовної заяви в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , без розгляду.

Згідно з п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 та ПрАТ «СК Перша» про стягнення моральної та матеріальної шкоди, в частині позовних вимог до ОСОБА_4 , слід залишити без розгляду.

Що стосується уточненого цивільного позову ОСОБА_6 до ПрАТ «СК Перша», то слід зазначити наступне.

Судом встановлено, що 16.07.2023 в м. Ужгород на перехресті вулиць Легоцького та М.Заньковецької сталася ДТП за участі ТЗ Chevrolet д.н.3. НОМЕР_1 за кермом якого знаходився ОСОБА_4 та електросамокату «Okai» ES-400B, яким керував Позивач.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ТЗ Chevrolet д.н.3.А08734ЕР застрахована в ПрАТ «СК «Перша» за полісом АР6482637.

Відповідно до даного полісу страхова сума на одного потерпілого (ліміт відповідальності страховика) за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 320 000,00 грн., заподіяну майну - 160 000,00 грн.

Так, в уточненій позовній заяві позивач (потерпілий) просить стягнути з страхової компанії - 32 297,78 грн. матеріальної шкоди, 1614,88 грн. моральної шкоди, заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди та 20 500 грн. витрат на правничу допомогу.

Що стосується витрат на лікування, то слід зазначити наступне.

В позовній заяві Позивач зазначає, що у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок ДТП поніс витрати на лікування у розмірі 4 572,51 грн., що підтверджується відповідними чеками.

Відповідно до п.24.1 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, біагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Позивачем підтверджено витрати пов`язані з лікуванням у розмірі 4 572,51 грн.

Відповідно до п.24.2 Закону мінімальний розмір страхового відшкодування регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Відповідно до п.24.3 Закону якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Оскільки документально підтверджений розмір витрат пов`язаних з лікуванням є менший, ніж це передбачено Законом, то розрахунок страхового відшкодування за шкоду завдану життю і здоров`ю здійснюється у відповідності до п.24.2 ст. 24 Закону.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» мінімальний розмір заробітної плати станом на 01 січня 2023 року становить 6 700,00 грн.

Згідно наданих Позивачем медичних довідок підтверджено перебування на лікуванні в наступні періоди:

- з 16.07.2023 по 03.08.2023 (19 к.д) - підтверджується інформацією зазначеною у виписці із медичної карти стаціонарного хворого 2540 (в анамнезі захворювання зазначено, що Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «ЦМКЛ» ЗОР з 16.07.2023 по 03.08.2023);

- з 14.08.2023 по 18.08.2023 (5 к.д.) - підтверджується листом непрацездатності (інформаційна довідка з електронної системи охорони здоров`я);

- з 08.09.2023 по 11.09.2023 (4 к.д.) - підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого 2540.

Тобто, загальна кількість днів лікування, підтверджена відповідним закладом охорони здоров`я - 28 к.д. (19 НОМЕР_2 ).

Отже, мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням Позивача розраховується наступним чином та становить: (6 700,00 грн.*1/30)*28 = 6 253,33 грн.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з страхової компанії підлягає стягнення на користь потерпілого ОСОБА_6 саме вказана сума.

Щодо відшкодування не отриманих доходів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності.

Підтвердженням втрати непрацездатності с відповідний документ, що підтверджує тимчасову непрацездатність - листок непрацездатності.

Відповідно до довідки про заробітну плату вих. № 2845-23 від 22.09.2023, надану Позивачем, останній працює та ТОВ «ОККО-ДРАЙВ» на посаді - молодший оператор АЗС з формою працевлаштування «основний». Згідно даної довідки за період березень 2023 - серпень 2023 Позивачу сплачено заробітну плату та допомогу по листках непрацездатності в розмірі: Березень 2023 - 12 953,81 грн.; Квітень 2023 - 11 499,77 грн.; Травень 2023 - 9 656,78 грн.; Червень 2023 - 11 976,47 грн.; Липень 2023 - 8 774,17 грн.; Серпень 2023 - 9 242,22 грн.

Позивачем надано листок непрацездатності за період з 14.08.2023 по 18.08.2023 - 5 календарних днів, а отже відшкодуванню підлягають не отримані доходи за період з 14.08.2023 по 18.08.2023.

З наданих Позивачем документів, а саме довідки про заробітну плату вбачається, що Позивачу було здійснено виплату заробітної плати та допомоги по листках непрацездатності у серпні 2023 в розмірі 9 242,22 грн.

Виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності здійснюється роботодавцем згідно постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» та постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2015 року №440 «Про затвердження Порядку оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, за рахунок коштів роботодавця» (надалі - Постанова № 440).

Так, відповідно до п. 1 Постанови № 440 цей порядок визначає умови оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, застрахованій особі (далі - дні тимчасової непрацездатності) за рахунок коштів роботодавця.

Відповідно до п. 2 Постанови № 440 оплата днів тимчасової непрацездатності здійснюється за основним місцем роботи застрахованої особи та за місцем роботи за сумісництвом у формі матеріального забезпечення, що повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Відповідно до п. З Постанови № 440 підставою для оплати днів тимчасової непрацездатності є виданий в установленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника, скріпленим печаткою за основним місцем, роботи.

Тобто, виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за 5 к.д. здійснюється роботодавцем. Оскільки, Позивачем належним чином підтвердженого його непрацездатність саме за 5 к.д. (період з 14.08.2023 по 18.08.2023), то за вказаний період непрацездатності Позивачу було виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності роботодавцем у повному обсязі. Вказана виплата включена у суму вказану в довідці про доходи за серпень 2023.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 «Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Відповідно до ст. 25 Закону позивач, як працююча за трудовим договором особа, має право на відшкодування за рахунок страховика забезпеченого транспортного засобу шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у виді не отриманого доходу - не отриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства України про працю.

Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (надалі - Порядок № 100), передбачено, що цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується й в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться, виходячи із середньої заробітної плати.

Відповідно до п.2 Порядку№100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Оскільки ДТП трапилась 16.07.2023, то для визначення середньомісячної заробітної плати береться червень 2023 та травень 2023.

У червні 2023 Позивачу нараховано - 11 976,47 грн., у травні 2023 - 9 656,78 грн. Кількість робочих днів у червні - 22, у травні - 23.

Враховуючи кількість робочих днів у травні 2023 та червні 2023, середньоденна заробітна плата Позивача у ці місяці становила - 480,74 грн. ((11 976,47 грн. + 9 656,78 грн.)/45).

Кількість робочих днів тимчасової непрацездатності позивача у період з 14.08.2023 по 18.08.2023 становить - 5 робочих днів, а тому розмір середньої заробітної плати за час тимчасової непрацездатності Позивача, яка підлягала б відшкодуванню згідно із статтею 25 Закону, становить 2 403,70 грн.

Однак, згідно з наданими Позивачем довідки та листка непрацездатності вбачається, що за вказаний період непрацездатності Позивачу було відшкодовано його дохід (заробітна плата) у виді допомоги по тимчасовій непрацездатності роботодавцем, а тому відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування згідно зі ст. 25 Закону.

Відповідно до ч. 7 ст. 94 закону України «Про страхування» страхова виплата не може перевищувати розмір прямого збитку, заподіяного страхувальнику та/або іншій особі, передбаченій договором страхування. Отже законодавством передбачається, що відшкодування за договором страхування відповідальності не може перевищувати розміру прямого збитку, тобто не покритого іншим видом страхування, якого зазнав страхувальник, а тому не може бути подвійного страхування виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, відшкодовану за рахунок інших видів страхування.

Таким чином у страхової компанії відсутні правові підстави для здійснення виплати страхового відшкодування по тимчасовій непрацездатності Позивачу, оскільки дану виплату Позивач отримав від роботодавця.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що вказані вимоги позивача (потерпілого) є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають до задоволенню.

Щодо відшкодування моральної шкоди.

В позовній заяві Позивач розраховує розмір моральної шкоди, як відсоток від суми витрат на лікування та розміру не отриманих доходів (5%*(4 572,51 грн. + 33 500,00 грн.). Однак такий розрахунок є некоректним та таким що суперечить вимогам Закону.

Відповідно до ст.26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Тобто, чинним законодавством чітко встановлено обмеження щодо стягнення з страховика розміру моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Як уже зазначалось, розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням Позивача становить 6 253,33 грн., розмір не отриманих доходів у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності - 0 грн.

Отже, розмір моральної шкоди розраховується наступним чином та становить: 6 253,33 грн. *5% = 312,67 грн.

Таким чином, розмір моральної шкоди, який підлягає виплаті Позивачу становить - 312,67 грн.

Щодо стягнення понесених судових витрат, то необхідно зазначити, що як встановлено судом, Позивач не звертався до Відповідача ні з повідомленням про ДТП, ні з заявою про виплату, позбавивши таким чином страховика на врегулювання даного питання у досудовому порядку.

Крім цього, позивачем не надано суду всі встановлені законом належні докази на підтвердження понесених реальних витрат на правову допомогу.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про відсутність правових підстави для задоволення даної вимоги.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що заявлений ОСОБА_6 уточнений позов до ПрАТ «СК Перша» підлягає до часткового задоволення.

Судові витрати за проведену по справі експертизу в сумі 9560, 00 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Долю речових доказів по справі, суд вирішує у порядку визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.7-29, 368-371,373,374,376,392,394,395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1,2 ч.1 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Уточнений цивільний позов задоволити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК Перша» на користь ОСОБА_6 , спричинену матеріальну шкоду у розмірі 6253,33 грн. та 312,67 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь НДЕКЦ в Закарпатській області судові витрати за проведені по справі експертизи в сумі 9560 грн. (одержувач: УК у м. Ужгород 24060300, код одержувача: 38015610, р/рахунок: 7002 в ГУДКСУ в Закарпатській області, МФО: 899998, призначення: за експертизу).

Арешт накладений ухвалою слідчого судді від 24.07.2023 року на транспортний засіб марки «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 скасувати.

Речовий доказ по справі: транспортний засіб марки «Chevrolet Nubira» д.н.з. НОМЕР_1 вважати повернутим власнику.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий ОСОБА_1