Провадження №1-кп/521/1717/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 19.08.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000602, у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, працюючого ФОП « ОСОБА_4 », зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи їх настання, у невстановлені дату та час, діючи умисно, в порушення вимог Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, (далі Інструкція), у невстановлений досудовим розслідуванням час, придбав із не встановленого під час досудового розслідування веб-сайту телескопічну дубинку, яка відноситься до контактної холодної зброї ударно-дробильної дії, та розпочав зберігати її при собі у сумці з метою самозахисту.

У подальшому, 19 серпня 2024 року у світлу пору доби, більш точного часу в ході досудового розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , переслідуючи умисел на незаконне носіння телескопічної дубинки, яка відноситься до контактної холодної зброї ударно-дробильної дії, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, розуміючи, що виготовлена дубинка є холодною зброєю, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на носіння дубинки без передбаченого законом дозволу, виходячи з квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, достовірно знаючи, що не має передбаченого законом права на носіння холодної зброї, без законних підстав, а також без отримання дозволу, обов`язковість якого регламентовано п.п. 2, 4,9, 10 Положенням про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 та главами 2, 12 Інструкції, помістив до своєї сумки чорного кольору телескопічну дубинку та утримуючи сумку при собі, здійснював незаконне носіння телескопічної дубинки, яка згідно висновку експерта відноситься до контактної холодної зброї ударно-дробильної дії в м. Одесі до моменту її виявлення та вилучення працівниками поліції 19.08.2024 за адресою: АДРЕСА_2 .

Обвинувачений винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, дав показання про те, що працює збірником меблів, а також зареєстрований як ФОП « ОСОБА_4 », надає послуги водія таксі. Через інтернет придбав телескопічну дубинку для особистого самозахисту, оскільки повертається з роботи пізно. 19.08.2024 зранку за адресою: АДРЕСА_2 , був зупинений працівниками поліції, при поверхневому огляді добровільно видав телескопічну дубинку. Про заборону носіння телескопічної дубинки не знав. У скоєному розкаявся, висловив жаль з приводу вчиненого, просив суворо не карати.

Оскільки пояснення обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи, то суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники правильно розуміють зміст цих обставин, є добровільними у таких своїх позиціях, а також - роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, а саме у носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі "Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора": "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах".

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який віднесено до категорії нетяжких злочинів, ставлення до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, не має на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 2 ст. 263 КК України, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням досліджених обставин, суд призначає йому найм`якше покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 263 КК України, у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням майнового стану обвинуваченому ОСОБА_4 , суд вважає за можливе розстрочити виплату призначеного штрафу у розмірі 17 000 грн, частинами строком на 10 місяців, а саме: 1700 грн щомісячно протягом десяти місяців підряд.

На думку суду, таке покарання відповідатиме вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи у сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 (п`ятдесят шість) коп., які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Крім того, на підставі ст. 100 ст. 174 КПК України необхідно вирішити долю речових доказів та скасувати накладений на них арешт.

Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 263 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч. 4 ст. 53 КК України розстрочити виплату обвинуваченому ОСОБА_4 призначеного штрафу у розмірі 17000 грн, частинами строком 10 (десять) місяців, а саме: 1700 грн щомісячно протягом десяти місяців підряд

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 1514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок процесуальних витрат на залучення експерта.

Речовий доказ: телескопічну дубинку, яка зберігається у запакованому сейф пакет НПУ «HYQ 0189153» та переданий на зберігання до камері речових доказів СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області - знищити;

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.08.2024 на телескопічну дубинку.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1