Справа № 944/3330/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/833/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Яворівського районного суду м. Львова від 02 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

встановила:

цим вироком затверджено угоду про визнання винуватості від 13.06.2024 у кримінальному провадженні №0000608 від 03.10.2023 між прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , у присутності захисника ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, і призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.ч.1, 4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 у виді 3 років 2 місяців обмеження волі, замінивши їх, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, у співвідношенні одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, на покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі.

Призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення, починаючи з 29.05.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Судом визнано доведеним, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2023 № 19 військовослужбовця військової служби по мобілізації солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрільця кулеметного відділення кулеметного взводу, ВОС-100915А.

У подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.09.2023 № 43 ОСОБА_6 призначено на посаду стрільця 3 кулеметного відділення кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 .

Будучи військовослужбовцем військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

У порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_6 , самовільно залишив військову частину без поважних причин, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах.

Так, військовослужбовець військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, 11.09.2023 самовільно залишив тривалістю понад три доби військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , наметове містечко «Ложний», та перебував поза межами розташування території військової частини НОМЕР_1 до 29.05.2024, до моменту з`явлення його до відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області.

Відтак, з 11.09.2023 по 29.05.2024 солдат ОСОБА_6 проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами військової частини НОМЕР_1 приховував.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Таким чином, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, вчинив самовільне залишення військової частини тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погодившись із судовим рішенням через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Яворівського районного суду Львівської області від 02 липня 2024 року.

Свої вимоги обвинувачений мотивує тим, що йому не було роз`яснено наслідків укладення угоди про визнання винуватості, а судом не було перевірено добровільність укладення угоди.

Стверджує, що підписав угоду про визнання винуватості не читаючи її змісту.

При апеляційному розгляді обвинувачений і захисник підтримали доводи апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції зазначених вимог в цілому дотримався.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, 13 червня 2024 року, прокурор Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 і обвинувачений ОСОБА_6 за участю захисника - адвоката ОСОБА_8 на підставі статей 468, 469, 472 КПК добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок, за ініціативи сторони захисту уклали угоду про визнання винуватості. Обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

При цьому сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення, обвинуваченому необхідно призначити покарання: за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі терміном 5 років.

Також сторони дійшли згоди про часткове приєднання до покарання ОСОБА_6 за правилами ст. 71 КК України невідбуте покарання за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 07.09.2022 у виді 3 років 2 місяців обмеження волі, замінивши їх, відповідно до п.1 ч.1 ст.72 КК України у співвідношенню одному дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі, на покарання у виді 1 року 7 місяців позбавлення волі, та призначення йому остаточного покарання у виді позбавлення волі терміном на 6 років (а.с.11-15).

Із журналу судового засідання від 02 липня 2024 року та його звукозапису слідує, як суд на виконання вимог частин 4, 6, 7 ст. 474 КПК роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 порядок судового розгляду угоди про визнання винуватості та її наслідки.

Обвинувачений ОСОБА_6 повідомив суду, що розуміє зміст наданих йому законом прав, розуміє наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди. Наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченого-адвокат ОСОБА_8 також просив суд затвердити угоду про визнання винуватості.

За таких обставин, відповідно до положень ст. 469, ч. 6 ст. 474 КПК місцевий суд, переконавшись, що угода про визнання винуватості може бути укладена в цьому кримінальному провадженні, її укладення сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, й міра покарання визначена згідно ст. 65 КК України, також урахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обґрунтовано затвердив угоду і призначив узгоджену сторонами міру покарання ОСОБА_6 .

Відтак, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не виконано вимоги, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 КПК України, зокрема не роз`яснено обвинуваченому наслідків укладення такої угоди, не беруться колегією суддів до уваги, як безпідставні та надумані.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що він не читав угоду перед її підписанням, оскільки він є повнолітньою та дієздатною особою, а тому перед підписанням процесуального документу у кримінальному проваджені повинен був усвідомлювати необхідність ознайомитись з його змістом. До того ж угоду було підписано ним у присутності його захисника та в судовому засіданні жодних заперечень щодо укладеної угоди не висловлював.

З урахуванням наведеного колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які є підставою для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, а тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404,405, 407, 413, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Яворівського районного суду м. Львова від 02 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді