Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/556/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.06.2024, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальним провадженням за №0000110 від 20.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.307, ч.1 ст.309 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулось 27 червня 2024 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на 60 днів до 25 серпня 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

Приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зокрема обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Виходячи з вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність ризиків, встановлених п.1, п.3, п. 4, п.5 ст. 177 КПК України, тому, жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладенням додаткових обов`язків, передбачених КПК таких, як носити електронний засіб контролю або визначити розмір заставу з урахуванням майнового стану обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що обвинувачений не погоджується, вважає обраний для нього запобіжний захід занадто суворим, а ухвалу суду необґрунтованою та безпідставною, а тому такою що підлягає скасуванню.

Сторона захисту вважає, що під час ухвалення рішення про продовження для обвинуваченого запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою судом не було взято до уваги особу обвинуваченого, а саме те що він раніше не судимий, та має міцний соціальний зв`язок, оскільки проживає за постійною адресою з сім`єю, з матір`ю та батьком які є пенсіонерами.

Обвинувачений за місцем проживання характеризується позитивно, так, у матеріалах справи наявна характеристика надана комунальним підприємством «Житлово - експлуатаційна організація № 3» Криворізької міської ради» відповідно до якої ОСОБА_10 за свідченням сусідів товариський і ввічливий. За час проживання за вказаною адресою зарекомендував себе як зразковий громадянин нашого суспільства, що підтримує добрі стосунки як, з сім`єю, так і в спілкуванні з друзями та сусідами. У стосунках з оточуючими доброзичливий, завжди готовий прийти на допомогу. Емоційно врівноважений, оптимістичний, налаштований з добре розвинутими навичками спілкування. В конфліктних ситуація із сусідами не помічений, а навпаки - дружелюбний і по можливості надає їм допомогу.

Крім того, захисник обвинуваченого вважає, що жодний ризик, передбачений статтею 177 КПК України прокурором не доведений. У матеріалах клопотання про застосування запобіжного заходу відсутні достатні докази які б свідчили, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду або впливати на свідків. Твердження сторони обвинувачення про можливість такого ризику ґрунтуються лише на припущеннях і на тому що стаття за яким обвинувачується особа є особливо тяжким злочином.

Також не погоджується, що його підзахисний може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Так, викладені у клопотанні прокурора обставини, не дають підстав вважати, що мій клієнт причетний до інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Підозри відносно ОСОБА_6 не підкріплюються достатніми доказами та є не обґрунтованими. Крім того, ризик вчинення інших кримінальних правопорушень судом також не може оцінюватись виключно на підставі тяжкості правопорушення у якого підозрюють особу, без наявності достатніх доказів.

Вказане на думку захисника свідчить про шаблонне обґрунтування суддею доведеності зазначеного ризику без належного дослідження його реальності, поверхнево та з порушенням обов`язків покладених на суддю КПК України по перевірці наявності і реальності ризиків.

Крім того, до матеріалів справи від представника уповноваженого органу з питань пробації надійшла досудова доповідь на ОСОБА_6 , відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінується як середній, на що суд мав звернути увагу під час вирішення питання щодо продовження запобіжного заходу.

Щодо застосування більш м`яких запобіжних заходів захисник зазначає, що слідчий суддя в своїй ухвалі не розглянув жодного альтернативного запобіжного заходу передбаченого КПК України та не обґрунтував не можливість застосування запобіжного заходу, наприклад, у вигляді домашнього арешту з покладенням додаткових обов`язків, передбачених КПК таких, як носити електронний засіб контролю, заборону спілкування з певними особами, заборону відвідування певних місць, враховуючи, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 цієї статті визначено випадки, коли слідчий суддя вправі не визначати альтернативно заставу, що разом з цим є правом, а не обов`язком.

Сторона захисту вважає, що судом, необґрунтовано було відмовлено обвинувачуваному у визначенні розміру застави без належної оцінки даних про особу обвинуваченого, його матеріальне становище, суті, та характер злочину, у вчиненні якого він підозрюється.

В судове засідання учасники процесу, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явились.

В апеляційній скарзі захисник просить провести апеляційний розгляд за її відсутності та відсутності обвинуваченого.

Від прокурора ОСОБА_11 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги захисника за його відсутності.

Виходячи з наведеного, колегія суддів, у відповідності до ч.4 ст.422-1 КПК України, вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу захисника у письмовому провадженні.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали надані районним судом, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, ч.3 ст.307 КК України, який є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Також судом належним чином враховано те, що ОСОБА_6 хоча раніше не судимий, проте, не одружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, не працює, що також свідчить про відсутність у нього постійного джерела доходу.

Враховуючи викладене, на даний час продовжують існувати ризики передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, які були на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, тому відсутні підстави для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_6 .

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання районним судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_6 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи, на які посилається у своїй апеляційній скарзі сторона захисту не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування, а тому підстав для застосування судом до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.06.2024, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4