ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2024 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участі:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Фастові кримінальне провадження № 0000959 від 09.05.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не є інвалідом, працюючого слюсарем-сантехніком в ТОВ «МП Струм», зареєсрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому, за наступних обставин.

Так, 08.05.2024 близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Peugeot Partner» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 70 км. автодороги Р-04, в межах Фастівського району Київської області, в напрямку м. Фастів, в порушення вимог п. 2.3 б) Правил дорожнього руху, відповідно до якого «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п. 1.5 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків», не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, в порушення вимог п. 12.3 ПДР України, яким встановлено, що «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який знаходився на проїзній частині у статичному положенні.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми тіла з множинними переломами кісток скелету і ушкодженням внутрішніх органів з розвитком шоку, від яких 10.05.2024 помер.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілого ОСОБА_7 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті та пояснив суду, що 08.05.2024 близько 19 год. 30 хв. він їхав з роботи на власному автомобілі «Peugeot Partner» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись зі сторони с. Фастівець по автомобільній дорозі в районі залізничного мосту він збив людину. Потерпілий перед наїздом знаходився біля лівого заднього колеса автомобіля, який стояв на узбіччі дороги. Уточнив, що це був вантажний автомобіль, сміттєвіз. Наголосив, що він просто не побачив потерпілого, оскільки сонце «сліпило» в очі. Він одразу викликав швидку допомогу. Поліцейські в цей момент їхали по зустрічній полосі руху та відповідно зупинились на місці події. Зауважив, що добровільно надавав дозвіл слідчому на те щоб його автомобіль було вилучено на штрафмайданчик, де він наразі і знаходиться. Зауважив, що частково відшкодував шкоду потерпілій. У скоєному щиро розкаявся.

З наведеного вище видно, що показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту пред`явленого обвинувачення та обставин вчинення злочину, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють фактичні обставини кримінального правопорушення і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення, за згодою обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 та прокурора провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та роз`яснив про позбавлення права на їх оскарження в апеляційному порядку.

Проаналізувавши викладене вище, суд зазначає наступне.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому.

Згідно документів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , останній раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне покарання, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи з вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином вчиненим з необережності, обставини, вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав у повному обсязі, щиро розповідав про скоєне та розкаявся, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, позицію потерпілої ОСОБА_6 , яка суду повідомила, що їй частково була відшкодовані витрати на поховання, проте претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого вона наразі не має, просила застосувати покарання не пов`язане із позбавленням волі та не пов`язане із побавленням права керувати транспортними засобами, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

При цьому, суд вважає, що в даному випадку, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК України і звільнення останнього від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з одночасним покладенням на нього встановлених ст. 76 КК України обов`язків.

На думку суду, таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням призначеного покарання запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту у певний період доби скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно стягнути на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати.

Цивільний позов не заявлено.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 124, 349, 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 ( два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з дня проголошення вироку 29.07.2024.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді домашнього арешту у певний період доби - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на залучення експерта у розмірі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп на користь держави за проведення експертизи Київським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-24/29483-ІТ від 30.05.2024;

Стягнути з ОСОБА_4 судові витрати на залучення експерта у розмірі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп на користь держави за проведення експертизи Київським НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-24/31681-ІТ від 05.06.2024.

Після набрання вироком законної сили автомобіль марки «Peugeot Partner» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 , який зберігається на території майданчика для тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: АДРЕСА_2 , - повернути власнику ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_10