Справа № 163/962/24 Провадження №11-кп/802/541/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції)

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000257 від 28.12.2023 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні начальника Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 30 травня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Чернігів, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працівника ТОВ «І-Тревелс», раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И В

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він близько 15:30 години 28 грудня 2023 року під час проходження прикордонного контролю в пункті пропуску для міжнародного залізничного сполучення «Ягодин», що по АДРЕСА_2 , будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України в умовах дії запровадженого воєнного стану, умисно, з метою незаконного перетину державного кордону України, в порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» як підставу для перетину державного кордону України у воєнний час надав працівникам Державної прикордонної служби України завідомо підроблені на своє ім`я документи, які зазначеними у них установами не видавались і не посвідчувались, а саме:

- тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 21 січня 2023 року за встановленою наказом Міністерства оборони України № 610 від 21 листопада 2017 року формою, із вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 та недостовірними відомостями про непридатність його до військової служби, завірене відтисками печатки « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та підробленим підписом начальника вказаної установи;

- довідку військово-лікарської комісії № 936 від 21 січня 2023 року за встановленою наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 року формою з недостовірними відомості про непридатність ОСОБА_7 до проходження військової служби, завірену відтисками печаток « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ЛІКАР M.D. Приходько ОСОБА_10 Prikhodko Volodimir», та підробленими підписами голови та секретаря військово-лікарської комісії.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми умисними діями, які виразилися у використанні завідомо підроблених документів, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України.

Крім цього, за обвинувальним актом ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, будучи особою призовного віку, яка не має права перетину державного кордону України у військовий час, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці за попередньою змовою в групі осіб з невстановленою досудовим розслідуванням особою умисно невстановленим досудовим слідством шляхом замовив виготовлення підробленого тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки військово-лікарської комісії. Як пособник у виготовленні таких підроблених документів ОСОБА_7 надав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої персональні дані.

За такого пособництва ОСОБА_7 невстановлена під час досудового розслідування особа у невстановленому місці і в невстановлений час за допомогою комп`ютерної техніки умисно виготовила завідомо підроблені документи: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 21 січня 2023 року та довідку військово-лікарської комісії № 936 від 21 січня 2023 року на ім`я ОСОБА_7 , вказавши в цих документах завідомо недостовірні відомості про непридатність його до військової служби, і посвідчивши відбитками печатки з найменуванням « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «ЛІКАР M.D. Приходько ОСОБА_10 Prikhodko Volodimir», а також підробленими підписами лікарів, уповноважених осіб вказаних установ. В подальшому ці документи ОСОБА_7 отримав від невстановленої під час досудового розслідування особи невстановленим шляхом.

Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України як пособництво, тобто надання засобів вчинення кримінального правопорушення іншими співучасниками, у підробленні офіційного документа, який видається і посвідчується підприємством, яке має право видавати та посвідчувати такі документи, і який надає права та звільняє від обов`язків, з метою використання його, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Суд першої інстанції в ході судового розгляду, за наслідками дослідження обставин кримінального провадження, дійшов висновку про необхідність зміни кваліфікації дій обвинуваченого, у зв`язку з чим дії ОСОБА_7 перекваліфікував з ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України на ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційних документів, а саме тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК.

Прокурор оскаржує вирок у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначення покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Перш за все, апелянт звертає увагу, що судом безпідставно перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України на ч. 1 ст. 358 КК України, що призвело до призначення більш м`якого покарання. До вказаних висновків, на думку прокурора, суд дійшов внаслідок неправильної оцінки доказів, які дослідженні неповно та з порушенням.

Сторона обвинувачення просить повторно допитати обвинуваченого, дослідити ряд доказів, наведених в апеляційній скарзі, скасувати вирок Любомльського районного суду Волинської області від 30 травня 2024 року. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді 2 років обмеження волі.

У поданих до суду змінах та доповненні до апеляційної скарги прокурор вказує про те, що судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки у вироку не викладено формулювання обвинувачення за ч. 1 ст. 358 КК України, яке визнане судом першої інстанції доведеним, із зазначенням часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення, а також правової кваліфікації.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляції, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій особі. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановленні вироку стосовно ОСОБА_7 суд першої інстанції не дотримався, що у відповідності до положень п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою скасування вироку.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які полягають у тому, що судом не сформульовано обвинувачення стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 358 КК України, яке визнане районним судом доведеним та за яким суд визнав обвинуваченого винним.

Як вбачається з оскарженого вироку, за результатами судового розгляду дії ОСОБА_7 судом першої інстанції були перекваліфіковані з ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України, яка інкримінувалася останньому органом досудового розслідування, на ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційних документів, а саме тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК.

Разом з цим, всупереч вимогам п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку суд не сформулював обвинувачення, яке було визнано судом доведеним за результатами судового розгляду, не виклав фактичних обставин кримінального правопорушення, що фактично унеможливлює розуміння того, які обставини були встановлені саме судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Колегія суддів вважає, що встановлені порушення вимог ст. 374 КПК України, які були допущені судом першої інстанції при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК України, є істотними та такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи вимоги ст. 404 КПК України, щодо меж перегляду судом апеляційної інстанції вироку суду, а також зважаючи на те, що в апеляційній скарзі прокурор, порушуючи питання про скасування вироку та ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, не висуває вимогу про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а саме підроблення офіційних документів з метою використання підроблювачем та призначення покарання за цим обвинуваченням, суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості ухвалити свій вирок, оскільки це виходить за межі апеляційних вимог та погіршить становище обвинуваченого.

Під час нового розгляду, суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, провести судове провадження у відповідності до вимог КПК та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7 КПК України.

Поміж тим, з огляду на вчинення кримінальних правопорушень в умовах воєнного стану, військовозобов`язаним, на переконання колегії суддів покарання у виді штрафу, зокрема і за ч. 4 ст. 358 КК України, є надто м`яким.

З огляду на наведене, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи були порушені загальні засади кримінального провадження апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні начальника Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 30 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді