Справа №567/13/19
Провадження №1-кс/567/240/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.24 м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі :

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Острог заяву ОСОБА_4 про відвід судді Острозького районного суду Рівненської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, -

встановив:

В провадженні судді Острозького районного суду Рівненської області ОСОБА_5 перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України.

14.11.2024 року обвинувачений ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про відвід судді ОСОБА_5 , обґрунтовуючи тим, що знає її тривалий час та з нею існують неприязні відносини.

Вказує, що він проходив військову службу за мобілізацією в особливий період під час воєнного стану та отримав поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини, про що було відомо судді ОСОБА_5 . Зазначає, що в матеріалах кримінального провадження містяться докази про те, що він був мобілізований до складу Збройних Сил України та на даний час перебуває на лікуванні.

Зазначає, що не зважаючи на вказані факти, суддя ОСОБА_5 в порушення норм КПК України неодноразово виносила ухвали про привід у зв`язку з його неявкою, хоча була зобов`язана зупинити провадження у зв`язку з його мобілізацією або тривалою хворобою. Крім того, вказав, що привід не може бути застосований щодо особи, якій встановлено другу групу інвалідності.

Окрім того, зазначає, що суддя ОСОБА_5 відмовила йому у призначенні адвоката з Центру вторинної правової допомоги, мотивуючи тим, що він є військовослужбовцем, а відтак має кошти для оплати послуг захисника, крім того суд має намір звернутися із запитом до податкової інспекції з приводу з`ясування отриманих ним доходів за 2024 рік.

Зазначає, що ним було подано скаргу до Вищої ради правосуддя на неправомірні дії судді ОСОБА_5 щодо її дій під час розгляду кримінального провадження, які містять ознаки дисциплінарного проступку. Також вказує, що Державним бюро розслідувань здійснюється кримінальне провадження відносно судді ОСОБА_5 за ст.ст.365, 366 КК України.

Вказує, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини під об`єктивною неупередженістю слід розуміти відсутність будь-яких законних сумнівів у тому, що її забезпечено та гарантовано, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які можуть змусити сумніватися у неупередженості під час розгляду кримінального провадження.

Посилаючись на п.2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, вказує, що суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи в тому числі і у випадках коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Враховуючи викладені обставини та посилаючись на приписи ст.ст.75, 76 КПК України просить задовольнити заяву та відвести суддю ОСОБА_5 від розгляду кримінального провадження № 567/13/19.

ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав свою заяву про відвід судді з підстав, викладених у заяві. Додатково пояснив, що по відношенню до нього впродовж тривалого періоду часу існує неприязне ставлення зі сторони судді ОСОБА_5 . Зазначив, що кримінальне провадження по його обвинуваченню розглядається впродовж понад як 4 роки та перебуває на стадії дослідження доказів. Вказує, що суддя ОСОБА_5 неодноразово порушувала кримінально процесуальне законодавство України, так як виносила ухвали про привід через його неявку в судові засідання, хоча він є особою, якій встановлено другу групу інвалідності. Також вказує, що оскільки він був мобілізований та перебував у складі Збройних Сил України та згодом знаходився на лікуванні внаслідок поранення, суддя повинна була зупинити провадження у справі. Пояснив, що на даний час у зв`язку з отриманими пораненнями він комісований з військової служби. Крім того, вказав, що суддя відмовила у задоволенні його клопотання про призначення йому захисника. Зазначив, що на даний час ним подано скаргу до Вищої ради правосуддя на неправомірні дії судді ОСОБА_5 , які містять ознаки дисциплінарного проступку. Також зазначив, що Державним бюро розслідувань здійснюється кримінальне провадження відносно судді ОСОБА_5 за ст.ст.365, 366 КК України, що,на його думку, є підставою для відводу судді. Вважає, що у судді ОСОБА_6 існує наперед сформована думка відносно нього у кримінальному провадження, що розглядається під її головуванням.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечила проти заявленого відводу судді ОСОБА_5 , посилаючись на його безпідставність, вважає, що дії судді ОСОБА_5 відповідають вимогам кримінального процесуального закону, доводи на які посилається обвинувачений, як на підставі для відводу судді, свого підтвердження не знайшли, обвинувачений не надав жодного доказу. Його посилання на існування неприязних стосунків та прийняття процесуальних рішень в порушення кримінально процесуального законодавства України є необґрунтованими, а заявлений відвід має ознаки зловживання процесуальними правами. Доводи ОСОБА_4 про його звернення зі скаргою до Вищої ради правосуддя на неправомірні дії судді ОСОБА_5 та наявність кримінального провадження за ст.ст.365, 366 КК України вважає передчасними, та будь-яких фактів, які б свідчили про зацікавленість судді ОСОБА_5 при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 не було встановлено. Просила у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_5 відмовити.

Суддя ОСОБА_5 в поданій до суду заяві просила розгляд заяви про відвід здійснювати у її відсутності, заявлений їй обвинуваченим ОСОБА_4 відвід вважає надуманим, безпідставним і таким, що не відповідає обставинам кримінального провадження, та заявлений у зв`язку з прийнятими нею процесуальними рішеннями по справі.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши доводи заяви про відвід судді, вважає, що в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, а наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про безсторонність суду.

Аналогічні вимоги щодо гарантування захисту прав, свобод та інтересів кожного у розумні строки незалежним, безстороннім та справедливим судом передбачені і у ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід повинен бути вмотивованим.

Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений ст.ст.75,76 КПК України.

Так, згідно ч.1 ст.75 КПК України, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч.3 ст.35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року).

У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

Вивчивши заяву про відвід судді ОСОБА_5 вбачається, що підставою для заявленого відводу є незгода обвинуваченого ОСОБА_4 з прийняттям процесуальних рішень по справі у вигляді ухвал про привід та відмову в задоволенні клопотання про призначення захисника, звернення ОСОБА_4 зі скаргами до Вищої ради правосуддя на неправомірні дії судді ОСОБА_5 та наявність кримінального провадження за ст.ст.365, 366 КК України щодо останньої, що викликає сумніви в неупередженості та об`єктивності судді ОСОБА_5 при розгляді кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі п.1 ст.6 Конвенції має визначатися згідно з суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та згідно з об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Згідно практики ЄСПЛ, відображеної в рішеннях у справі «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Білуха проти України», наявність безсторонності відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Європейський суд з прав людини зазначає у рішеннях «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Матеріали справи не містять обставин відповідно до яких суддя ОСОБА_5 згідно ст.75 КПК України не може приймати участь у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 .

Незгода обвинуваченого ОСОБА_4 з діями та рішеннями судді ОСОБА_5 під час розгляду кримінального провадження не є тією обставиною, яка виключає участь судді в кримінальному провадженні, а відповідність дій судді вимогам закону може бути перевірена та дана оцінка під час подальшого розгляду справи в апеляційній, а також касаційній інстанціях.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_4 не навів і не розкрив підстав порушення суддею другого показника Бангалорських принципів поведінки суддів що стосується об`єктивності, що узгоджується з вимогами рішення ЄСПЛ у справі «Гарабін проти Словаччини» від 20.02.2013 року в якому зазначено, що існування національних процедур для забезпечення неупередженості, а саме правил, що регулюють відвід судді, є важливим фактором. Такі правила виявляють особливу увагу національного законодавства до усунення всіх обґрунтованих сумнівів у неупередженості судді чи суду і є спробою забезпечити неупередженість, усуваючи причини таких сумнівів.

Суд також звертає увагу на те, що суд, який розглядає заяву про відвід судді, не є органом, уповноваженим на оцінювання процесуальних дій судді ОСОБА_5 та на надання відповідей щодо певних процесуальних питань, на чому наполягає обвинувачений, а діє виключно в межах ст.ст.75-81 КПК України.

Оскільки судом не встановлено і обвинуваченим не доведено наявність обставин, які б викликали сумніви в неупередженості та об`єктивності судді, що не відповідає вимогам вмотивованості згідно вимог ч.5 ст.80 КПК України, заява про відвід судді задоволенню не підлягає.

При ухваленні рішення відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики ЄСПЛ» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно ч.1 ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами.

Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України", що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р.).

Суд при вирішенні заяви ОСОБА_4 звертає увагу заявника на рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментаріа проти Іспанії" від 07.07.1989 року, яким вказано на недопустимість зневілювання ключового принципу - верховенства права у випадках, коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом.

Незгода ОСОБА_4 з процесуальними діями судді сама по собі не може бути підставою для відводу судді. При цьому суд не може розцінювати суб`єктивне ставлення ОСОБА_4 до судді ОСОБА_5 , як підставу для усунення судді від розгляду кримінального провадження, оскільки воно не базується на достатніх та переконливих аргументах. Твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про звернення зі скаргою до Вищої ради правосуддя на неправомірні дії судді ОСОБА_5 та наявність в Держаному бюро розслідувань кримінального провадження за ч.1 ст.371 КК України, а не за ст.ст.365, 366 КК України, є передчасними, оскільки рішення з даного приводу на даний час відсутні.

З наданих в обґрунтування заявленого відводу доказів не вбачається, що суддя ОСОБА_5 сформувала особливе ставлення до обвинуваченого чи до інших учасників процесу, так само як і не надано доказів її упередженості та необ`єктивності відносно будь-якого з учасників процесу під час розгляду цієї справи.

Також, у заяві про відвід обвинуваченим не наведено жодних фактів, які б доводили, що суддя ОСОБА_5 особисто зацікавлена у результаті розгляду справи, не зазначено будь-яких її прихильностей чи уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. Не встановлено таких обставин і судом при розгляді заяви.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_4 на тривалі особисті неприязні стосунки, як на підставу відводу, не заслуговують на увагу, оскільки останні не знайшли свого підтвердження в суді та були предметом дослідження у раніше поданих обвинуваченим ОСОБА_4 заявах про відвід судді ОСОБА_5 .

Таким чином, аналіз законодавчих норм, які чітко регулюють порядок звернення з заявою про відвід, вимоги до вмотивованості та порядку вирішення заяви, свідчать про відсутність достатнього обґрунтування обвинуваченим ОСОБА_4 своєї заяви, та враховуючи практику Європейського суду з прав людини, положення п.1 ст. 6 Конвенції, суд дійшов висновку про необґрунтованість поданої ОСОБА_4 заяви про відвід судді Острозького районного суду Рівненської області ОСОБА_5 при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.2 ст.342 КК України, а тому у задоволенні вказаної заяви слід відмовити.

Заявлений відвід не містить належних та підтверджуючих даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені ст.75 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.21, 30, 31, 35, 75, 80-81, 369-372 КПК України, -

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про відвід судді Острозького районного суду Рівненської області ОСОБА_5 у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345, ч.2 ст.342 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1