Єдиний унікальний номер судової справи 201/6341/23
Номер провадження 1-кп/201/342/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Дніпро

вул. Гусенка, 13

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, подане в межах розгляду кримінального провадження, внесеного 15 травня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000754 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 травня 2023 року за № 0000754 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Під час судового розгляду прокурором ОСОБА_3 подане письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор посилався на те, що враховані під час застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватись від суду.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, що вказує на те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_7 є недоцільним та не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання, просив його задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого на 60 днів.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його необґрунтованість та неактуальність заявлених прокурором ризиків.

Зауважив на тому, що його підзахисний вже тривалий час тримається під вартою, має постійне місце проживання, вину свою визнав у повному обсязі та відшкодував збитки, є особою яка має тяжке захворювання на ВІЧ. Тож, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт або, у разі продовження тримання під вартою, зменшити раніше визначений розмір застави до мінімального - 60 000 гривень. Додав, що обвинувачений ОСОБА_6 на даний час перебуває під заставою, яка у достатній мірі забезпечує його належну процесуальну поведінку, тож і його підзахисний буде з`являтися до суду у разі зменшення розміру застави. На підтвердження наявності у його підзахисного тяжкого захворювання ВІЧ надав відповідні медичні документи.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_6 підтримали позицію сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заперечення сторони захисту, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Так, під час розгляду клопотання встановлено, що відповідно до ухвали слідчого Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2023 року до ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 13 липня 2023 року, з можливістю внесення застави, який в подальшому був продовжений.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на вимоги до ч. 4 ст. 199, ч. 2 ст. 177 КПК України, суд має виходити з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також продовження існування ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_7 висунуте обвинувачення у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному повторному викраденні чужого майна, за попередньою групою осіб, поєднаного із проникненням до сховища, в умовах воєнного стану, за обставин, викладених в обвинувальному акті, що надійшов до суду.

При цьому, не вирішуючи наперед питання щодо доведеності чи недоведеності винності обвинувачених в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, суд вважає, що, в даному випадку, є обов`язкова умова conditionsinequanon правомірності затримання, а саме обґрунтована підозра, що обвинувачені вчинили злочин, що підтверджується скеруванням до суду обвинувального акту.

Отже, у даному випадку, клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, при вирішенні питання доцільності продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового провадження вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_7 переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, виходячи з наступного.

Так, обвинуваченому ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для обвинувачених переховуватися від суду.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Тож, суд приймає до уваги практику Європейського суду з захисту прав людини про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Поряд із наведеним, судом враховуються і відомості про особу обвинуваченого, його особисті та соціальні обставини життя, зв`язки з суспільством та державою тощо.

Зокрема, обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має законного джерела доходу та достатніх соціальних зв`язків.

Тим більше, встановлено, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, в тому числі, і крадіжок, що підтверджується довідкою про судимості по облікам АІС, наданою прокурором під час дослідження доказів сторони обвинувачення.

Відповідно до відомостей, що містяться в довідці по обліках АІС ОСОБА_7 звільнився з виправної колонії 25.08.2022 року по кінцю строку та маючи не зняту і непогашену судимість, знов обвинувачується у вчиненні умисного корисливого тяжкого злочину .

Отже, наведені обставини можуть характеризувати обвинуваченого ОСОБА_7 , як особу, схильну до вчинення злочинів, а тому дають достатні підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Судом також враховуються і стан здоров`я ОСОБА_7 , який страждає на ряд тяжких захворювань, однак, вказана обставина не є самостійною підставою для скасування запобіжного заходу, застосованого до останнього або його зміни, про що вже неодноразово зазначалося у попередніх судових рішеннях.

Тож, не беручи до уваги виключно саму по собі тяжкість покарання, яке може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, суд виходить з сукупності встановлених обставин, наведених у цьому рішенні, які дають достатні підстави дійти висновку про наявність реальних ризиків можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, які продовжують існувати дотепер.

Відтак, суд погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим, суд приходить до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо посилань захисника ОСОБА_5 на те, що ОСОБА_7 тривалий час перебуває під вартою, слід зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 06 вересня 2024 року вважає за доцільне продовжити тримання останніх під вартою строком на 60 днів до 13 жовтня 2024 року включно.

Доводи захисника ОСОБА_5 про необхідність зменшення розміру застави, який визначений ОСОБА_7 на переконання суду, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального законодавства, а тому не беруться судом до уваги.

Розмір застави, згідно вимог ч. 4 ст. 182 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання сховатися.

Вимогами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Тож, з огляду на викладене, суд не знаходить підстав для зменшення розміру застави визначеного ОСОБА_7 та продовжуючи обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та обставини правопорушення, суд вважає, що розмір застави, визначений у попередньому судовому рішенні у розмірі у розмірі 161 040 гривень, належним чином забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків.

В цьому контексті суд зауважує на тому, що посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 знаходиться під заставою, яка у достатній мірі забезпечує його належну процесуальну поведінку, як на аргумент щодо зміни розміру визначеного слідчим суддею розміру застави ОСОБА_7 , не є слушними, адже як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_6 , був визначений однаковий розмір застави в межах передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 331, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_7 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 жовтня 2024 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_7 під вартою, є 13 жовтня 2024 року включно.

Встановити, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_7 або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № UA0017442 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСАУ в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 161 040,00 грн. (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень, ОСОБА_7 підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду, а також покласти на останнього обов`язки: не відлучатися з м. Дніпро без дозволу суду повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_7 , що у разі не з`явлення його за викликом до суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 14 годині 45 хвилин 16 серпня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1