Провадження № 1-кс/638/3007/24
УХВАЛА

Іменем України

09 вересня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001172 від 03.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001172 від 03.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0001172 від 03.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 02.09.2024 о 18:27 до чергової частини Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення зі служби "102" ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 02.09.2024 невстановлені особи здійснили крадіжку сейфу з пошкодженого приміщення ветеринарної клініки " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 .

У якості потерпілого було допитано ОСОБА_4 , який пояснив, що 02.09.2024 приблизно о 18:00 він приїжджав поблизу свого пошкодженого приміщення ветеринарної лікарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та в цей час побачив, що по АДРЕСА_2 двоє незнайомих йому чоловіків на дерев`яній тачці котять металевий двохстворчатий сейф блакитного кольору, який перебував у приміщенні його ветеринарної лікарні «Фауна Вет Сервіс» за вищевказаною адресою. За даним фактом ОСОБА_4 викликав працівників поліції.

В ході слідства було опитано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який пояснив, що 02.09.2024 приблизно о 18:00 він йшов по АДРЕСА_2 та в цей час до нього звернувся знайомий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який в цей час котив на дерев`яній тачці металевий сейф блакитного кольору по АДРЕСА_2 , та попрохав його допомогти котити металевий сейф. На дану пропозицію ОСОБА_5 погодився та допоміг ОСОБА_6 котити металевий сейф по АДРЕСА_2 .

Також було опитано ОСОБА_6 , який пояснив, що 02.09.2024 приблизно о 17:30 він проходив по АДРЕСА_2 , та в цей час побачив, що приміщення ветеринарної лікарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » пошкоджене а вхід до двору лікарні вільний. Після чого, ОСОБА_6 зайшов через двір всередину пошкодженого приміщення ветеринарної лікарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 » де в одній з кімнат побачив металевий двохстворчатий сейф блакитного кольору, який вирішив викрасти. Оскільки сейф був важким, то ОСОБА_6 пішов до себе до дому та взяв звідти дерев`яну тачку. Прийшовши знову до приміщення ветеринарної лікарні «Фауна Вет Сервіс» приблизно о 17:50 останній виніс звідти металевий двохстворчатий сейф блакитного кольору, погрузив його на дерев`яну тачку та почав котити по АДРЕСА_2 . В чей час він зустрів знайомого ОСОБА_5 та попрохав його допомогти йому котити металевий сейф. На дану пропозиції ОСОБА_5 погодився та останні разом почали котити металевий сейф по АДРЕСА_2 .

На підставі заява ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про добровільну видачу речей, в період часу з 19:41 по 20:25 слідчим СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_8 проведено огляд місця події на відкритій ділянці місцевості, що розташована поблизу буд. АДРЕСА_2 . Під час проведення огляду ОСОБА_7 у присутності понятих добровільно видав працівникам поліції майно, що йому не належить, а саме:

- металевий двохстворчатий сейф блакитного кольору;

- тачку дерев`яну з 2 колесами та 1 ручкою.

Під час проведення огляду місця події присутній ОСОБА_4 впізнав сейф блакитного кольору як свій, а саме той, що викрали невідомі особи 02.09.2024 з його пошкодженого приміщення ветеринарної лікарні « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно було опечатано та вилучено до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Вилучене майно 03.09.2024 визнано речовими доказами про що т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області винесено відповідну постанову, адже встановлено, що металевий сейф блакитного кольору належить ОСОБА_4 .

Слідчий у клопотанні зазначив, що вказані речі (предмети) мають доказове значення за даним кримінальним провадженням, визнані речовими доказами та зможуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування, адже встановлено, що тачка дерев`яна з 2 колесами та 1 ручкою є знаряддям вчинення злочину, а металевий двохстворчатий сейф блакитного кольору є об`єктом вчинення злочину.

У зв`язку з чим, просить клопотання задовольнити та накласти арешт на вищезазначене майно.

ОСОБА_3 до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, клопотання підтримала та просила задовольнити.

Власник майна до суду не з`явився, повідомлений належним чином. При цьому, до клопотання додана заява останнього про розгляд справи без його участі.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи слідчого підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з ЄРДР №0001172 від 03.09.2024, протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення(або таке, що готується), протоколом огляду місця події, письмовими поясненнями ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , протоколом допиту потерпілого, постановою про визнання речовим доказом.

Згідно з ч. 1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке прокурор просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

постановив:

Клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001172 від 03.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт, на вилучене, в ході проведення огляду місця події 02.09.2024 майно, а саме:

-металевий двохстворчатий сейф блакитного кольору;

-тачку дерев`яну з 2 колесами та 1 ручкою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1