ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №636/2121/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1435/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 114-2 КК України
УХВАЛА

Іменем України

08 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 10 травня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , -

встановила:

Вказаною ухвалою в задоволені клопотання прокурора про продовження строку обраного запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 114-2 КК України - відмовлено.

Клопотання захисника - адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 обраного запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час задоволено.

Обрано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 днів до 08 липня 2024 року включно.

Визначено суму застави у розмірі 302800 (три ста дві тисячі вісімсот) грн 00 коп., після внесення якої ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти..

У разі внесення застави, покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Обрано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресом: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби у період з 22.00 год. до 05.00 год. за адресом, по якому він фактично проживає: АДРЕСА_1 , на строк до 09 липня 2024 року включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, яку в подальшому доповнив, та в якій ставиться питання про скасування ухвали Чугуївського міського суду Харківської області від 10 травня 2024 року в частині визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_6 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та просив постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 строком на 60 діб без визначення розміру застави (ч. 4 ст. 183 КПК України.)

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що відповідно до ст. 183 КПК України передбачено право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час дії воєнного стану, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України.

Усупереч вимогам вказаної норми, судом першої інстанції при продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_6 необґрунтовано визначено розмір застави, без урахування ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особи, підстав та обставин, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Прокурор вважав, що оскаржувана ухвала в частині не визначення доведеним прокурором ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та визначення розміру застави належним чином не обґрунтована.

При оцінці ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, судом враховано лише доводи сторони захисту щодо неможливості впливу на свідків (військовослужбовців) у зв`язку із розформуванням військової частини, в якій вони проходили службу, що навіть не підтверджувалось документально, та не надав оцінки доводам, на які прокурор посилався в клопотанні.

Разом з тим, на запит прокурора командир військової частини НОМЕР_1 листом від 24.05.2024 повідомив, що на теперішній час військова частина НОМЕР_1 не розформовувалась, особовий склад продовжує виконувати завдання із забезпечення обороноздатності та територіальної цілісності України у відповідності до вимог законодавства. Крім того, ОСОБА_6 відповідно до наказу командира 9 армійського корпусу сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 28.02.2024 № 57 перебуває у розпорядженні командира та утримується в списках військової частини НОМЕР_1 та всіх видах забезпечення.

Крім цього, прокурор звертав увагу, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, стадію допиту свідків навіть не розпочато. Вказана обставина дозволяє обґрунтовано вважати на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, як незаконний вплив на свідків, які в судовому засіданні безпосередньо не допитані.

Приймаючи рішення про застосування до обвинуваченого застави, суд під час підготовчого судового розгляду, в порушення вимог ст. 178 КПК України, взагалі не досліджував майновий стан обвинуваченого ОСОБА_6 , стороною захисту під час заперечень не надавались будь-які матеріали, які підтверджують майновий стан обвинуваченого.

Обвинуваченому ОСОБА_6 інкримінується злочин, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі строком від 8 до 12 років, а тому, усвідомлюючи тяжкість, реальність та невідворотність покарання, в разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, є підстави вважати, що ОСОБА_6 переховуватиметься від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідності, виїхавши на тимчасово окуповану територію України або за кордон України, тому що є діючим військовослужбовцем та відповідно до законодавства, на останнього не поширюються обмеження щодо перетину державного кордону у разі відпустки, лікування, тощо.

Таким чином, сторона обвинувачення вважає, що контроль за поведінкою ОСОБА_6 можливо забезпечити лише шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що неявка учасників не перешкоджає судовому розгляду, розгляд проведено за їх відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 була заслухана думка прокурора, обвинуваченого та його захисника з цього приводу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Зокрема, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу обвинуваченому, суд першої інстанції, з урахуванням підстав та обставин, які передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вважав, що на момент вирішення клопотання прокурора про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора в частині не встановлення ОСОБА_6 розміру застави, який можу бути внесений для звільнення з-під варти, а відтак вважав за можливе визначити останнього заставу у розмірі 302 800 грн, який буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених кримінально процесуальним законом. Судом також прийнято до уваги стан здоров`я ОСОБА_6 , який є особою з інвалідністю ІІ групи, має чисельні поранення, отримані під час відсічі збройної агресії російської федерації проти України; міцність соціальних зв`язків в місці постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців (має дружину та двох дітей, непрацездатних матір особу з інвалідністю ІІІ групи, тещу); наявність постійного місця проходження військової служби; репутацію ОСОБА_6 (наявність статусу Ветеран військової служби, чисельні відзнаки Президента України та нагороди), відсутність судимостей, повідомлень про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, покази допитаних в судовому засіданні свідків.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів приймає до уваги наявність обставин, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п. 1 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, надаючи оцінку існування ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду, колегія суддів зазначає, що ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставини, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 114-2 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, а саме у поширенні інформації про переміщення озброєння в Україну, у тому числі, про його переміщення територією України, якщо така інформація не розміщувалася (не поширювалася) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головний управлінням розвідки Міністерства оборони України чи Службою безпеки України або в офіційних джерелах країн-партнерів, вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що спричинило до тяжкі наслідки, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що існує суспільний інтерес який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризику, передбаченому п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що продовжує існувати ризик того, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також негативно вплине на дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків, а тому враховуючи вимоги ч.6 ст. 176 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що стосовно ОСОБА_6 законно та обґрунтовано було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Поряд з цим, відповідно до вимог абз. 3 ч.4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, в тому числі, ст. 114-2 КК України.

Тобто законодавець надав слідчому судді/суду дискреційні повноваження щодо можливості визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 114-2 КК України.

Відповідно до відомостей оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції визначив розмір застави ОСОБА_6 у розмірі, що визначений п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 10 травня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: