ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження № 0001385 від 07.08.2023за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого малолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого на посаді робітника - різноробочого на фабриці дверей «Варто», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України (далі - КК) - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 22 квітня 2024 року.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення по даному кримінальному провадженню з 07 серпня 2023 року по 21 квітня 2024 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до положень ст.ст.100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

06 серпня 2023 року, приблизно з 19 год. (більш точний час не встановлений), знаходячись в квартирі АДРЕСА_3 , відпочивали в компанії: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , про що дізнався ОСОБА_8 , який мав сформовані до того складні сімейні стосунки із ОСОБА_14 , перебуваючи із нею у процесі розлучення.

Будучи зацікавленим у з`ясуванні стосунків із ОСОБА_14 , ОСОБА_8 починаючи приблизно о 22 год. 30 хв. 06 серпня 2023 року неодноразово телефонував дружині, не отримуючи відповіді від останньої. Будучи обуреним ігноруючою поведінкою своєї дружини, дізнавшись від ОСОБА_10 про їхній сумісний відпочинок, відчуваючи сильні ревнощі до своєї дружини, у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_10 , розглядаючи останнього потенційного прихильника своєї дружини.

Керуючись виниклим умислом, спрямованим на злочинне заподіяння смерті людини, достовірно знаючи про місце його знаходження, приблизно о 00 год. 50 хв. 07 серпня 2023 року, заздалегідь взявши за місцем свого проживання ніж, який мав намір використати, як знаряддя спланованого злочину, ОСОБА_8 прийшов до будинку АДРЕСА_4 , де, знаходячись на вулиці, викликав на розмову ОСОБА_10 , який в той час знаходився в компанії із ОСОБА_13 , в тому числі.

Не дочекавшись виходу на вулицю ОСОБА_10 , обурений байдужістю своєї дружини, яка продовжувала відпочивати в компанії із іншими, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті людині, ОСОБА_14 , після того, як йому відчинили двері квартири, приблизно о 01 год. 05 хв. 07 серпня 2023 року, зайшов до приміщення квартири АДРЕСА_3 , де цілеспрямовано направлявся до ОСОБА_10 . Зустрівшись із останнім, перебуваючи в коридорі вказаної квартири, відчуваючи ревнощі та гнів, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , маючи при собі ніж, усвідомлюючи злочинний характер вчинюваних дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті людини, умисно, із силою, наніс не менше семи ударів ножем в область живота, грудної клітини та інших частин тулубу ОСОБА_10 , завдавши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини зліва в 5,6,7,8 міжребер`ях, з пораненням перикарда, лівого передсердя, лівого шлуночку, з лівобічним гемотораксом, проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки ліворуч, з множинними пораненнями тонкого кишківника, брижі тонкого кишківника, випадінням кишківника, внутрішньочеревною кровотечею які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення; колото-різаних поранень задньої поверхні лівого плеча в проекції верхньої третини, передньої поверхні лівого плеча в проекції середньої третини за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як на три тижні.

Виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця задля настання смерті ОСОБА_10 , усвідомлюючи життєву важливість органів локалізації нанесення ударів ножем та настання неблагополучних наслідків у вигляді смерті людини у випадку поранення таких органів, ОСОБА_8 , не зміг закінчити злочин з причин, які не залежали від його волі. ОСОБА_10 своєчасно було доставлено до КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування» ПМР», де було надано необхідну медичну допомогу.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування вироку суду з підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Посилається на те, що стороною обвинувачення не було доведено складу кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК, а суд першої інстанції не взяв до уваги фактичні обставини справи, які дають підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого, тобто не доведено жодними належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК.

Як убачається з матеріалів провадження, в зазначений день, час та місці ОСОБА_8 під час бійки з потерпілим, ножем завдав останньому кілька ударів в область життєво-важливих органів. Сам ОСОБА_8 не заперечує факту нанесення ножових поранень потерпілому, проте стверджує, що умислу на позбавлення його життя не мав. Вказує, що тілесні ушкодження потерпілому наніс на ґрунті особистих неприязних стосунків, що виникли раптово через конфлікт, який почався з ініціативи потерпілого та його дружини.

За свідченнями свідка ОСОБА_13 встановлено, що ОСОБА_8 після нанесення ударів ОСОБА_15 сам зупинився у нанесені ударів, почав підійматися, а свідченнями ОСОБА_16 підтверджується, що обвинувачений намагався надати допомогу, тобто ОСОБА_8 мав можливість довести злочин до кінця і вбити потерпілого, проте він утримався від подальших протиправних дій, намагався допомогти, отже усвідомив свою вину та намагався запобігти тяжким наслідкам, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Вказані дії засудженого повністю охоплюються диспозицією ч.1 ст.121 КК, як умисні тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, що були помилково кваліфіковані судом за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, як закінчений замах на умисне вбивство потерпілого.

З показів обвинуваченого вбачається, що він визнав свою вину у нанесені тілесних пошкодженнях, які виявилися тяжкими, але не у вчиненні замаху на вбивство.

Під час допиту свідка ОСОБА_13 , остання зазначила, що між обвинуваченим та потерпілим розпочалась бійка, вони впали на підлогу, ножа вона не бачила. Коли ОСОБА_8 почав підійматися з підлоги, в цей час вибіг з кухні свідок ОСОБА_16 , який вибив ніж з рук обвинуваченого, тобто існував невеликий проміжок часу, коли обвинувачений самостійно припинив наносити тілесні ушкодження потерпілому.

Захисник зазначає, що після того, як свідок ОСОБА_16 вибив ніж, наніс тілесні пошкодження обвинуваченому, останній чітко розумів, що потерпілий живий та подає відповідні життєві ознаки, але не вчинив жодних дій які б дали йому змогу завершити злочин, а саме спричинити смерть потерпілому.

Крім того, коли обвинувачений зрозумів тяжкість своїх дій, він намагався знайти телефон, щоб зателефонувати до швидкої, але не знайшовши запропонував свою допомогу потерпілому - зняв футболку, щоб закрити рану на тілі потерпілого, про що підтвердив під час допиту свідок ОСОБА_17 .

Свідчення потерпілого ОСОБА_18 є досить суперечливі та такі, що не відповідають дійсності. Так, останній пояснив суду, що в той день жодного разу не телефонував обвинуваченому та не мав з ним жодної розмови. Проте свідок ОСОБА_19 дала покази, що між обвинуваченим та потерпілим в той день було досить багато телефонних розмов, як до часу, коли обвинувачений дізнався про спільний відпочинок своєї дружини, так і після того, оскільки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 погрожували ОСОБА_22 , якщо останній не залишить у покої дружину, прийти та з ним розібратися. Також на думку захисника є суперечливими покази потерпілого в частині сутички між ним та обвинуваченим, а саме потерпілий зазначив, що ОСОБА_22 одразу почав наносити йому ножові поранення, проте свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_23 та Перепелицина підтвердили пояснення обвинуваченого про те, що між ним та потерпілим виникла суперечка, яка переросла у бійку.

Також покази свідків ОСОБА_13 , та ОСОБА_11 щодо положення потерпілого та обвинуваченого в момент нанесення тілесних пошкоджень досить різняться. Так свідок ОСОБА_11 зазначив, що ОСОБА_24 та ОСОБА_8 . Проте ОСОБА_19 зазначила, про те, що між ними була бійка, та вони перебували в положенні лежачи у кімнаті.

Згідно висновку судового експерта № 407-Д ОСОБА_25 , локалізація та характер тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 не суперечать механізму їх утворення, на які вказує потерпілий, в той же час згідно висновків судової експертизи № 390-Д від 20.09.2023 року, механізм нанесення тілесних ушкоджень в положенні лежачі, а саме наніс чотири удари ножем в область грудної клітини та живота, при цьому потерпілий знаходився на ньому (на обвинуваченому), тобто механізм даних тілесних ушкоджень не суперечить їх утворенню, на які вказав підозрюваний.

Адвокат вказує, що свідок ОСОБА_13 під час судового допиту зазначила, що обвинувачений припинив нанесення ножових поранень та почав підійматися, коли вже йому почав наносити удари ногою ОСОБА_21 та вибив ніж з його рук.

Таким чином, у матеріалах провадження відсутні об`єктивні докази наявності прямого умислу у ОСОБА_8 на вчинення замаху на вбивство ОСОБА_26 . Засуджений діяв із невизначеним умислом, тобто бажав настання шкідливих наслідків для потерпілого, однак не мав чіткого уявлення про характер і тяжкість можливих наслідків, тому він повинен нести відповідальність за фактично заподіяне.

Як убачається з матеріалів кримінального до події злочину стосунки між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_27 не були неприязними, а в ході конфлікту обвинуваченим потерпілому було завдано удари ножем, при цьому будь-яких даних про те, що обвинувачений свідомо завдавав удари, наперед знаючи, що такі удари можуть привести до смерті потерпілого, органами досудового розслідування не здобуто та іншими доказами цей факт не встановлено.

Крім того, сам факт заподіяння ножового поранення в життєво важливу частину тіла та характер поранення свідчить про умисний характер заподіяння такого тілесного ушкодження, тобто вказує на наявність умислу саме на спричинення тілесного ушкодження, а не про наявність умислу на заподіяння смерті потерпілому.

Щодо неврахування судом під час призначення обвинуваченому покарання вимог ст.ст. 65,66,69 КК апелянт вказує, що суд першої інстанції зазначив, що обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Проте обвинувальним актом від 27.09.2023 року встановлено наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, про яке зазначав обвинувачений під час судового розгляду.

Також захисник вказує, що обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, надавав правдиві свідчення, не відмовлявся від участі у слідчих діях. Крім того, з боку обвинуваченого було здійснено відшкодування шкоди потерпілому, про що було зазначено останнім під час його допиту та після цього часу виплати продовжувалися.

Таким чином, у даній справі слід врахувати щире розкаяння обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 121 КК, активне сприяння його розкриттю та співпрацю з правоохоронними органами, відшкодування шкоди потерпілому, намагання надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин.

З боку обвинуваченого, на користь потерпілого були здійснені грошові перекази, у якості відшкодування шкоди, в межах тих можливостей, які існують у обвинуваченого на час судового розгляду справи, на загальну суму 14 000,00 грн., що підтверджується долученими поштовими квитанціями на грошовий переказ.

Враховуючи викладене, захисник просить вирок щодо ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК на ч.1 ст. 121 та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

При визначенні покарання, за вчинення кримінального правопорушення ч.1 ст.121 КК прийняти рішення та призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК звільнити від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком тривалістю 3 роки та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.

11.07.2024, до закінчення апеляційного перегляду справи, від прокурора Павлоградської окружної прокуратури ОСОБА_28 в порядку ч.1 ст.403 КПК надійшла відмова від апеляційної скарги і ця відмова прийнята апеляційним судом.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_10 не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомив, але його неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника ОСОБА_7 на підтримку доводів поданої нею апеляційною скаргою, яка в судовому засіданні уточнила свої вимоги, просила перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК на ч.1 ст. 121 КК, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнити його від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, згідно вимог ст.ст.75,76 КК, або пом`якшити покарання із застосуванням ст.69 КК, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту та просила залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК при обставинах, встановлених вироком суду, правова кваліфікація його дій, вид та міра призначеного покарання - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК, документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Як убачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Істотних порушень закону, які б слугували підставою для скасування рішення суду першої інстанції не допущено, а висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.

Під час розгляду справи судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, пояснивши, що 06.08.2023 він був з дружиною ОСОБА_14 та сином ОСОБА_29 вдома за адресою: АДРЕСА_2 . Після 17.00 годин пішли гуляти в дитячий парк. ОСОБА_13 домовилась про зустріч з подругою Перепелициною Вернікою. Ближче до 19.00-19.20 годин він провів Віолету до будинку Вероніки на АДРЕСА_4 , а сам з сином повернувся додому. Приблизно о 21.45-22.00 годині, вклавши сина спати, пішов на кухню, а бабуся Віолети - ОСОБА_30 , в квартирі якої вони тоді мешкали, залишилась в кімнаті з сином ОСОБА_29 . На кухні він телефонував дружині з`ясувати, коли вона прийде додому. Спочатку вона сказала, що скоро буде йти додому, а потім, хвилин через 10, відповідаючи на його дзвінок, ОСОБА_31 сказала, що залишиться ночувати у подруги. Він телефонував дружині разів 40, вона не брала телефон. Приблизно о 22.30 годин, коли він телефонував ОСОБА_32 , йому відповів якийсь, по голосу дуже п`яний, чоловік та сказав, щоб він більше не телефонував, а його дружина буде відпочивати з ним. Якщо він буде ще телефонувати, то потерпілий йому погрожував «що приб`є», а він сина не побачить. Близько 23.00 години він пішов на вул. Поштову за дружиною. Коли підійшов до будинку, телефонував і писав в «інстраграмі», щоб ОСОБА_31 вийшла поговорити. Він простояв на вулиці біля будинку Вероніки біля години. Ніхто не виходив. Квартира ОСОБА_33 знаходиться на 2 поверсі. На балкон за цей час ніхто не виходив. Потім йому прийшло повідомлення, що ОСОБА_31 бажає поговорити в під`їзді. Він піднявся на другий поверх і постукав до квартири. Двері йому відкрила ОСОБА_31 , за нею стояла ОСОБА_34 . По виду було видно, що вони вживали алкоголь. Він зайшов в коридор квартири і хотів поговорити з ОСОБА_35 , однак з нею була ОСОБА_34 , яка махала руками. Він відштовхнув ОСОБА_36 і сказав, що буде розмовляти з ОСОБА_35 . Далі ОСОБА_31 пішла до залу, він пішов за нею. Стояв спиною до вхідних дверей в зал і лівим боком до балконних дверей. Сказав Віолеті, щоб вона збиралася додому, оскільки там її чекає син. В цей час його та Віолету побачив потерпілий ОСОБА_37 , пішов в його сторону. Він пішов йому назустріч і вони зустрілися посередині залу. Потерпілий замахнувся кулаком правої руки, але не попав і удар пройшовся по дотичній лівії в область голови. Після чого у них почалася бійка. Потерпілий відштовхнув його, притулив до стіни і вони обірвали штори. Потерпілий руками схватив його за шию і він поча його душити, тоді він дістав з кишені кухонний ніж, і наніс перший удар по тулубу потерпілого. Після цього вони разом упали на підлогу. Він був внизу, а потерпілий був зверху нього. Він наніс ще декілька ударів ножем в ліву частину тулуба потерпілого. Далі побачив кров з живота потерпілого та відштовхнув потерпілого та ніж в сторону. В цей час вибіг з іншої кімнати ОСОБА_11 і наніс декілька ударів кулаком та ногою в область спини, шиї та потилиці на голові ззаду. Він упав на підлогу і побачив, що потерпілий щось тихо говорив, очі були у нього привідкриті. Дівчата стали кричати. ОСОБА_31 підбігла до потерпілого, тримала його за голову та кричала. ОСОБА_38 продовжував його бити та наніс 2 удари ногою в задню частину тулубу по спині. Потім ОСОБА_38 почав щось шукати в своєму телефоні. Тоді він запропонував викликати швидку і намагався у своїй сумці знайти телефон, однак не знайшов його. Потім він запропонував зняти свою футболку, щоб закрити рану на животі потерпілого, але ОСОБА_38 був проти і заборонив йому підходити до потерпілого. Він зняв футболку і кинув біля потерпілого, а ОСОБА_31 прикрила нею рани на животі останнього. ОСОБА_21 телефонував начальнику, а потім став все знімати на відео. Потім він дізнався, що ОСОБА_34 викликала швидку. Приїхала швидка і забрала ОСОБА_39 , і через декілька хвилин приїхали працівники поліції. ОСОБА_31 , коли його забирали працівники поліції, з сумки забрала телефон. В той день приблизно о 17.30-18.30 годині він вживав ель 0,5 л. Поки потерпілий не взяв телефон, він не знав, що ОСОБА_31 та ОСОБА_34 з кимось. Познайомився з потерпілим на роботі в магазині «М`ясорубка». Після злочину вони з дружиною розлучилися. Він не піднімався до квартири раніше тому, що не хотів конфлікту. Потерпілому не казав, щоб він спустився вниз. Ніж він взяв з дому, щоб якщо буде бійка - налякати. Лезо ножа десь 15 см., ручка дерев`яна біля 10 см. Поки прийшов потерпілий, він був в кімнаті секунд 15. Віолета постійно була в залі та казала, що не треба бійки. Коли він наносив удари, він не розумів про наслідки. Перший удар ножем був прямим. Вбивати потерпілого він не хотів, а лише захищався. Можливо було вирішити цей конфлікт і без ножа. Удари ножем він наносив хаотично.

Під час проведення в ході досудового розслідування слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_8 18.08.2023, останній у присутності захисника показав, що 06.08.2023 пізно ввечері в квартирі Перепелициної Вероніки виник конфлікт між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , в ході якого обидва виражались нецензурною лайкою, потім ОСОБА_10 правою рукою завдав два удари в область голови ОСОБА_8 , потім підійшовши впритул, почав валити його на підлогу та вони обидва впали. В цей момент підозрюваний дістав з кишені шорт ніж та правою рукою, в якій був ніж, завдав два удари в область грудної клітини потерпілого, а після цього завдав ще два удари в бік, в область живота. Після чого підозрюваний скинув з себе потерпілого та в цей момент до них вибіг ОСОБА_11 , який завдав удари ногами та руками по голові та тулубу підозрюваного (т.1 а.п. 181-184).

Відповідно до висновку експерта № 390-Д від 20.09.2023, в ході проведення слідчого експерименту 18.09.2023 підозрюваний ОСОБА_8 вказав механізм нанесення тілесних ушкоджень в положенні лежачи, а саме наносив потеплілому чотири удари ножем в область грудної клітини та живота, при цьому потерпілий знаходився на ньому. Тобто механізм даних тілесних ушкоджень не суперечить їх утворенню на який вказав підозрюваний. Однак враховуючи кількість та локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 , підозрюваний вказав механізм утворення тілесних ушкоджень в області грудної клітини та живота, механізм інших тілесних ушкоджень підозрюваний не вказує (т.1 а.п. 185-187).

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 , його вина підтверджується дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку наступними доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 06.08.2023 року він перебував в м.Тернівка на робочому місці в магазині «М`ясорубка», ближче до 20.00 години йому зателефонувала ОСОБА_40 , запропонувала погуляти з нею та її подругою ОСОБА_41 , та попросила взяти з собою друга. Він виїхав о 21.00 годині з м. Тернівка і приїхав в м.Павлоград біля 22.00-23.30 години до магазину «Автомірок». До цього він зустрівся із ОСОБА_11 , який також погодився на цю прогулянку. Заїхавши в магазин АТБ, він купив 2 пляшки шампанського, 2 пачки цигарок, баночок 8 слабоалкогольних напоїв « Шейк » та разом з ОСОБА_43 на таксі приїхали на АДРЕСА_3 та зайшли до квартири. Це квартира Вероніки, де була також ОСОБА_40 . Вони приїхали до них приблизно о 24.00 години і стали відпочивати. Він з ОСОБА_41 вийшли на балкон квартири на 2 поверсі і знизу він почув знайомий голос, який запропонував йому спуститися і поговорити. З обвинуваченим він працював також в магазині «М`ясорубка», і до цього часу у них конфліктів не було. Він залишився в квартирі і на кухні були: він, ОСОБА_11 і ОСОБА_40 , а ОСОБА_34 була в кімнаті і щось дивилася на телефоні перед телевізором. Потім ОСОБА_31 пішла в кімнату до Вероніки і він почув жіночий визг. Виходячи з кухні, побачив ОСОБА_8 , який стояв в кімнаті спиною до нього. Потерпілий пішов в його напрямку до кімнати, а обвинувачений повернувся та почав бити його ножем в область живота, серця, грудної клітини. Він встиг крикнути « ОСОБА_38 , у нього ніж» і впав на підлогу біля дивану. Потім впав і обвинувачений, якого вдарив ОСОБА_11 , куди сам останній ударив ОСОБА_8 - потерпілий не бачив. ОСОБА_38 ці події знімав на мобільний телефон. Саме обвинувачений наніс йому удари ножем. На балконі були потерпілий та ОСОБА_34 , вони курили. ОСОБА_23 був тоді ОСОБА_32 чоловіком чи хлопцем, це йому відомо від ОСОБА_44 . У нього з ОСОБА_35 були відносини. Йому відомо, що ОСОБА_31 розлучилася зі ОСОБА_8 . Він обвинуваченому не телефонував, та останній також не телефонував до потерпілого. Хто відчиняв двері ОСОБА_23 - він не знає. Причину визгу дівчат - також не знає. Він в той день випив 2 л. пива та 1 пляшку шампанського. ОСОБА_8 з дівчатами не розмовляв. Ножа в руках ОСОБА_8 він не бачив, а лише почув теплоту по тілу. Він бачив 2 помахи рукою. У нього було поранено серце, та йому вирізали частину кишківника, була пробита легеня, поранення лівої руки. Кількість нанесених йому ударів також не пам`ятає, все відбулося дуже швидко і він почав втрачати свідомість. Він не бачив, як ОСОБА_11 наносив удари ОСОБА_8 . Потерпілий вважає, що обвинувачений був п`яний і вчинив злочин через ревнощі.

Також потерпілий пояснив, що зі ОСОБА_8 він познайомився взимку 2023 року, а з його дружиною роки 2 тому. ОСОБА_45 була у шлюбі зі ОСОБА_46 . Відносини з нею почалися десь у червні 2023 року і вона говорила, що розлучається з чоловіком та проживає у бабусі. Він приходив до бабусі, бачив їх спільну дитину. Потерпілому ОСОБА_31 представилась як ОСОБА_47 . В той день він вже знав, що її прізвище ОСОБА_23 . Обвинувачений ОСОБА_8 шукав у кімнаті саме його, стояв у проході та дивився у кімнату. А він виходив з кухні. ОСОБА_8 обернувся, бійки між ними не було. Він не пам`ятає, чи зачепив штори, коли падав. Після їхнього із ОСОБА_11 приїзду пройшло 30-40 хвилин, і він чув як ОСОБА_31 комусь щось кричала, доказувала. Він в цей час знаходився на кухні з ОСОБА_43 . З ким вона розмовляла - йому не відомо.

Він проходив лікування в лікарні 14 днів, потім виписаний і на даний час проходить амбулаторне лікування. З Віолетою він зараз просто спілкується, інших відносин він не підтримує. Він втратив свідомість, коли упав на підлогу. Потім прийшов у свідомість і побачив обличчя ОСОБА_8 , а потім знову втратив свідомість і прийшов у свідомість в реанімації лікарні. Захисник обвинуваченого перерахував йому через Нову пошту 6000 грн. декількома платежами, останній був 31 жовтня 2023 року у сумі 2000 грн. Просив призначити обвинуваченому ОСОБА_8 суворе покарання.

Згідно висновку експерта № 364 від 12.09.2023, у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини зліва в 5,6,7,8 міжребер`ях, з пораненням перикарда, лівого передсердя, лівого шлуночку, з лівобічним гемотораксом, проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки ліворуч, з множинними пораненнями тонкого кишківника, брижі тонкого кишківника, випадінням кишківника, внутрішньочеревною кровотечею; колото-різаних поранень задньої поверхні лівого плеча в проекції верхньої третини, передньої поверхні лівого плеча в проекції середньої третини.

Виявлені тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини зліва в 5,6,7,8 міжребер`ях, з пораненням перикарда, лівого передсердя, лівого шлуночку, з лівобічним гемотораксом, проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки ліворуч, з множинними пораненнями тонкого кишківника, брижі тонкого кишківника, випадінням кишківника, внутрішньочеревною кровотечею; колото-різаних поранень задньої поверхні лівого плеча в проекції верхньої третини, передньої поверхні лівого плеча в проекції середньої третини утворилися від дії плаского предмету (предметів), що мав колючо-ріжучі властивості, таким предметом могло бути лезо ножа.

Тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини зліва в 5,6,7,8 міжребер`ях, з пораненням перикарда, лівого передсердя, лівого шлуночку, з лівобічним гемотораксом, проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки ліворуч, з множинними пораненнями тонкого кишківника, брижі тонкого кишківника, випадінням кишківника, внутрішньочеревною кровотечею за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпечності для життя в момент спричинення, згідно п.2.1.1 а), п.2.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» від 17.01.1995 року.

Тілесні ушкодження у вигляді колото-різаних поранень задньої поверхні лівого плеча в проекції верхньої третини, передньої поверхні лівого плеча в проекції середньої третини за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я впродовж більше шести днів, але не більше як три тижні (21 день), згідно п.2.3.1. а), п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ № 6 «Про розвиток та вдосконалення судово- медичної служби України» від 17.01.1995 року.

Враховуючи кількість та локалізацію виявлених тілесних ушкоджені ОСОБА_10 було спричинено не менше семи травмуючих дій плаского предмету (предметів), що мав колючо-ріжучі властивості, таким предметом могло бути лезо ножа.

Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, ступінь ознак загоєння, давність їх утворення може відповідати даті, вказаній в постанові про призначення судово-медичної експертизи та в наданій медичній документації, а саме незадовго до надходження потерпілого до КНП «ПЛІЛ» ПМР», тобто 07 серпня 2023 року (т.1 а.п. 169-172).

Аналогічні послідовні пояснення потерпілий ОСОБА_10 надавав і під час проведення в ході досудового розслідування слідчого експерименту 24.09.2023, де останній пояснив, що увечері 06.08.2023 він зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_11 та разом вони пішли гуляти до Перепелициної ОСОБА_33 та ОСОБА_13 до квартири, де мешкає ОСОБА_12 . В квартирі вони спілкувались, відпочивали. Потім близько 01 години ночі ОСОБА_10 почув як відкриваються вхідні двері в квартиру та одразу крик дівчат. Він одразу вийшов з кухонної кімнати до спальної кімнати, де в цей момент вже знаходились ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та спиною до ОСОБА_10 стояв ОСОБА_8 . Останній почув, що хтось позаду нього вийшов, розвернувся до ОСОБА_10 та одразу завдав один удар ножем в область грудної клітини ОСОБА_10 , від якого він відчув різкий біль, затруднене дихання та впав на підлогу. Після зазначеного удару ОСОБА_10 нічого не пам`ятає, прийшов до тями вже в лікарні (т.1 а.п. 173-177).

Відповідно до висновку експерта № 407-Д від 25.09.2023, в ході проведення слідчого експерименту потерпілий вказав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, а саме ножем наносив йому удари в грудну клітину ліворуч, від яких він увертався та закривався лівою рукою, при цьому потерпілий знаходився в положенні стоячи, при наступному ударі в грудну клітину ліворуч він впав та втратив свідомість. Подальші події він не пам`ятає. Локалізація та характер тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого ОСОБА_10 , не суперечить механізму їх утворення, на який вказує потерпілий, в ході проведення слідчого експерименту за його участю від 24 вересня 2023 року (т.1 а.п. 178-180).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 пояснила, що з обвинуваченим та потерпілим у відносинах не перебуває. З обвинуваченим розлучилась приблизно 4-5 місяців назад, відносини не підтримує. В серпні 2023 року, дату не пам`ятає, біля 20.00-21.00 години перебувала в квартирі Вероніки Перепелициної за адресою: АДРЕСА_4 ,номер квартири не пам`ятає. Дитина була в обвинуваченого, так як вона йому дала поспілкуватися з дитиною. В квартирі перебувала вона, ОСОБА_34 , ОСОБА_38 та ОСОБА_37 . Потім ОСОБА_37 по телефону розмовляв з обвинуваченим і вони погрожували один одному набити обличчя. ОСОБА_37 хотів піти і набити обличчя ОСОБА_48 , але вона його стримала. Однак потім прийшов ОСОБА_49 , який залишив дитину у її бабусі та взяв у неї з дому ніж. ОСОБА_49 підійшов на вулиці до балкону і щось кричав. Вона хотіла вийти поговорити з ним, однак її не пускали ОСОБА_34 та ОСОБА_38 . Вона з ОСОБА_41 підійшли до дверей і вона хотіла вийти. Відкривши двері побачила, що там уже стояв ОСОБА_49 . Він забіг в квартиру, відштовхнув ОСОБА_36 , а потім і її. В цей момент з кухні вибіг ОСОБА_37 , який моментально зчепився з ОСОБА_50 . Вона вважала, що вони дралися на кулаках. Коли вони впали, ОСОБА_37 був у не у свідомості. Спочатку у нього очі були відкриті, а потім закривалися. В цей час з кухні вибіг ОСОБА_38 і вибив з руки обвинуваченого ніж та почав бити останнього. Далі ОСОБА_49 впав на підлогу. Вони викликали швидку і поліцію. Приїхала швидка і забрала ОСОБА_39 в лікарню, а поліція затримала обвинуваченого. На той час вона перебувала у шлюбі з обвинуваченим, але відносин не було. Вона намагалася вже розірвати шлюб, але згоди він не давав. Хто першим дзвонив ОСОБА_37 чи ОСОБА_49 , вона не пам`ятає. ОСОБА_49 телефонував їй в той вечір. Вони пили шампанське та пиво. Вона була в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_37 був дуже випившим. ОСОБА_37 на балкон не виходив. Це було вже після комендантської години. В квартиру ОСОБА_51 не запрошували. ОСОБА_37 та ОСОБА_49 були обличчя до обличчя. Від поштовху вона впала і сиділа на полу. Бійка була без слів. Це було до трьох хвилин. Ніж у ОСОБА_51 вона не бачила. ОСОБА_49 впав на ОСОБА_39 . Як ОСОБА_38 вибив ніж, вона не бачила, побачила ніж вже на підлозі. Тілесні ушкодження були у потерпілого ОСОБА_39 . ОСОБА_49 не викликав швидку і футболку не пропонував. ОСОБА_49 її постійно бив, до дитини агресію він не проявляв, просив повернутися до нього, але вона хотіла. Додому вона хотіла повернутися вранці після закінчення комендантської години. В той день у ОСОБА_51 був телефон сина. ОСОБА_49 не намагався тікати. Їй здається, що ОСОБА_49 хотів з`ясувати відносини з ОСОБА_53 . У ОСОБА_39 було багато ножових поранень. В кімнаті було темно, працював лише телевізор, ножа вона не бачила і побачила, коли він був на підлозі. Вона впізнала, що це кухонний ніж бабусі. ОСОБА_49 їй погрожував до того, що заріже та вб`є. Це було коли він був тверезий.

Під час проведення за участю свідка ОСОБА_13 слідчого експерименту 31.08.2023, вона показала, як 06.08.2023 вона разом з ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_27 , перебувала в АДРЕСА_3 , де вони разом відпочивали, спілкувались, вживали спиртні напої. Вже ввечері їй почав телефонувати її чоловік - ОСОБА_8 , але на телефон відповів ОСОБА_10 та в них в телефонному режимі виник конфлікт, вони почали сваритись. Після цього вона більше не відповідала дзвінки чоловіка. Приблизно о 12 годині ночі обвинувачений прийшов до будинку та почав кричати, щоб ОСОБА_10 вийшов на вулицю. Через декілька хвилин ОСОБА_8 піднявся до квартири, вона відчинила йому двері, а останній одразу забіг до кімнати. До нього вибіг ОСОБА_10 та в них почалась бійка. Вона вважала, що вони б`ються на кулаках, та коли ОСОБА_37 повернувся на бік на підлозі ,то вона побачила, що у потерпілого була кровотеча. Одразу до них підбіг ОСОБА_11 та вибив ніж з рук ОСОБА_8 та відтягнув його від ОСОБА_10 . В цей момент почали надавати ОСОБА_56 допомогу (т.1 а.п. 106-108).

Під час допиту у суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 пояснив, що влітку 2023 року приблизно о 24.00 годин він зайшов з ОСОБА_10 та двома дівчатами, одна з яких ОСОБА_31 , дружиною обвинуваченого і іншою дівчиною в її квартиру, в районі «ПЗТО» в АДРЕСА_4 , десь на 4-5 поверсі. Дівчат зустріли біля будинку, потім сиділи на кухні, відпочивали та пили шампанське. Чи були інші напої - не пам`ятає. Дівчата пішли в іншу кімнату, а він з потерпілим сиділи на кухні. Зайшов обвинувачений, а ОСОБА_10 вибіг з кухні на крик ОСОБА_44 і там сталася бійка. Він вийшов за потерпілим приблизно через хвилину. Протягом цієї хвилини він нічого не чув. В цей час побачив ніж у обвинуваченого, скоріше за все у правій руці, точно не пам`ятає. Він стояв за спиною у потерпілого, який сказав «колющее». Потім ОСОБА_10 впав. Обвинувачений стояв з ножем в руках. Він вибив ніж, який впав на підлогу, потім впав і обвинувачений, так як він наносив йому удари, від яких останній упав на підлогу. Потерпілий був на невеликій відстані від обвинуваченого, коли вони впали. Після того, як він наніс удари обвинуваченому, той намагався зняти футболку. Чи казав він при цьому що-небудь, свідок не пам`ятає. Потім він взяв телефон і почав все фіксувати на відеокамеру та намагався з`ясувати у дівчат адресу, за якою вони знаходяться, щоб викликати швидку і поліцію. Приїхала швидка та ОСОБА_56 надали першу медичну допомогу. Потім приїхала поліція. ОСОБА_39 спустили до машини, а він потім повернувся, спілкувався з поліцією та показував відео.

Між обвинуваченим і потерпілим була бійка, ОСОБА_8 підбігав до ОСОБА_10 та наносив йому удари ножем. Він зрозумів це по результату. Як обвинувачений наносив удари потерпілому - свідок бачив. Після того, як він вибив ніж, обвинувачений його більше не брав. Яким чином ОСОБА_8 одразу кинувся на ОСОБА_10 - він не знає, оскільки був на кухні. Коли він вийшов, вони обидва стояли. Не може бути такого, щоб вони впали, а потім знову встали. Під час бійки вони падали. На штори свідок уваги не звертав. Відеозапис він віддав працівникам поліції, його не коригував. Швидку та поліцію викликав він. Поліції він повідомив про те, що сталося. Коли відбувалася бійка, він не дивився де були в цей час дівчата. Де поділася ділася футболка обвинуваченого - не знає, вона була на підлозі. Він телефонував керівнику ОСОБА_57 , щоб повідомити про те, що відбулося. Він не знає, чому поліція прийняла виклик від ОСОБА_33 , а не від нього. Які відносини були між ОСОБА_53 та ОСОБА_50 , чи були між ними телефонні дзвінки- свідку не відомо. Поки він знімав відео, викликав швидку та поліцію, обвинувачений лежав. Ніж так і залишився на підлозі, ніхто до нього не торкався. Коли лежав обвинувачений та потерпілий, ОСОБА_31 була біля потерпілого, а де була ОСОБА_34 - не пам`ятає. Події відбувалися дуже швидко, точно сказати не може скільки тривало часу.

Під час проведення за участю свідка ОСОБА_11 слідчого експерименту 24.08.2023, останній показав, як 06.08.2023 він перебував за адресою: АДРЕСА_4 (точну адресу не пам`ятає) разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_14 та Перепелициною Веронікою, де вони відпочивали та спілкувались. В один момент, коли вони сиділи з ОСОБА_10 на кухні, почули крик дівчат з коридору. Потерпілий одразу підвівся та пішов до них. Він побачив, що в кімнату зайшов чоловік ОСОБА_44 - ОСОБА_8 та одразу почав битись з ОСОБА_10 . Свідок в цей момент стояв за спиною потерпілого. В ході бійки ОСОБА_10 сказав, що у ОСОБА_8 є ніж, та після того, як свідок побачив ніж у обвинуваченого, він обійшов потерпілого та наніс один удар лівою рукою в обличчя ОСОБА_8 , від чого той впав на підлогу. Перед цим побачив як обвинувачений один раз наніс удар ножем, який тримав в правій руці, в область грудної клітини ОСОБА_10 Потім вони обидва впали на підлогу, а він вибив ніж у обвинуваченого та відтягнув його від потерпілого. Дівчата, які перебували в цей момент в кімнаті, почали викликати допомогу (т. а.п. 109-113).

Згідно висновку експерта № 408-Д від 25.09.2023, в ході проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 вказав лише один удар в область лівої поверхні тулуба ножем, при цьому потерпілий знаходився в положенні стоячи. Нанесення інших тілесних ушкоджень та механізм їх утворення свідок ОСОБА_11 не вказав, так як стояв ззаду потерпілого. Можливо вказати, що локалізація та характер тілесного ушкодження виявленого у потерпілого ОСОБА_10 , не суперечить механізму його утворення, на який вказує свідок ОСОБА_11 в ході проведення слідчого експерименту за його участю 24.09.2023 (т.1 а.п. 114-116).

Крім наведених пояснень потерпілого та свідків, приймаючи рішення про доведеність вини ОСОБА_8 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК, судом першої інстанції було враховано досліджені письмові докази, долучені до матеріалів провадження, зокрема:

- рапорт від 07.08.2023, відповідно до якого зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 07.08.2023 о 01 годині 10 хвилин за адресою: АДРЕСА_3 , заявниця ОСОБА_12 повідомила, що 5 хвилин тому ОСОБА_8 наніс ножове поранення ОСОБА_10 в живіт. ШМД викликали самостійно. (т. 1 а.п. 87);

- протокол обшуку від 07.08.2023 з фототаблицею, відповідно до якого проведено обшук за адресою: АДРЕСА_3 , та у зальній кімнаті на підлозі виявлено сліди РБК, з яких було зроблено змив та упаковано до паперового конверту. Також зроблено контрольний змив, упаковано до паперового конверту. Кухонний ніж з чорним руків`ям упаковано до паперового конверту. Виріз зі штори з РБК упаковано до паперового конверту. У коридорі з вхідних дверей ззовні з рукоятки зроблено змив на марлевий тампон, упаковано до паперового конверту (т.1 а.п. 92-100);

- протокол огляду предмету від 07.08.2023, згідно якого оглянуто CD-R диск з відеозаписом, наданим свідком ОСОБА_11 . Наявний відеозапис має назву «IMG_0401» розміром 20,3 мб. На відеозапису зафіксовано події за 07.08.2023, а саме на відео видно, що на підлозі квартири знаходиться ОСОБА_10 з пораненням живота та грудної клітини та кровотечею. Вказане відео знімається на телефон свідком ОСОБА_11 , переводивши камеру з ОСОБА_10 видно, що поруч на підлозі лежав ОСОБА_8 , який мав на тілі сліди РБК, на підлозі лежав кухонний ніж, який також мав сліди РБК, та чутно як ОСОБА_11 кричить на ОСОБА_8 та каже «ты что натворил, ты что сделал», та повідомив, щоб викликали швидку допомогу та поліцію (т.1 а.п. 118-119);

- протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_12 від 31.08.2024, відповідно до якого свідок показала, що 06.08.2023 перебувала у своїй квартирі разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , відпочивали, спілкувались, вживали спиртні напої. Під час того, як вони разом відпочивали, ОСОБА_13 почав дзвонити її чоловік ОСОБА_8 , на телефонний дзвінок відповів ОСОБА_10 та між ними виник конфлікт через Шпилько Віолету. ОСОБА_8 почав погрожувати ОСОБА_10 по телефону та більше на дзвінки ОСОБА_8 вони не відповідали. Ближче до 12 години ночі до будинку прийшов ОСОБА_8 , почав кричати з вулиці, щоб ОСОБА_10 вийшов, але йому не відповідали. Згодом ОСОБА_8 прийшов до вхідної двері квартири, де всі відпочивали, та йому відчинила ОСОБА_13 . Після чого ОСОБА_8 , відштовхнувши ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , забіг до кімнати, куди також вийшов ОСОБА_10 та вони почали бійку. Вони бились біля ліжка. Згодом впали обидва на підлогу, в якийсь момент ОСОБА_10 крикнув «гостре» та до них вибіг ОСОБА_11 та розборонив. В цей момент свідок побачила, що ОСОБА_10 поранений, у нього кровотеча та забігла в іншу кімнату, де викликала працівників швидкої допомоги та поліцію (т.1 а.п. 103-105);

- висновок експерта № 1636/2198-БД від 18.08.2023, відповідно до якого встановлено, у результаті дослідження зразка крові підозрюваного ОСОБА_8 , встановлена група АВ за ізосерологічною системою АВ0. При дослідженні зразка крові потерпілого ОСОБА_10 встановлена група А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0 (т.1 а.п. 162-163);

- висновок експерта № 1636/2199-БД від 29.08.2023, згідно якого в слідах на представлених для дослідження чотирьох фрагментах марлі (об`єкти №№ 2-5 - «змиви з рук, облич ОСОБА_8 та з підлоги») та на сумці (об`єкти №№ 6-10) встановлена наявність крові з вмістом гемоглобіну людини.

В слідах крові (об`єкти №№ 2, 3, 4, 9, 10) були виявлені антигени А і В, що не виключає можливості утворення їх за рахунок крові групи АВ або за рахунок змішування в цих слідах крові груп: А з ізогемаглютиніном анти-В, В з ізогемаглютиніном анти-А та АВ. В слідах (об`єкти №№5-8) був виявлений тільки антиген А, що не виключає можливості утворення їх за рахунок крові групи А з ізогемаглютиніном анти-В.

Отриманий результат не виключає можливості утворенню слідів крові (об`єкти №№ 2-4, 9, 10) від підозрюваного ОСОБА_8 , крові якого властиві, виявлені в цих слідах, антигени А і В, а також, можливість присутності в цих слідах, в якості домішки, і крові потерпілого ОСОБА_10 , крові якого властивий, виявлений в цих слідах, антиген А. Також, не виключається можливість походження слідів крові (об`єкти №№ 5-8) від потерпілого ОСОБА_10 , крові якого властивий, виявлений в цих слідах, антиген А. Даних про присутність в цих слідах крові підозрюваного ОСОБА_8 не отримано, у зв`язку з не виявленням в них антигену В, який, окрім антигену А властивий його крові (т.1 а.п.164-167);

- висновок експерта № 1636/2200-БД від 09.09.2023, відповідно до якого на ножі (об`єкти №№ 3;4), представленого на дослііження, встановлена наявність крові людини. Епітеліальні клітини з ядрами та мікрочастки тканин людини не знайдені.

При цитологічному дослідженні встановлено, що кров в слідах на клинку ножа (об`єкт №3) належить особі чоловічої генетичної статі, статева належність крові на рукоятці ножа (об`єкт №4) не встановлені через недостатню кількість придатних її формених елементів. При визначенні групової належності крові в даних слідах виявлений антиген А ізосерологічної системи АВ0.

Враховуючи отримані результати досліджень, можливо висловитися, що сліди крові на клинку ножа (об`єкт № 3), могли походити від чоловіка (чоловіків), а на рукоятці ножа (об`єкт №4) від особи (осіб) з групою крові А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0, можливо і від потерпілого ОСОБА_10 , беручи до уваги його групову характеристику крові.

Даних про походження слідів крові на ножі (об`єкти №№ 3;4) від підозрюваного ОСОБА_8 не отримано, оскільки антиген В, який є одним із групоспецифічних антигенів, не був виявлений (т.1 а.п. 195-199).

Сукупність досліджених судом першої інстанції доказів відзначаються послідовністю і узгодженістю між собою, містять дані щодо часу, мотиву, характеру, способу застосування насильства до потерпілого ОСОБА_10 , наслідків таких дій та інших фактичних обставин кримінального правопорушення, які складають елементи кримінально-караного діяння і які визнані доведеними судом і викладені в мотивувальній частині вироку.

Оцінивши зазначені у вироку докази у їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_10 та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК.

Підстав вважати недопустимими докази у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК, апеляційний суд не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст. 94 КПК, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На переконання колегія суддів покази потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 узгоджуються між собою та підтверджуються письмовими доказами, яким судом надано належну оцінку, а тому правомірно покладені в основу вироку суду. При цьому підстав ставити під сумнів правдивість показань зазначених свідків не було у суду першої інстанції, та не вбачає таких підстав й апеляційний суд, оскільки усі вони давали суду показання під присягою, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК.

Аналізуючи апеляційні вимоги сторони захисту про те, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК на ч.2 ст.121 КК, колегія суддів зазначає наступне.

Частина 1 статті 115 КК передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. У свою чергу частина 2 статті 121 КК передбачає відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Питання відмежування умисного вбивства від умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого було досліджено колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, який у постанові №428/11944/19 виснував, що умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Також ВС відзначив, питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

Отже підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК колегія суддів не вбачає, оскільки сукупністю всіх обставин вчиненого діяння доведені зміст і спрямованість умислу ОСОБА_8 саме на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_10 . При цьому судом вірно враховано, що обвинувачений, взявши з дому кухонний ніж, прийшов до квартири, де перебував потерпілий та завдав останньому чотири удари ножем, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючих колото-різаних поранень грудної клітини зліва в 5,6,7,8 міжребер`ях, з пораненням перикарда, лівого передсердя, лівого шлуночку, з лівобічним гемотораксом, проникаючого колото-різаного поранення передньої черевної стінки ліворуч, з множинними пораненнями тонкого кишківника, брижі тонкого кишківника, випадінням кишківника, внутрішньочеревною кровотечею; колото-різаних поранень задньої поверхні лівого плеча в проекції верхньої третини, передньої поверхні лівого плеча в проекції середньої третини, що свідчить про намір обвинуваченого ОСОБА_8 саме заподіяти смерть потерпілого ОСОБА_10 , уникнення якої стало можливим лише завдяки діям свідка ОСОБА_11 , який вибив у обвинуваченого з руки ніж та відтягнув його від потерпілого, та своєчасно наданій потерпілому медичній допомозі.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений не мав умислу на позбавлення життя потерпілого, а наніс йому тілесні ушкодження на ґрунті особистих неприязних стосунків, які виникли раптово через конфлікт, який розпочався з ініціативи потерпілого та дружини обвинуваченого, не заслуговують на увагу.

Як пояснив суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 , після того, як він декілька разів телефонував своїй дружині ОСОБА_13 і вона не відповідала, трубку телефону взяв потерпілий та сказав, щоб він більше не телефонував, а ОСОБА_13 буде відпочивати з ним. Після цього обвинувачений взяв з дому кухонний ніж та пішов додому до ОСОБА_12 , де була його дружина. Простоявши на вулиці біля цього будинку близько години, піднявся до квартири, де наніс потерпілому чотири ножових поранення. При цьому обвинувачений вказав, що взяв ніж з дому, щоб якщо буде бійка - налякати.

З поясненнями свідка ОСОБА_13 , після того, як вона відкрила двері квартири, ОСОБА_49 забіг всередину, відштовхнув спочатку ОСОБА_36 , а потім і її. В цей момент з кухні вибіг потерпілий ОСОБА_10 , який зчепився моментально з ОСОБА_50 . Вона вважала, що вони билися на кулаках, а коли вони впали, ОСОБА_37 був " у відключці". З кухні вибіг ОСОБА_38 і вибив ніж у ОСОБА_51 з руки та почав бити останнього, який упав на підлогу, тому що його бив ОСОБА_38 . Їй здається, що ОСОБА_8 хотів з`ясувати відносини з ОСОБА_10 .

Тобто після телефонної розмови з потерпілим, на ґрунті ревнощів, обвинувачений взяв дома кухонний ніж, за його словами, щоб налякати противника у разі бійки, однак простоявши біля будинку приблизно годину, як тільки з`явилася можливість, зайшов до квартири, і як тільки побачив потерпілого, у ході бійки з ним, дістав ніж та одразу наніс йому удари ножем в область грудної клітини, живота та інших частин тулубу. Те, що обвинувачений заздалегідь взяв із собою ніж і як тільки побачив потерпілого, одразу вступив з ним у бійку, в ході якої наніс йому тілесні ушкодження ножем у життєво важливі органи, свідчить про неспроможність доводів захисника про те, що у ОСОБА_8 особисті неприязні стосунки до потерпілого виникли раптово через конфлікт, який почався з ініціативи потерпілого та дружини обвинуваченого.

При цьому достатніх доказів, які б свідчили про необхідність заподіяння потерпілому шкоди, необхідної і достатньої для негайного відвернення чи припинення посягання зі сторони останнього, матеріали справи не містять і такі у апеляційній скарзі не наведені.

Є неспроможними і твердження захисту про те, що ОСОБА_8 сам зупинився після нанесення ОСОБА_10 ножових ударів, хоча мав можливість довести злочин до кінця і вбити потерпілого, однак утримався від подальших дій.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що після того, як обвинувачений побачив його, почав бити його ножем в область живота, серця та грудної клітини. Він встиг крикнути:" ОСОБА_38 , у нього ніж" і упав на підлогу у кімнаті біля дивану. Потім упав і ОСОБА_8 , якого ударив ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_11 вказав, що він вийшов з кухні слідом за потерпілим ОСОБА_10 , побачив ніж в руці обвинуваченого. Свідок у цей час стояв за спиною у потерпілого, який сказав:"колющее", а потім упав. Обвинувачений стояв з ножем у руках. Свідок вибив з рук ОСОБА_8 ніж, який упав на підлогу, а потім упав і сам ОСОБА_8 від ударів, яких йому наносив свідок.

Пояснення потерпілого та свідка ОСОБА_11 узгоджуються із показами свідка ОСОБА_13 , яка вказала, що коли обвинувачений та потерпілий впали, останній був "у відключці" , спочатку у нього очі були відкриті, а потім закривалися. Потім з кухні вибіг ОСОБА_11 і вибив ніж у ОСОБА_8 з руки, почав його бити і ОСОБА_49 упав на підлогу, тому що його бив ОСОБА_38 .

Отже ствердження апелянта про те, що обвинувачений сам припинив нанесення ножових поранень потерпілому, а не від того, що свідок ОСОБА_11 вибив з рук ОСОБА_8 ніж, не відповідають дійсності.

Є хибними й апеляційні доводи захисника про те, що покази потерпілого ОСОБА_10 є суперечливими та не відповідають дійсності, оскільки він пояснив суду, що в той день жодного разу не телефонував обвинуваченому, проте свідок ОСОБА_13 дала покази, що між обвинуваченим та потерпілим в той день було досить багато телефонних розмов.

Згідно матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_10 суду першої інстанції пояснив, що про телефонні розмови з обвинуваченим ОСОБА_8 у день подій він не пам`ятає. Водночас, за поясненнями обвинуваченого ОСОБА_8 , які співпадають з показами свідка ОСОБА_13 , коли обвинувачений телефонував своїй дружині ОСОБА_13 , на один з його телефонних дзвінків відповів потерпілий ОСОБА_10 . Показів про те, що потерпілий у день подій телефонував обвинуваченому та про те, що між ними було досить багато телефонних розмов, про що вказує апелянт, не надавав жоден з допитаних учасників провадження, зокрема і сам обвинувачений.

Не заслуговують на увагу і апеляційні доводи сторони захисту про наявність суперечностей у показах потерпілого ОСОБА_10 в частині сутички між ним та обвинуваченим, оскільки потерпілий зазначив, що ОСОБА_8 одразу почав наносити йому ножові поранення, проте свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтвердили пояснення обвинуваченого про те, що між ним та потерпілим виникла суперечка, яка переросла у бійку.

Як убачається з пояснень потерпілого ОСОБА_10 , він вказав, що перебував у кухні квартири разом з ОСОБА_58 , ОСОБА_14 , а Перепелицина Вероніка була у кімнаті. Потім ОСОБА_31 пішла до Вероніки, і він почув жіночий визг. Виходячи з кухні, побачив ОСОБА_59 , який стояв у кімнаті, спиною до нього. Потерпілий пішов у напрямку обвинуваченого до кімнати, а обвинувачений повернувся та почав бити його ножем в область живота, серця та грудної клітини. Він встиг крикнути:" ОСОБА_38 , у нього ніж", і упав на підлогу. Потім впав у ОСОБА_49 , якого вдарив ОСОБА_38 . Ножа у руках ОСОБА_8 він не бачив, а лише відчув теплоту по тілу.

Як було наведено вище, свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що після того, як вона відкрила двері квартири, ОСОБА_8 забіг всередину, відштовхнув ОСОБА_36 , а потім і її. В цей мом5ент з кухні вибіг потерпілий ОСОБА_10 , та вони моментально зчепилися з обвинуваченим. Вона вважала, що вони билися на кулаках, а коли вони упали, ОСОБА_37 був "у відключці". Спочатку у нього очі були відкриті, а потім закривалися. Потім з кухні вибіг ОСОБА_61 і вибив з рук ОСОБА_51 ніж та почав бити його, який упав на підлогу, тому що його бив ОСОБА_38 . На запитання учасників провадження, свідок ОСОБА_13 уточнила, що ОСОБА_37 та ОСОБА_49 були обличчя до обличчя. Від поштовху обвинуваченого вона упала і сиділа на підлозі. Бійка була без слів. Ніж у ОСОБА_51 вона не бачила. ОСОБА_49 упав на ОСОБА_39 .

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він з потерпілим були на кухні, а дівчата пішли в кімнату. Зайшов обвинувачений, а ОСОБА_37 вибіг з кухні на крик ОСОБА_44 і там сталася "заваруха", тобто бійка. Він вийшов з кухні за ОСОБА_53 приблизно через хвилину. Протягом цієї хвилини він нічного не чув. В цей час він був свідком того, що відбувалося у кімнаті. Все сталося дуже швидко. Він стояв за спиною у ОСОБА_39 , який сказав:"колюще", і побачив ніж у ОСОБА_51 , скоріше за все у правій ріці. Потім ОСОБА_37 упав, ОСОБА_49 стояв з ножем у руках. ОСОБА_11 вибив ніж, який упав на підлогу, потім впав і ОСОБА_49 , він ударів, які йому наніс свідок. Потерпілий був на невеликій відстані від обвинуваченого, коли вони упали.

Під час проведення слідчого експерименту 31.08.2023 за участю свідка ОСОБА_12 , протокол якого досліджено судом першої інстанції, ОСОБА_12 вказала, що після того, як ОСОБА_62 відкрила двері обвинуваченому, він, відштовхнувши ОСОБА_31 та її, забіг до кімнати, куди також зайшов ОСОБА_10 , та вони почали бійку. Згодом обидва упали на підлогу, в якийсь момент ОСОБА_10 крикнув:"гостре", та до них вибіг з кухні ОСОБА_11 та розборонив їх (т.1 а.п. 103-105).

За показами обвинуваченого ОСОБА_8 , перебуваючи у кімнаті з дружиною, їх побачив потерпілий ОСОБА_10 , який пішов в сторону обвинуваченого. Останній також пішов назустріч потерпілому і вони зустрілися посередині кімнати. Потерпілий замахнувся на обвинуваченого кулаком правої руки, однак не попав і удари прийшовся по "касательній голови". Після чого у них почалася бійка, потерпілий відштовхнув обвинуваченого, притулив його до стіни, вони обірвали штори. Потім потерпілий схватив його за шию і він відчув "удушье". Тоді він дістав з кишені кухонний ніж і наніс удари ОСОБА_10 .

З наведеного вбачається, що покази потерпілого ОСОБА_10 про те, що між ним і обвинуваченим одразу розпочалася бійка підтверджуються показами свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_12 , які остання надала під час слідчого експерименту, проведеного в ході досудового розслідування за її участю. Свідок ОСОБА_11 вказав, що зайшов у кімнату, де відбувалась бійка між потерпілим та обвинуваченим приблизно через хвилину, початку конфлікту не бачив. Таким чином твердження адвоката про те, що свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтвердили пояснення обвинуваченого про те, що між ним та потерпілим виникла суперечка, яка переросла у бійку - спростовуються наведеними показами. В свою чергу показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_12 спростовано покази обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_10 перший завдав удару обвинуваченому та душив його.

Також захисник вказує на різницю у показах свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 щодо положення обвинуваченого в момент нанесення тілесних пошкоджень потерпілому, оскільки ОСОБА_11 зазначив, що потерпілий та обвинувачений стояли, а ОСОБА_13 зазначила, що між ними була бійка, та вони перебували у положенні лежачі.

Як було зазначено раніше, свідок ОСОБА_13 пояснила, що після того, як її відштовхнув обвинувачений, в цей момент з кухні вибіг потерпілий, і вони моментально зчепилися. Коли вони впали, ОСОБА_37 був "у відключці" - спочатку очі його були відкриті, а потім закривалися. Потім ОСОБА_61 вибіг з кухні та вибив у ОСОБА_51 з руки ніж, почав бити останнього, і від цих ударів він упав на підлогу. Ніж у руках ОСОБА_51 вона не бачила, бачила його уже на підлозі.

Свідок ОСОБА_11 вказав, що вийшов з кухні слідом за ОСОБА_53 приблизно через хвилину. Обвинувачений та потерпілий у цей час стояли, потім ОСОБА_37 вказав "колющее" і упав, а свідок побачив в руках у обвинуваченого ОСОБА_8 ніж, який він вибив, та став наносити удари обвинуваченому, від яких він упав. Коли саме обвинувачений наносив удари потерпілому - свідок не бачив.

Відповідно до висновку експерта № 407- Д, в ході проведення слідчого експерименту потерпілий вказав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, а саме ножем наносив йому удари в грудну клітину ліворуч, від яких він увертався та закривався лівою рукою, при цьому потерпілий знаходився в положенні стоячи, при наступному ударі в грудну клітину ліворуч він впав та втратив свідомість. Подальші події він не пам`ятає. Локалізація та характер тілесних ушкоджень виявлених у потерпілого ОСОБА_10 , не суперечить механізму їх утворення, на який вказує потерпілий, в ході проведення слідчого експерименту за його участю від 24.09.2023 (т.1 а.п. 178-180).

Згдіно висновку експерта № 390-Д від 20.09.2023, в ході проведення слідчого експерименту 18.09.2023 підозрюваний ОСОБА_8 вказав механізм нанесення тілесних ушкоджень в положенні лежачи, а саме наносив потеплілому чотири удари ножем в область грудної клітини та живота, при цьому потерпілий знаходився на ньому. Тобто механізм даних тілесних ушкоджень не суперечить їх утворенню на який вказав підозрюваний. Однак враховуючи кількість та локалізацію тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_10 , підозрюваний вказав механізм утворення тілесних ушкоджень в області грудної клітини та живота, механізм інших тілесних ушкоджень підозрюваний не вказує (т.1 а.п. 185-187).

Враховуючи наведене, з врахуванням експертних висновків, потерпілий отримав тілесні ушкодження, перебуваючи у положенні як стоячи, так і лежачи. Отже, суперечностей між показами свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_11 щодо положення обвинуваченого та потерпілого в момент нанесення останньому тілесних ушкоджень, не вбачається.

Крім того апеляційний суд зазначає, що після нанесення ножем ударів ОСОБА_10 у життєво важливий орган - грудну клітину та тулуб, обвинувачений ОСОБА_8 усвідомлюючи свою вину, жодним чином не намагався запобігти тяжким наслідкам своїх дій, вжити заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги. Його пояснення про те, що він хотів викликати швидку допомогу, однак не знайшов телефон, а також про те, що він зняв свою футболку, щоб закрити рану на животі потерпілого, на переконання колегії суддів, жодним чином не свідчить про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 бажання запобігти тяжким наслідкам вчиненого злочину чи вчинення активних дій для цього.

Наведене у своїй сукупності свідчить про наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 умислу саме на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , а отже підстав вважати його необґрунтовано засудженим за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК та про необхідність кваліфікації його дій за ч.1. ст. 121 КК, колегія суддів не вбачає. Тому доводи апеляційної скарги захисника в цій частині задоволенню не підлягають.

Будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про необ`єктивність, упередженість органів розслідування або суду, під час апеляційного перегляд справи - не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

З огляду на вищезазначене, судом першої інстанції з достатньою повнотою перевірено всі доводи обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні, зроблено аналіз доказів. У своїх висновках суд навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відхилив інші та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з чим погоджується й колегія суддів і зазначені доводи, викладені захисником в апеляційній скарзі, були предметом дослідження та перевірки під час судового розгляду.

При цьому, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

В зв`язку з цим, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також зі змісту апеляційної скарги захисника убачається, що нею фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Відповідно положень ч.1 ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, зі змісту ст.75 КК вбачається, що застосування інституту звільнення від відбування покарання допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що, виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин справи, виправлення засудженого є можливим без відбування покарання.

Крім того, кримінальний закон передбачає можливість застосування положень ст.69 КК при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У своїй правовій позиції, викладеній у постанові від 3 грудня 2019 року (справа №552/2739/17, провадження № 51-2673 км 19) ККС ВС зазначив, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного. Суд, застосовуючи положень ст.69 КК при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали би знизити ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, згідно висновку судово-психіатричного експерта № 565 від 21.09.2023 в період інкримінованого йому діяння не виявляв і в теперішній час не виявляє будь-яких психічних розладів; іспитований у період час, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, і у теперішній час, міг і може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т.1 а.п. 188-191), вину не визнав, має на утриманні малолітню дитину, добровільно відшкодував шкоду, спричинену у кримінальним правопорушенням.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ст.ст.66, 67 КК, судом не встановлено.

Отже, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставини скоєння кримінального правопорушення та відношення ОСОБА_8 до скоєного, думку потерпілого, суд першої інстанції дійшов правильних обґрунтованих висновків, що для виправлення винного та попередження нових кримінальних правопорушень обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК - на строк 8 років.

Обставини, на які посилається захисник в апеляційний скарзі, а саме щире розкаяння, активне сприяння обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення, надання правдивих свідчень, участь у слідчих діях, відшкодування шкоди потерпілому, намагання надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, які на думку адвоката слід визнати обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, не заслуговують на увагу.

Щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання (постанова ВС у справі № 643/13256/17) Щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки (постанова ККС ВС у справі № 520/16394/16-к).

Наявними матеріалами провадження підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав, щиро не розкаявся, жодного разу не висловив жалю з приводи вчиненого та не вибачився перед потерпілим, зазначивши лише під час останнього слова про те, що розкаюється у вчиненому злочині та обіцяє суду, що такого більше по повториться.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину (постанова ККС ВС у справі № 263/15605/17).

Надання обвинуваченим ОСОБА_8 показів, участь у слідчих діях, а також визнання ним факту нанесення частини ножових ударів потерпілому ОСОБА_10 , не свідчить про активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину.

Не вбачає колегія суддів у діях обвинуваченого ОСОБА_8 намагання надати потерпілому медичної чи іншої допомоги безпосередньо після вчинення злочину, про що було зазначено вище.

Доказів вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, матеріали провадження не містять та стороною захисту надано не було.

Таким чином доводи захисника про те, що у справі наявні обставини, що відповідно до вимог ст. 66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, намагання надання медичної або іншої допомоги потерпілому після вчинення кримінального правопорушення та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, є неспроможними.

Факт відшкодування обвинуваченим спричиненої потерпілому шкоди було враховано судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами.

Судом першої інстанції також не встановлено обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Таким чином, всупереч твердженням захисника, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції належним чином враховані усі обставини по справі, а тому, на думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, що наближено до мінімально можливого, - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Тому підстав для застосування положень статті 75 або статті 69 КК, на чому наполягає захисник, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, судом апеляційної інстанції по справі не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скарги захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 , за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - в той саме строк з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4