Справа №751/1931/24
Провадження №1-кп/750/532/24
У Х В А Л А

27 серпня 2024 року Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

(дистанційно), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (дистанційно),

перекладача ОСОБА_10 (дистанційно)

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_11 і ОСОБА_14 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_11 - ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_11 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000087 від 24.05.2022, за обвинуваченням ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.1 ст. 255-1, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 189, ч.2 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор подав письмові клопотання, які підтримав в підготовчому судовому засіданні, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 на 60 днів, який спливає 19.09.2024, та ОСОБА_14 , на 60 днів, який спливає 05.09.2024, обґрунтовуючи клопотання тим, що ризики, які були підставами до застосування щодо обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, на даний час не змінилися і продовжують існувати, підстави для зміни запобіжних заходів відсутні.

Також захисником обвинуваченого ОСОБА_11 адвокатом ОСОБА_4 подано клопотання про зміну запобіжного заходу, в якому останнім зазначено, що заявлені у кримінальному провадженні ризики, зменшились або перестали існувати, а тому з урахуванням особи обвинуваченого, який має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, хворобливий стан здоров`я, який погіршився за час перебування під вартою, нагороду за допомогу під час бойових дій на території м. Чернігова, його членства у благодійній організації «Перевізники без кордонів», в зв`язку з чим просив змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_11 з тримання під вартою на особисте зобов`язання, з покладенням на останнього відповідних обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України чи без такого або домашнього арешту шляхом заборони залишати місце свого проживання у період часу з 22:00 год. до 07:00 год. наступного дня, або в якості одного з альтернативних запобіжних заходів розглянути можливість визначення та визначити ОСОБА_11 заставу в мінімальному розмірі, визначеному в п.3 ч.5 ст. 182 КПК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_4 заперечив щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його підзахисному, просив відмовити у такому клопотанні, вказавши що воно є необґрунтованим, не доведеним, ризики відсутні. Просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт, посилаючись на хворобливий стан, сталі соціальні зв`язки, сімейний стан, потребування медичної допомоги, врахувати нагородження подякою, та позитивну характеристику.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_5 підтримав клопотання колеги, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, вказавши, що ризики не доведені, а є лише припущеннями, просив змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_7 з клопотанням про продовження строку триманні під вартою відносно його підзахисного не погодився, вказав, що таке необґрунтоване, ризики є припущеннями, та просив змінити запобіжний захід на більш м`який домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_14 підтримав думку свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 підтримали думку захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , вказали, що відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_14 клопотання про продовження запобіжних заходів є недоведеними, докази у порушення норм КПК не надані, а тому відносно останніх необхідно застосувати більш м`які запобіжні заходи.

Відповідно до частини 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати,змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд прийшов до наступного висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого, впливу на свідків, потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки останній, обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків та потерпілих.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_11 суд виходить з того, що з матеріалів провадження вбачається, що останній обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого з корисливих мотивів, за яке передбачене безальтернативне покарання від семи до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, отже, розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання останній може переховуватись від суду.

Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки, перебування на утриманні неповнолітньої дитини, сімейний стан, вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_11 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжких злочинів, що може викликати його втечу, в суді на даний час триває стадія підготовчого провадження, потерпілі та свідки ще не були допитані, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, зокрема створенні штучних доказів та підбурення осіб, які не були свідками кримінальних правопорушень до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження захисних версій сторони захисту, вчинення інших кримінальних правопорушень, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

Застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК України, на даний час буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином, впливати на свідків та потерпілих, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, суд наголошує на тому, що обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Суд не може на даний час прийняти до уваги доводи захисника ОСОБА_4 про те, що застосовування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є недоцільним.

Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню та виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, тобто до 24.10.2024 року, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, наведеним прокурором, що виключає собою можливість на даний час застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, про які клопотала сторона захисту та обвинувачений. Крім того, суду не надано доказів того, що ОСОБА_11 за станом здоров`я не може перебувати в умовах слідчого ізолятору. За наявності скарг на стан здоров`я, обвинувачений та його захисники не позбавлені права на звернення до медичної частини установи утримання під вартою або до прокурора у разі порушення своїх прав. У разі погіршення стану здоров`я та відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини слідчого ізолятору, обвинувачений може бути направлений до лікувальних закладів міста.

Таке не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, питання надання медичної допомоги в місцях попереднього ув`язнення регулюються, зокрема, Законом України «Про попереднє ув`язнення» та Порядком взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, що затверджений спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №239/5/104 від 10.02.2012.

Отже, законодавством чітко визначений порядок обстеження та надання медичної допомоги особам, узятим під варту і забезпечення виконання зазначеного порядку покладено саме на керівництво слідчих ізоляторів або установ виконання покарань.

Таким чином, ОСОБА_11 не буде позбавлений медичної допомоги, і в разі виникнення такої необхідності, матиме можливість приймати ліки під наглядом лікаря, а його родичі не позбавлені права передати всі необхідні ліки, рекомендовані лікарями, пройти необхідні обстеження, які не можуть бути проведені в медичній частині слідчого ізолятору. Доказів щодо неможливості тримання обвинуваченого під вартою в умовах СІЗО за станом здоров`я суду не надано.

Крім того, суд вважає за недоцільне на даний час визначення розміру застави, оскільки відповідно до ч.4 ст. 183 КПК встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Що стосується клопотання сторони захисту про застосування запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, то суд вважає за необхідне відмовити, оскільки судом було зазначено, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не перестали існувати і мають місце та більш м`які запобіжні заходи на даний час не здатні забезпечити нівелювання встановлених ризиків.

Доводи сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_11 були враховані, однак суд вважає, що в даному випадку вони не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також запобіганню процесуальних ризиків, а тому підстави, за яких судом було застосовано до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою та продовжено дію такого, не відпали, підстав для зміни такого запобіжного заходу суд на даний час не вбачає.

З огляду на викладене вище, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, стадії розгляду кримінального провадження, а саме підготовчого судового засідання, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177, 178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора. При цьому, зміна або застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не зможе на даний час забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 .

Вирішуючи клопотання прокурора стосовно обвинуваченого ОСОБА_14 суд враховує дані відносно особи обвинуваченого, як то соціальні зв`язки, сімейний стан, відсутність даних щодо працевлаштування, вік та стан здоров`я, а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.4 ст. 189 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, а тому обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому, в разі визнання його винуватим в інкримінованому йому правопорушенні, може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні з метою їх відмови від надання показань чи їх зміни, і місце проживання яких йому відоме, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме створити штучні докази та підбурити осіб, які не були свідками злочинів до дачі завідомо неправдивих показань на підтвердження висунутих ним у подальшому захисних версій, також враховані його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, приймається до уваги спосіб вчинення кримінального правопорушення, характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.

З`явлення ОСОБА_14 до суду на розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу в період відсутності будь-яких інших запобіжних заходів протягом нетривалого часу, не дають суду підстав для зміни запобіжного заходу.

Також, суд зазначає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду. Тому, перебуваючи під домашнім арештом чи при застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу, як про це клопоче сторона захисту, існує ризик того, що обвинувачений може намагатися встановити та здійснити незаконний прямий чи опосередкований вплив на потерпілих та свідків, з метою зміни наданих показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Що стосується обґрунтованості ризику вчинення інших кримінальних правопорушень, то з урахуванням характеру інкримінованого злочину, наявності незнятої та непогашеної судимості за вчинення майнового злочину, суд приходить до висновку, що такий ризик існує і він є обґрунтованим.

Суд враховує, що кримінальне провадження перебуває на розгляді у суді, на час вирішення клопотання прокурора судовий розгляд ще не розпочатий, триває стадія підготовчого судового провадження, а тому усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_14 хоча і має зареєстроване місце проживання, а також певні соціальні зв`язки, категорію кримінального правопорушення, що передбачає корисливий мотив, а тому не може констатувати наявність реальних стримуючих факторів щодо запобігання вказаному ризику, передбаченому п.5 ч.1 ст. 177 КПК України. Відповідно до ухвали Чернігівського апеляційного суду від 24.07.2024 ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.07.2024 про застосування запобіжного заходу залишена без змін.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За наведених вище обставин, є достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення.

Судом розглянута можливість застосування не лише такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, а і всіх інших, більш м`яких, визначених ст. 176 КПК України, але, аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечать на даний час належного виконання останнім процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти вказаним ризикам, у відповідності з мотивацією викладеною вище. Обвинувачений не позбавлений можливості в подальшому ставити питання перед судом про зміну йому запобіжного заходу під час судового розгляду, коли зменшаться або перестануть існувати ризики, зазначені вище судом.

Тобто, доводи сторони захисту були перевірені, але вони не є обґрунтованими, аби перешкоджали застосуванню на даний час запропонованого прокурором запобіжного заходу.

В даному конкретному випадку, відповідно до ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 314,315, 369-372, ч.2 ст. 376, ч.2 ст. 392 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 24 жовтня 2024 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Клопотання захисника ОСОБА_4 та обвинуваченого ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, до 24 жовтня 2024 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Суддя ОСОБА_1