ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №638/3921//24 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1724/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

Іменем України

23 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняз а апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.05.2024 року стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаїв, Миколаївської області, українець, громадянин України, одружений, не працевлаштований, із середньою освітою, на утриманні осіб не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає у ГО «Благодар» за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, 05 січня 2024 року у невстановлений судовим розглядом час ОСОБА_9 перебував у квартирі АДРЕСА_3 , в якій він з листопада 2021 року тимчасово з дозволу власника проживав. Знаючи, що на кухні квартири у вільному доступі знаходиться належна ОСОБА_7 кавомолка марки «BOSH» моделі «МКМ6003» у Старцева ДО. Виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел 05.01.2024 року у невстановлений час ОСОБА_9 , переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, таємно, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», продовженого Указом Президента України від 06.11.2023 року №734/2023 та Закон України №2101-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», викрав належну ОСОБА_7 кавомолку марки «BOSH» моделі «МКМ6003» вартістю згідно висновку експерта за результатом проведення судової товарознавчої експертизи №1426 від 22.02.2024 року 816 гривень 24 копійки.

Після чого ОСОБА_9 доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, до кінця, разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 816 гривень 24 копійки.

Крім того, 28 січня 2024 року у невстановлений в ході судового розгляду час ОСОБА_9 перебував у квартирі АДРЕСА_3 , в якій він тимчасово проживав з дозволу власника з листопада 2023 року. Знаючи, що у вказаній квартирі у вільному доступі знаходиться належна ОСОБА_7 . техніка, а саме: мультиварка марки «PHILIPS» моделі «НР 3039/40» та обігрівач марки «ZENET» моделі «ZET 472» у ОСОБА_9 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Так, 28.01.2024 року у невстановлений судовим розглядом час ОСОБА_9 , реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, у період воєнного стану, поширеного на території України, будучи обізнаним про Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», продовженого Указом Президента України від 06.11.2023 року №734/2023 та Закон України №2101-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», викрав належну ОСОБА_7 техніку, а саме: мультиварку марки «PHILIPS» моделі «НР 3039/40», вартість якої відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №1426 від 22.02.2024 року становить 1113 гривень 60 копійок, та обігрівач марки «ZENET» моделі «ZET 472», вартість якої відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №1426 від 22.02.2024 року становить 2524 гривень 50 копійок.

Після чого ОСОБА_9 доводячи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, до кінця, разом з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись вказаним майном на свій розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 3638 гривень 10 копійки.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок змінити та призначити покарання за скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України та встановлення іспитового строку на 3 роки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 85 - 87), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Дії ОСОБА_9 суд правильно кваліфікував за, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

09.08.2024 набрав чинності ЗУ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, яким ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року (розмір, якої дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2024 становив 3028грн, тоді як вартість викраденого обвинуваченим майна становить 816 грн 24 коп, що станом на день розгляду кримінального провадження судом може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Положеннями п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, тому колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині епізоду викрадення кавомолки марки «BOSH» моделі «МКМ6003», а кримінальне провадження в цій частині закрити.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про пом`якшення призначеного покарання, колегія суддів виходить з наступного.

Апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальній стан тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до статті 12 КК України, є не тяжким злочином, а також особу обвинуваченого, який в сулу ст. 89 КК України раніше не судимий, одружений, не працевлаштований, осіб на утриманні не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 щире каяття обвинуваченого в даній ситуації ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки і характеризується щирим осудом цієї поведінки, визнанням своєї провини, бажанням виправити ситуацію, а також готовністю нести кримінальну відповідальність. Обставим, що обтяжують покарання судом не встановлено.

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання в межах санкції частини статті за інкримінований йому злочин у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, і також вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів - не можливе без відбуття покарання в місцях позбавлення волі, оскільки останній для себе правильних висновків не зробив та знов вчинив корисливий злочин, тому законних та обґрунтованих підстав для застосування до ОСОБА_9 вимог ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

З урахуванням вищезазначених обставин, даних про особу обвинуваченого призначене судом першої інстанції покарання на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом та розміром є справедливим.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст. 414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість, як то вважає обвинувачений.

За наведеного, вирок суду підлягає зміні в частині призначеного покарання, а апеляційна скарга обвинуваченого - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. 405, 407, 409, 414, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.05.2024 року стосовно ОСОБА_9 змінити.

В частині епізоду викрадення майна від 05.01.2024 скасувати, а провадження в цій частині закрити, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключити з обвинувачення епізод з викраденням кавомолки, а з кваліфікації за другим епізодом кваліфікуючу ознаку - «повторність».

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді