В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.10.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000626 від 17.09.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області громадянина України, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

- 31.08.2000 року вироком Васильківського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 206 КК УРСР 1960 року на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 46-1 КК УРСР 1960 року, з відстрочкою виконання вироку на 2 роки, штрафом 300 гривень;

- 02.04.2001 року вироком Таращанського районного суду Київської області за ч. 3 ст.215-3, ч. 3 ст. 142, ст. 42, ст.43 УРСР 1960 року на 12 років 1 місяць позбавлення волі посиленого режиму з конфіскацією майна. 30.12.2010 року на підставі ст. 82 КК України звільнений з Низгурецької виправної колонії Житомирської області № 10, на підставі постанови Бердичівського міського суду Житомирської області;

- 26.06.2014 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 15.10.2014 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, на 2 роки 2 місяці позбавлення волі. 04.05.2010 року, на підставі ст. 81 КК України, звільнений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 15.04.2016 року умовно-достроково з Бучанської ВК № 85, невідбутий строк 7 місяців 23дні;

- 20.09.2017 року вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі. На підставі ст. 75, ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки 6 місяців;

- 02.10.2018 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, на 5 років позбавлення волі. Вироком Київського Апеляційного суду від 05.02.2019 року вказаний вирок скасовано, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185,ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст.185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України на 5 років позбавлення волі;

- 06.03.2020 року вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, на 5 років позбавлення волі. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.08.2022 року звільнений умовно-достроково від відбування покарання, невідбутий строк 1 рік 6 місяців 15 днів;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту Закон) передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці ІІ «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 № 770 (далі по тексту Перелік), в тому числі і «канабісу», включеного до таблиці ІІ вказаного Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях, передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону, а саме:

- обіг наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, в експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);

- діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також рослин, що містять наркотичні засоби та психотропні речовини, у навчальних цілях, освітній, науковій та науково-технічній діяльності (ст. 20 Закону);

- використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону).

Так, в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства, ОСОБА_3 17 вересня 2024 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи неподалік вулиці Томилівська у місті Біла Церква Київської області, на земельній ділянці виявив рослину, ззовні схожу на наркотичний засіб «канабіс».

Переконавшись за зовнішніми ознаками, що виявлена ним рослина є нарковмісною, оскільки в минулому мав досвід її вживання, ОСОБА_3 , вирішив її придбати-зірвати, після чого рослинну масу з гіллям та листям зеленого кольору поклав до сумки, яка була при ньому, та залишив при собі незаконно зберігати для подальшого вживання, без мети збуту.

У подальшому, 17 вересня 2024 року в період часу з 11 години 16 хвилин до 11 години 23 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи неподалік вулиці Томилівська у місті Біла Церква Київської області, у ході огляду місця події добровільно видав рослинну масу з гілля та листя, яка є наркотичним засобом та рослиною, обіг якого обмежено канабісом. Маса канабісу, в перерахунку на висушену речовину, становить 307,77 г., який ОСОБА_3 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів і охорону здоров`я населення, всупереч положення Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.

Своїми діями, які виразилися у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду 30.09.2024 року з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, тобто у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів без мети збуту, погоджується із встановленими органом дізнання обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом дізнання обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням клопотань інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Органом дізнання встановлено обставини вчинення кримінального проступку, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом дізнання вони встановлені в повному обсязі, свою вину у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, а саме незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб без мети збуту.

При цьому суд зазначає, що судовий розгляд проведено стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і в межах висунутого обвинувачення за ч. 1 ст. 309 КК України, відповідно до вимог ст. 337 КПК України.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує вимоги ст. 65 КК України, згідно із якими особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого кримінального проступку, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, офіційно не працює.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення менш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, суд зазначає, що наряду з іншими видами покарань, вказаною нормою закону передбачено також штраф. Разом із тим, призначаючи покарання у виді штрафу і визначаючи його розмір, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого. Майновий стан винного є поняттям оціночним. Для оцінки майнового стану винного слід, зокрема, враховувати розмір заробітної плати, пенсії чи стипендії такої особи; грошових доходів від підприємницької чи іншої законної діяльності; доходів у вигляді відсотків за банківськими вкладами; доходів від цінних паперів; нерухомого та іншого майна. Оскільки, обвинувачений офіційно не працює, постійного джерела доходу не має, а тому, в даному конкретному випадку, до нього, на думку суду, не може бути застосований такий вид покарання як штраф.

Що стосується, такого виду покарання, як виправні роботи, який передбачений санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, то в даному випадку, він також не підлягає застосуванню, оскільки даний вид покарання повинен відбуватися за місцем роботи засудженого, а ОСОБА_3 не працює.

Що стосується такого виду покарання як пробаційний нагляд, то даний вид покарання не може бути застосовано до обвинуваченого, оскільки буде не достатнім для виправлення обвинуваченого, так як ОСОБА_3 раніше неодноразово судимий, а саме сім разів притягався до кримінальної відповідальності, окремими вироками ОСОБА_3 звільнявся від відбування призначеного покарання з випробуваням, з встановленням іспитового строку, однак покладені на нього обовязки не виконував, під час іспитового строку вчиняв нові злочини, також неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, звільнявся умовно-достроково, разом із тим через короткі проміжки часу після звільнення з місць позбавлення волі, знову вчиняв злочини. ОСОБА_3 на шлях виправлення не став, через невеликий проміжок часу після закінчення умовно-дострокового звільнення знову вчинив кримінальний проступок.

Враховуючи вказані обставини справи, суспільну небезпеку вчиненого проступку, дані про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових правопорушень, можливе лише за умов його утримання в кримінально-виконавчих установах відкритого типу, без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним нагляду, з обов`язковим залученням до праці, тому призначає йому покарання у виді обмеження волі, в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України.

Також, при цьому судом враховано, що до ОСОБА_3 , не можуть бути застосовані інші види покарань, передбачені санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, такі як штраф, виправні роботи та пробаційний нагляд.

Призначення іншого виду покарання, на думку суду, не буде відповідати характеру вчиненого правопорушення, його суспільній небезпеці, та особі ОСОБА_3 , не буде належним чином сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним інших правопорушень.

На думку суду, призначене покарання у виді обмеження волі, передбачене санкцією статті обвинувачення, буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_5 та попередження вчинення нових правопорушень, воно буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного та не буде становити особистий надмірний тягар для особи.

Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає, з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави в розмірі 3029 ( три тисячі двадцять дев`ять ) грн. 12 коп.

Долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 302, 369-371, 373, 374, 382 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 309 КК України 1 рік обмеження волі.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу приведення вироку до виконання, після вступу в законну силу.

Стягнути з захід ОСОБА_3 користь держави процесуальні витрати в сумі 3029 ( три тисячі двадцять дев`ять ) грн. 12 коп.

Речові докази: рослинну масу з гілля та листя, з яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом. Маса канабісу (в перерахунку на висушену речовину) становить 307,77 г, яку поміщено до коробку та опечатано за допомогою аркушу паперу з відбитками печатки і пояснювальними написами і клейкої стрічки із прозорого полімерного матеріалу типу «скотч» та яку передано на зберігання до камери схову речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області знищити.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Суддя: ОСОБА_6