ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/547/24 Справа № 209/366/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисниці ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, обвинуваченої ОСОБА_7 , захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 листопада 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вирішено долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винуватою у тому, що постановою КМУ № 505 від 1 жовтня 2014 р. «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затверджено порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 Порядку, цей Порядок визначає механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 2, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Відповідно до п. 3, грошова допомога внутрішньо переміщеним особам призначається на сім`ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім`ї (далі - уповноважений представник сім`ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, діти) - 884 гривні на одну особу (члена сім`ї).

Якщо у складі сім`ї, якій призначено грошову допомогу, відбулися зміни, розмір грошової допомоги перераховується з місяця, наступного за місяцем виникнення таких змін, за заявою уповноваженого представника сім`ї або інформацією компетентного органу.

Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає до уповноваженого органу або установи уповноваженого банку (у випадку, передбаченому пунктом 5 цього Порядку) заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки всіх членів сім`ї про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до п. 5 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, уповноважений представник сім`ї подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк).

У заяві, серед іншого, зазначаються відомості про всіх членів сім`ї, які претендують на отримання грошової допомоги, і про наявність у будь-якого із членів сім`ї у власності житлового приміщення/частини житлового приміщення, розташованого в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких, органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Відповідно до п. 6 Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли (в редакції станом на 01.10.2014 року):

-будь-хто з членів сім`ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції;

-у володінні сім`ї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску;

-будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 р. внесено зміни до порядків, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 505 і від 22 вересня 2016 р. № 646 а саме внесено зміни до абзацу другого пункту 6 який викладено в такій редакції: будь-хто із членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

ОСОБА_7 , відповідно до довідки № 2704 від 22.12.2014 року, виданою Департаментом охорони здоров`я та соціального захисту населення Кам`янської міської ради (Дніпродзержинської міської ради), взята на облік як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

Крім того, встановлено, що відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20675591 від 23.10.2008 року виданого Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за ОСОБА_7 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/4 частини.

29.12.2014 року в денний час доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , з метою отримання державної адресної допомоги переміщеним особам з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, прибула до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кам`янське, пр. Перемоги, 45, де на прийомі у спеціаліста управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради подала заяву № 626 від 29.12.2014 року, в якій зазначила реквізити карткового рахунку відкритого у ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 для зарахування отриманої допомоги, та зазначила інформацію про склад своєї родини та інформацію щодо відсутності в наявності у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших, ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, а також у будь-якого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

05.01.2015 року рішенням управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради призначено ОСОБА_7 виплату адресної допомоги з 29.12.2014 по 28.06.2015 року.

Судом встановлено, що 01.08.2017 року ОСОБА_7 , перебуваючи на обліку як отримувач адресної допомоги, відповідно до Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи умисел на шахрайське заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, знаючи, що їй на підставі права власності належить 1/4 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що унеможливлює отримання допомоги з урахуванням вимог п. 6 Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі, на оплату житлово-комунальних послуг», зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 р., звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою продовження отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, де на прийомі у спеціаліста Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР подала заяву від 01.08.2017 року, в якій зазначила інформацію щодо відсутності в наявності у неї та будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, а також у будь-якого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб.

06.09.2017 року рішенням Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР призначено ОСОБА_7 виплату адресної допомоги з 01.08.2017 року по 31.01.2018 року.

05.02.2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи на обліку як отримувач адресної допомоги, відповідно до Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року, зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 р., усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи умисел на шахрайське заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, знаючи, що їй на підставі права власності належить 1/4 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що унеможливлює отримання допомоги з урахуванням вимог п. 6 Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 р., звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР, що розташоване за адресою: м. Кам`янське, пр. Перемоги, 45, з метою продовження отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, де на прийомі у спеціаліста Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР подала заяву від 05.02.2018 року, в якій зазначила інформацію щодо відсутності в наявності у неї та у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, а також у будь-якого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб.

21.02.2018 року рішенням Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР призначено ОСОБА_7 виплату адресної допомоги з 05.02.2018 року по 04.08.2018 року.

06.08.2018 року ОСОБА_7 , перебуваючи на обліку як отримувач адресної допомоги, відповідно до Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року, зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 р., усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи умисел на шахрайське заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів знаючи, що їй на підставі права власності належить 1/4 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що унеможливлює отримання допомоги з урахуванням вимог п. 6 Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 р., звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР, що розташоване за адресою: м. Кам`янське, пр. Перемоги, 45, з метою продовження отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, де на прийомі у спеціаліста Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР подала заяву від 06.08.2018 року, в якій зазначила інформацію щодо відсутності в наявності у неї та у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, а також у будь-якого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб.

30.08.2018 року рішенням Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР призначено ОСОБА_7 виплату адресної допомоги з 06.08.2018 року по 05.02.2019 року.

06.02.2019 року ОСОБА_7 , перебуваючи на обліку як отримувач адресної допомоги, відповідно до Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року, зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 р., усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи умисел на шахрайське заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, знаючи що їй на підставі права власності належить 1/4 частина квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що унеможливлює отримання допомоги з урахуванням вимог п. 6 Постанови КМУ № 505 від 01.10.2014 року «Про надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 р., звернулась до Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , з метою продовження отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, де на прийомі у спеціаліста Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР подала заяву від 06.02.2019 року, в якій зазначила інформацію щодо відсутності в наявності у неї та у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, у володінні всіх членів сім`ї транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, а також у будь-якого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб.

Так ОСОБА_7 при подачі заяв про призначення вищевказаної допомоги від 01.08.2017 року, 05.02.2018 року, 06.08.2018 року, 06.02.2019 року не повідомляла Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР про наявність змін, що впливають на призначення грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а саме те, що вона є власником 1/4 частини об`єкта нерухомого майна, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушила правила Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 505, зі змінами, внесеними Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 р., яким визначений механізм надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, та отримувала вищевказану соціальну допомогу.

27.02.2019 року Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР припинило виплату адресної допомоги в зв`язку з виявленням за результатами перевірки відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно факту наявності у ОСОБА_7 в приватній власності 1/4 частини житлового приміщення - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , з 23.10.2008 року, про що складено акт про проведення перевірки повноти та достовірності інформації, що надається заявниками для призначення житлових субсидій та соціальної допомоги № 21 від 18.02.2019 року.

Таким чином, ОСОБА_7 , знаючи про обов`язок повідомлення Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами державного бюджету України у вигляді державної адресної допомоги переміщеним особам з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, перебуваючи на обліку як переміщена особа та отримуючи державну адресну допомогу переміщеним особам з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, умисно не повідомила управління про факт наявності у неї на праві власності нерухомого майна, а саме: 1/4 частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , тобто про зміну свого майнового стану, в результаті чого в період часу з 01.08.2017 по 01.03.2019 року шахрайським шляхом, а саме шляхом обману заволоділа грошовими коштами державного бюджету України на загальну суму 17352,36 грн., яка була нарахована Управлінням соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради на її особистий банківський рахунок, відкритий у AT «Ощадбанк» № НОМЕР_2 .

Заволодівши вказаними грошовими коштами, ОСОБА_7 розпорядилась ними на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 листопада 2023 року в частині звільнення від кримінальної відповідальності.

Ухвалити новий вирок, яким обвинуваченій ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що судом першої інстанції допущено порушення норм кримінального процесуального закону, оскільки за результатами розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 одним судовим рішенням у формі вироку постановлено одночасно два різних процесуальних рішення, як про визнання останньої винної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, так і про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Прокурор вказав, що суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_9 винуватою та засудивши її за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що ставить 850 грн, всупереч ч. 5 ст. 74 КК України, звільнив останню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а не від призначеного покарання, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисниця ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 01 листопада 2023 року і закрити кримінальне провадження з підстав відсутності в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що досліджені судом першої інстанції письмові докази у справі вказують на те, що дії ОСОБА_7 носили характер необережної помилки, викликаної недостатньо ретельним ставленням до заповнення відповідних документів на отримання допомоги, а також зумовлені недостатньою обізнаністю щодо умов отримання такої допомоги.

Вказала, що у даному кримінальному провадженні відсутні будь-які об`єктивні дані, які б указували на те, що обвинувачена на момент вчинення поставленого їй у вину діяння мала умисел на заволодіння державними коштами шляхом обману.

Зазначила, що фахівцями Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР, всупереч п. 13 ст. 8 Закону України «Про державну службу», не було в достатній мірі роз`яснено обвинуваченій ОСОБА_7 особливості застосування Постанови КМ України № 505 від 01.10.2014 р.

Тому, вважає, що надмірна сплата обвинуваченій ОСОБА_7 коштів з державного бюджету мала місце не внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 , а внаслідок її помилки, яка не була своєчасно виявлена державними службовцями, і яка не може тягнути за собою кримінальної відповідальності.

Вказала, що ОСОБА_7 кожного разу при переоформленні даного виду державної допомоги надавала інспекторам оригінал свого паспорту, в якому була наявна інформація щодо належності ОСОБА_7 частини житла (штемпель про використання права на приватизацію частини квартири).

Вважає, що вчасна, перед виплатою обвинуваченій ОСОБА_7 адресної допомоги, та в належний спосіб здійснена перевірка управлінням соціального захисту населення районної державної адміністрації відомостей, зазначених обвинуваченою у своїх заявах від 01.08.2017, 05.02.2018, 06.08.2018, 06.02.2019, виключила б будь-яку виплату коштів.

Захисниця наголосила, що вказане свідчить про те, що дії ОСОБА_7 не можна вважати ефективними в аспекті успішного заволодіння чужим майном, через те, що не було добросовісності з боку органу, який відповідає за розпорядження бюджетним коштами.

Вказала, що дії ОСОБА_7 з урахуванням положень пункту 11 Порядку, не передбачені кримінальним законом як злочин, через відсутність всіх елементів складу злочину та відповідного рівня суспільної небезпеки, що притаманний злочинам.

Захисниця вважає, що такі дії слід кваліфікувати як цивільний делікт, оскільки відносини у сфері нарахування та виплати матеріального забезпечення внутрішньо переміщеним особам за своїм змістом є цивільно-правовими, і спори, які виникають із цих правовідносин, підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила переглянути вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 01 листопада 2023 року і винести рішення стосовно усіх, хто займав посади та безвідповідально ставився до своїх обовязків.

Вважає, що вона не винувата у інкримінованому їй кримінальному проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Вказала, що її права були обмежені у слідчому відділенні, але з її згоди, щоб доказати, що її вина відсутня.

Зазначила, що вона не перебуває на обліку ні у нарколога, ні у психіатра, а також її захисниця ОСОБА_8 не надавала їй належну правову допомогу.

Прокурор подав заперечення на апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_8 , в яких просив апеляційну скаргу захисниці залишити без задоволення.

Вказав, що в ході судового розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_7 досліджено матеріали кримінального провадження за результами досудового розслідування, в ході якого отримано копії інвентаризаційної справи в ОКП «ДБТІ» на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої ОСОБА_7 є власником 1/4 частини квартири з 2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Вказав, що ОСОБА_7 була отримувачем адресної допомоги переміщеним особам з території тимчасово окупованої території зони АТО з 2014 року та з самого початку не вказувала про наявність вказаної квартири у заявах про призначення щомісячної адресної допомоги.

Окрім того, прокурор зазначив, що у всіх поданих заявах ОСОБА_7 була проінформована, що інформація, подана у заявах, а також документи, доданих до них, можуть бути перевірені органом соціального захисту населення для забезпечення цільового використання бюджетних коштів.

Зазначив, що вказані заяви щодо отримання та у подальшому продовження отримання допомоги заповнювались та підписувались особисто ОСОБА_7 , тому прокурор вважає, що доводи щодо дій ОСОБА_7 , які носили характер необережної помилки не відповідають дійсності.

Вказав, що відповідно до вимог Порядку надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі обов`язок подання достовірних відомостей про своє матеріальне та майнове становище покладається саме на уповноважену особу, яка звернулась за отриманням допомоги. Працівники уповноважених органів лише мають право перевіряти обгрунтованість видачі та достовірність документів.

Зазначив, що в ході судового розгляду справи допитано у якості свідка ОСОБА_10 , яка працювала на посаді спеціаліста 1 категорії відділу прийому громадян з питань призначення державних соціальних допомоги Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради, в ході допиту свідком зазначено про те, що ОСОБА_7 роз`яснювались підстави для отримання державної допомоги.

Вказав, що в ході судового розгляду було допитано ОСОБА_11 , яка на час відпустки замінювала ОСОБА_10 , яка повідомила проте, що з ОСОБА_7 вона познайомилась у 2014 році, яка приходила для призначення адресної допомоги кожні півроку, окрім того, ОСОБА_7 про наявність майна не зазначала та у заявах не повідомляла про наявність у неї майна.

Щодо доводів захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 з приводу того, що ОСОБА_7 стверджувала, що їй взагалі не роз`яснювались зміни у чинному законодавстві щодо обов`язку повідомляти про наявність у власності частини житла, прокурор вважає, що вказані доводи є позицією захисту щодо пред`явленого обвинувачення, яке нічим не підтверджується, а спростовуються показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , та ОСОБА_12 , які допитані в ході судового розгляду.

Прокурор вказав, що фахівці уповноваженого органу перевірять відомості лише ті, які зазначені особою у поданій заяві або їх відсутності, зі штемпелю в паспорті про наявність використаного права не можливо встановити, де це право використане.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційні скарги обвинуваченої та захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 , захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження та перевірено у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції доведено винуватість ОСОБА_7 доказами, які є належними та допустимими, в сукупності доповнюють один одного, зокрема:

- показаннями свідка ОСОБА_13 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що ОСОБА_7 було надано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , по 1/4 частині на неї, її чоловіка та їх доньок. Вона повинна була зазначити наявність права власності на квартиру у заяві. ОСОБА_7 перебувала на обліку з 29.12.2014 року по 06.02.2019 року і отримувала допомогу. Кожні півроку вона подавала заяву про продовження отримання допомоги. Їм не було відомо, що у ОСОБА_7 було у власності нерухоме майно. Раніше у їх спеціалістів не було доступу до реєстрів, тому вони не могли раніше перевірити. ОСОБА_7 відшкодувала 13387 грн. Квартиру вона мала з 10.01.2008 року по 14.02.2019 року. ОСОБА_14 звертається до їх відділу, їх фахівці перевіряють документи та вирішують чи надавати допомогу, паспорт також перевіряється. Рішення про надання допомоги надається на підставі поданої заяви і документів, які перевіряються.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що вона працює головним спеціалістом відділу прийому громадян Департаменту соціального захисту населення та з ОСОБА_7 вона познайомилась перший раз, коли вона у 2014 році прийшла для призначення адресної допомоги. Кожні півроку ОСОБА_7 зверталась на продовження допомоги до ОСОБА_10 . На період її відпустки, вона замінювала ОСОБА_10 . ОСОБА_7 приходила до начальника та просила, щоб її приймали без черги. При прийомі вони задають три питання: 1) чи є житло чи частина житла на території України, окрім окупованих територій та чи приймали участь заявниця чи члени її сім`ї у приватизації житла на території України, окрім окупованих територій; 2) чи є у заявника чи членів його сім`ї автомобіль; 3) чи є у заявника чи членів його сім`ї депозит, який не перевищує 25 прожиткових мінімумів для працездатної особи, якщо перевищує, то особа не має права на виплати. Обвинуваченій вона також задавала ці питання, яка надала відповіді на питання у заяві. На всі три питання була відповідь «ні». Вона задавала ці питання обвинуваченій у 2018 році, до цього ці питання задавала її колега. ОСОБА_7 надала паспорт, ІПН, картку переселенця і заяву. Після прийняття заяв, документи формуються в особову справу і передаються у відділ контролю для перевірки їх повноти та правдивості, наданої в заяві інформації. У паспорті вони перевіряють прописку, іншу інформацію вона не перевіряє, копія робиться один раз. Про суттєві зміни вони розповідають щоразу. Особисто вона ОСОБА_7 нічого не розповідала. У заяві є попередження, що особо несе відповідальність за надану інформацію.

- показаннями свідка ОСОБА_15 , наданими у суді першої інстанції, який пояснив, що він працює начальником юридичного відділу Департаменту соціальної політики КМР та не приймав ніякої участі у прийнятті рішення про надання ОСОБА_7 допомоги. З 16.01.2020 року він обіймає цю посаду. Йому відомо, що на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 22.12.2014 року, ОСОБА_7 мала право отримувати щомісячну адресну допомогу на покриття витрат проживання. ОСОБА_7 подала заяву і їй 29.12.2014 року було призначено допомогу. В заяві є перелік питань, на які повинен відповісти заявник і тому числі і про наявність у особи чи будь-якого із членів сім`ї житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення АТО. ОСОБА_7 написала, що в неї такого житла немає. Була проведена перевірка призначення допомоги. При перевірці було виявлено факт наявності у ОСОБА_7 1/4 частки квартири ще до початку призначення допомоги. 31.05.2017 року були внесені зміни до Постанови № 505 КМУ. 17352,36 грн. матеріальна шкода, яка була погашена. Виплати здійснювали на підставі заяви, яка розглядається начальником управління та призначається допомога. В день подачі заяви відомості не перевірялись. Заява подається раз на 6 місяців. З 2014 року по 2019 рік перевірка не проводилась. Перевірка була проведена у лютому 2019 року.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що вона з 2014 року працювала на посаді спеціаліста 1-ої категорії відділу прийому документів у Управлінні Соціального захисту населення Дніпровського району. До неї звертались особи, які були тимчасово переселені з окупованих територій, щоб отримати адресну допомогу на проживання. З умов були: відсутність житла у власності на підконтрольній території; відсутність більше двох транспортних засобів; відсутність депозиту більше 128000 грн. у особи чи членів її сім`ї. Вони заповнювали заяви, вона перевіряла документи: паспорт, код та довідку переселенця. Кожному задавалось питання про житло, транспортні засоби, депозит. Вони спочатку відповідали особисто, потім вказували у заяві. У ОСОБА_7 вона приймала документи з 2014 року, точно не пам`ятає. Заява подається раз на 6 місяців. Копії паспорту та коду, довідку надає особа, яка звертається. Зміни у Постанові КМУ у 2017 році, вона роз`яснювала всім особам. Якби ОСОБА_7 зазначила про наявність нерухомості, то їй би було б відмовлено у наданні допомоги. Відмову вона писала, а рішення про призначення виносить відділ призначення. Вона завіряла 1, 2 сторінку та прописку у паспорті. В її повноваження не входила перевірка наявності нерухомості у особи.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що вона у лютому 2019 року працювала головним державним соціальним інспектором. ОСОБА_7 у 2014 року звернулась з проханням надати допомогу на життя. Одна із умов відсутність у володінні заявника чи членів його сім`ї житлового приміщення на неокупованій території України. ОСОБА_7 зазначила про відсутність у володінні житлового приміщення, їй була призначена допомога. Кожні 6 місяців ОСОБА_7 зверталась за продовженням виплати допомоги. До її посадових обов`язків входить перевірка, наданих заявником даних. Реєстр нерухомого майна не містить повну інформацію щодо права власності на майно і квартира заявниці була відсутня в базі, тому, якби дані були, то була б надана відмова у наданні допомоги. Інформацію про право власності на 1/4 частину квартири ОСОБА_7 , вона взнала із заяви ОСОБА_7 про надання субсидії. ОСОБА_7 надала документи про право власності на квартиру. За адресою: АДРЕСА_4 . Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї складається кожного разу при зверненні заявника за допомогою для перевірки достовірності інформації, наданої заявником. Складає спеціаліст контролю зі слів заявника. Крім того, інформація перевіряється по базах, але бази не завжди допомагають. В акті у відділі 5 вона не вказала квартиру, в якій мешкала ОСОБА_7 , так як ця квартира вказана у 2-му розділі. Наявність договору оренди чи кому належить квартира, в якій проживає переселенець, вони не перевіряють.

- показаннями свідка ОСОБА_16 , наданими у суді першої інстанції, яка пояснила, що з 2014 року по 2019 року вона працювала завідуючою сектору з питань виконання соцпрограм та соцзахисту внутрішньо переміщених осіб департаменту охорони здоров`я та соцзахисту населення. Одним з повноважень вона реєструвала осіб, як внутрішньо переміщених осіб і ставила їх на облік. Нею подавались консультації куди необхідно звернутись особі для вирішення будь-яких питань, в тому числі, і отримання допомоги. Нею ОСОБА_7 була направлена до управління соцзахисту населення району за місцем реєстрації з метою подачі документів для отримання допомоги, де визначалось право на отримання допомоги. До її посадових обов`язків не входило питання щодо визначення права особи на допомогу. Паспорт вона дивилась, так як ставила її на облік. У паспорті вона дивилась місце реєстрації. Рішення про отримання Турінською допомоги вона не приймала.

- довідкою Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської ради від 06.12.2019 року № 01/3840 (т. 2 а.с. 6), відповідно до якої ОСОБА_7 з 01.08.2017 року по 05.02.2019 року отримувала адресну допомогу переміщеним особам на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 17353,36 грн.;

- службовою запискою начальника відділу формування виплат соціальних допомог ОСОБА_17 на ім`я начальника УПСЗН адміністрації Дніпровського району КМР ОСОБА_18 від 27.05.2019 року (т. 2 а.с. 23), відповідно до якої було зазначено, що при перевірці було виявлено у ОСОБА_7 нерухоме майно за межами АТО у зв`язку з чим за період з грудня 2014 року по лютий 2019 року виникла переплата у розмірі 43872,36 грн.;

- заявою ОСОБА_7 від 21.03.2019 року (т. 2 а.с. 24), у якій вона зазначила, що з переплатою у розмірі 43872,36 грн. за період з 29.12.2014 року по 05.02.2019 року не згодна;

- актом № 21 від 18.02.2019 року (т. 2 а.с. 28), відповідно до якого УПСЗН адміністрації Дніпровського району КМР була проведена перевірка повноти та достовірності інформації, наданої ОСОБА_7 , та було виявлено, що у володінні ОСОБА_7 з 10.01.2008 року по 14.02.2019 року була частина житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , про що заявник не повідомила, у зв`язку з чим нею була безпідставно отримана державна допомога за період з 29.12.2014 року по 05.02.2019 року;

- копіями витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та свідоцтва про право власності від 23.10.2008 року (т. 2 а.с. 29-30, 191-192), відповідно до яких ОСОБА_7 належала 1/4 частина квартири по АДРЕСА_5 на праві спільної часткової власності;

- інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 2 а.с. 74-79), згідно якого ОСОБА_7 та членам її сім`ї: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 з 23.10.2008 року по 14.02.2019 року належала на праві спільної часткової власності по 1/4 частині квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

- заявою № 61246-2/08 від 09.10.2008 року (т. 2 а.с. 197-198), відповідно до якої ОСОБА_7 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 просили зареєструвати за ними право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_5 .

- договором дарування від 14.02.2019 року (т. 2 а.с.31), відповідно до якого ОСОБА_21 та ОСОБА_7 , як дарувальники, передали безоплатно у власність ОСОБА_22 та ОСОБА_23 1/2 частину квартири по АДРЕСА_6 ;

- заявами Турінської ТА. на призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (т. 2 а.с. 33, 36,39, 42, 45, 48, 53, 62, 65), відповідно до яких вона просила призначити їй допомогу на покриття витрат на проживання та оплату житлово-комунальних послуг та у графі щодо наявності майна, належного їй чи членам її сім`ї, зазначала або підкреслювала «ні»;

- рішеннями про призначення соціальної допомоги та терміни її надання, відповідно до яких ОСОБА_7 була призначена соціальна допомога переміщеній особі на проживання (т. 2 а.с., 27, 34, 37, 40, 43, 46, 51, 58, 60, 61);

- випискою по картковому рахунку № НОМЕР_3 (т. 2 а.с. 81-84), відповідно до якої на картковий рахунок ОСОБА_7 надходили кошти у вигляді державної допомоги;

- довідкою про отримання (неотримання) допомоги № 06/12 від 22.01.2020 року (т. 2 а.с.102), відповідно до якої залишок переплати ОСОБА_7 за період з 01.08.2017 року до 05.02.2019 року становить 17352,36 грн.

Колегія суддів вважає, що невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_7 у інкримінованому їй кримінального правопорушення є намаганням ухилитись від покарання за його вчинення, оскільки доказами, які наявні у матеріалах справи доведено винуватість обвинуваченої у скоєні нею кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги захисника стосовно того, що відсутні будь-які об`єктивні дані, які б указували на те, що обвинувачена на момент вчинення поставленого їй у вину діяння мала умисел на заволодіння державними коштами шляхом обману та її дії мають характер необережної помилки, оскільки вони спростовуються письмовими доказами, дослідженими судом, а також показаннями свідка ОСОБА_10 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, яка пояснила, що всім особам роз`яснювала зміни, які були внесені Постановою КМУ № 370 від 31 травня 2017 року, тобто ОСОБА_7 достовірно було відомо про обов`язок повідомляти посадових осіб Управління соціального захисту населення адміністрації Дніпровського району КМР про наявність у власності частини житла.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно із ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 13.12.2005 року Про практику застосування судами України

законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування строку давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України.

При цьому, звертаємо увагу на те, що у кримінальному провадженні № 729/1480/13-к Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2018 року зазначив, що для звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України необхідна згода обвинуваченого на це, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, - особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Колегія суддів зазначає, що інкримінований обвинуваченій ОСОБА_7 злочин, передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до кримінального проступку. З дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше трьох років, що є безумовною підставою для звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України.

Із заявою про звільнення від кримінальної відповідальності обвинувачена до суду першої інстанції не зверталася.

За таких обставин суду першої інстанції належало застосувати положення ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України та звільнити обвинувачену від відбування призначеного судом покарання, втім судом першої інстанції таке рішення прийняте не було.

Наведене у розумінні ст. 413 КПК України належить вважати неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність у виді незастосування закону, який підлягав застосуванню.

У зв`язку із вищенаведеним, також приймаючи до уваги, що в суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 також не надала згоду на звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, слід апеляційні скарги обвинуваченої та захисника залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, а допущене судом першої інстанції порушення підлягає усуненню у межах повноважень апеляційного суду та апеляційних вимог.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 , захисниці ОСОБА_8 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. ст. 190 КК України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - скасувати в частині звільнення від кримінальної відповідальності.

Ухвалити новий вирок, яким обвинуваченій ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченій, прокурору.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4