Справа № 742/4019/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/491/24
Категорія - невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

18 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у письмовому провадженні в м. Чернігові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2024року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя погодився із висновком органу досудового розслідування про відсутність підстав для внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, при тому, що заява адвоката ОСОБА_5 була прийнята та зареєстрована, її було розглянуто, викладені у ній доводи були перевірені, що свідчить про виконання вимог ст. 214 КПК України, оскільки прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не є тотожним поняттю внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою його скаргу на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань задовольнити.

Аргументує тим, що слідчий суддя жодним чином не міг перевірити і з`ясувати обставини та мотиви, з яких слідчий дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтована така відмова, оскільки матеріали справи не містять відомостей щодо результатів розгляду заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16 липня 2024 року.

Посилається на положення підпункту 1.1 п. 1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 січня 2017 року, у якому зазначається про те, що з метою належного дотримання процесуальних вимог щодо розгляду скарг на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Слідчим суддям необхідно зважити на те, що такі вимоги не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Крім того, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчить про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.

У даній справі слідчий суддя фактично зробив висновок про відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, перебравши на себе повноваження органу досудового розслідування, який зобов`язаний був здійснити перевірку та прийняти відповідне процесуальне рішення, чого не зробив.

Вважає, що слідчий суддя має помилкові переконання про порядок встановлення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки перекладає обов`язок надання належних та допустимих доказів на заявника, в той час, як відповідно до правого висновку Великої Палати Верховного Суду, закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації, зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду.

Вказує на те, що ч. 1 ст. 214 КПК України, передбачений імперативний обов`язок слідчого, дізнавача, прокурора внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у випадку надходження заяви чи повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення. Для внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення достатньо подання заяви яка формально відповідає критеріям ч. 5 ст. 214 КПК України, якою визначений перелік відомостей, які вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Законом не передбачено можливості оцінки на етапі внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення, обґрунтованості викладених у заяві обставин, підтвердження викладених у заяві фактів, вимагання доказів на підтвердження викладених обставин тощо.

Апелянт вважає, що вказані обставини можуть бути підставою для закриття кримінального провадження в порядку ст. 284 КПК України після проведення досудового розслідування у необхідному об`ємі.

Переконаний, що подане ним повідомлення про кримінальне правопорушення, а також скарга на бездіяльність слідчого мають достатні відомості для того, щоб перевірити зазначені обставини шляхом здійснення офіційного розслідування.

Фактично слідчий суддя не досліджував відомості щодо результатів розгляду поданої заяви, як і не досліджував обставини та мотиви, з яких слідчий дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, що в результаті призвело до ухвалення невірного рішення про відмову у задоволенні скарги.

Натомість, слідчий суддя вдався до встановлення обставин, зокрема чи містить заява, повідомлення про кримінальне правопорушення склад злочину, у свою чергу не встановивши, чи дотримався слідчий процедури, визначеної ч. 1 ст. 214 КПК України щодо 24 годинного терміну внесення відомостей до ЄРДР.

Крім іншого вказує на те, що в ухвалі слідчого судді вказано недостовірну інформацію про те, що ним було подано заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, адже він вчасно прибув до приміщення суду, чекав на те, коли розпочнеться судовий розгляд, але в призначений час судовий розгляд не розпочався, на його питання суддя повідомив, що він зайняти та судовий розгляд проводити не буде, після чого запропонував йому подати заяву про проведення розгляду за його відсутності.

Апеляційний розгляд був призначений в режимі відео конференції із Варвинським районним судом, як просив адвокат, який в призначений час на розгляд справи не прибув. Електронною поштою направив апеляційному суду заяву про проведення судового засідання без його участі.

Прокурор також на апеляційний розгляд не прибув.

За правилами ч.1 ст. 406 КПК України, суд апеляційної інстанції має право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

У даному провадженні кримінальне провадження не розпочате, розглядається скарга на невнесення відомостей до ЄРДР, а тому неявка прокурора, не перешкоджає розгляду скарги за його відсутності.

Частиною 1 статті 303 КПК України передбачений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом офісу Генерального прокурора України № 298 від 30 червня 2020 року, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, як помилково вважає апелянт, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою/особами такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти і зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Прийняття та реєстрація заяви чи повідомлення про вчинення кримінального правопорушення не є тотожним поняттю внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, як помилкового вважає апелянт.

З матеріалів справи убачається, що 16 липня 2024 року адвокат ОСОБА_5 скерував до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області заяву, в якій просив внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення експертом Черкаського відділення Київського НДІСЕ ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, про яке стало відомо в ході судового розгляду кримінального провадження №0000663 від 26.05.2023 за звинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, після допиту вказаного експерта стороною захисту.

Відповідно до трек номеру на поштовому відправленні, заява адвоката ОСОБА_5 органом досудового розслідування була отримана 22 липня 2024 року. Ця заява була прийнята та зареєстрована, як того і вимагають положення кримінального процесуального закону.

За результатами перевірки викладених у заяві відомостей листом від 08 серпня 2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про відсутність підстав для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про вчинення кримінального правопорушення від 16 липня 2024 року.

Про отримання такого повідомлення від уповноваженої особи органу досудового розслідування вказав особисто заявник ОСОБА_5 в судовому засіданні Чернігівського апеляційного суду 05 вересня 2024 року, що підтверджується технічним записом вказаного судового засідання.

Відсутність такого повідомлення в матеріалах провадження не є підставою для скасування судового рішення, як помилково вважає адвокат, а тим більше не свідчить про його відсутність, адже заявником факт отримання такого повідомлення не оспорюється, що підтверджується судовим рішенням, яке набуло чинності.

Посилання слідчого судді на обставини, встановлені під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції вказують на проведення повної судової перевірки заявлених адвокатом ОСОБА_5 доводів.

Отже, уповноваженою посадовою особою Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області були повністю виконані положення ч. 4 ст. 214 КПК України, на порушення яких звертає увагу заявник адвокат ОСОБА_5 , помилково невірно витлумачивши положення кримінального процесуального закону.

При цьому, виходячи зі змісту положень ст. 214 КПК України, дійсно, саме слідчий або прокурор наділені повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, до Єдиного реєстру досудових розслідувань не можуть бути внесені всі без винятку повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, як безпідставно вважає представник заявника, ці відомості мають бути перевірені слідчим або прокурором, щоб гарантувати кожній особі захист від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення кримінального правопорушення є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки кримінального правопорушення, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Категорично невірним є тлумачення вимог кримінального процесуального закону адвокатом ОСОБА_5 в тій частині, що правоохоронні органи зобов`язані вносити будь-які відомості та щодо будь-яких осіб до Єдиного реєстру досудових розслідувань, не перевіряючи обґрунтованість та доведеність повідомлених обставин, адже такими обов`язками не наділений ні слідчий, ні прокурор, ні тим більше слідчий суддя.

Кожне повідомлення про вчинення кримінального правопорушення має бути обґрунтованим та підтвердженим тими доказами, які достатні на етапі вирішення питання про наявність чи відсутність ознак можливого вчинення кримінального правопорушення, відомості про яке у подальшому можуть бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Без дотримання цих вимог будуть порушені права громадян, які будуть беззахисними перед безпідставними та непідтвердженими звинуваченнями.

Проаналізувавши викладені заявником обставини, які він вважає вчиненням кримінального правопорушення, мотиви органу досудового розслідування при відмові у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, доводи слідчого судді на спростування доводів заявника, колегія суддів приходить до висновку, що викладені представником заявника відомості ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та ставленні до зазначених у заяві про вчинення кримінального правопорушення обставин, адже судовий розгляд кримінального провадження, в якому допитувалась експерт ОСОБА_6 , триває, а вказані заявником неточності у вступній частині експертизи та незгода з показаннями експерта щодо дослідницької частини проведеної експертизи, не може бути єдиним та беззаперечним доказом вчинення заявленого кримінального правопорушення. При цьому, доказів того, що експертом наданий завідомо неправдивий висновок чи завідомо неправдиві показання, заявником не надано та не наведено.

Фактично, у заяві про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України заявником не наведено обставин вчинення діянь, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, а також не наведено обґрунтувань, які б свідчили про наявність умислу особи на їх вчинення.

За відсутності достеменно встановлених фактичних даних про надання експертом завідомо неправдивих показань, на даній стадії, коли судовий розгляд кримінального провадження триває, є передчасним вирішення питання щодо вчинення експертом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Помилковим є переконання апелянта про те, що заявник наділений безмежними правами на звернення з будь-якою заявою, вказавши, що визначена ним особа вчинила кримінальне правопорушення і ці відомості беззастережно мають бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінальним процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Проте, у справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Посилання в апеляційній скарзі на узагальнення суду, який на даний час не існує, а викладені у ньому висновки обґрунтовані законодавством, яке діяло станом на 2017 рік, але з того часу зазнало значних змін, за наявності правових позицій нині діючого Верховного Суду, які узгоджуються з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, не підлягають оцінці та не заслуговують на увагу.

Таким чином, оскільки заява адвоката ОСОБА_5 була прийнята та зареєстрована Прилуцьким РВП ГУНП в Чернігівській області, викладені у ній доводи були перевірені, заявнику було відмовлено у внесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань з тих підстав, що в заяві не викладено жодних обставин, які б могли свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а слідчим суддею перевірені доводи заявника та надані вмотивовані відповіді на всі доводи скарги, за відсутності порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування ухвали слідчого судді, а також таких порушень, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та зміні або скасуванню не підлягає.

Твердження апелянта про те, що судовий розгляд відбувався за його відсутності, а слідчим суддею в ухвалі вказані завідомо неправдиві відомості щодо обставин написання відповідної заяви, не є підставою для скасування судового рішення, адже адвокат ОСОБА_5 не був обмежений у своїх процесуальних правах.

Крім того, зі змісту заяви від 30 жовтня 2024 року убачається, що адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти розгляду справи за його відсутності, висловив свою думку щодо задоволення поданої ним скарги, що засвідчив своїм підписом. У разі, коли адвокат бажав особисто бути присутнім в судовому засіданні, то він не був змушений підписувати відповідну заяву та міг звернутися з іншою заявою, в якій виклав би всі доводи щодо дій слідчого судді, який не розпочав своєчасно судове засідання.

Однак, адвокат погодився на розгляд справи за його відсутності, при цьому, не був позбавлений права ні на ознайомлення з матеріалами справи, ні на отримання копії судового рішення, ні на його оскарження в апеляційному порядку.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-406, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Прилуцького районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її постановлення, є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10