ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2024 року про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження № 70001402 від 26 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 Кримінального кодексу України (далі - КК),

за участю:

представника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені рішенням слідчого судді, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2024 року частково задоволено клопотання слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 та накладено арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження на автомобіль марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , причеп марки «Schwarzmueller»,державний номерний знак НОМЕР_2 ; накладено арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на фрагменти спиляної деревини різних порід та розмірів об`ємом близько 17м3; повернуто вилучений автомобіль марки «Renault» та причеп власнику автомобіля та володільцю причепа ОСОБА_8 .

В обґрунтування прийнятого судового рішення, слідчий суддя зазначив, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 246 КК , а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна. Однак, підстав для заборони користуванням транспортним засобом та причепом слідчим суддею не встановлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник просить скасувати ухвалу слідчого судді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Зазначає, що судом під час розгляду клопотання не в повному обсязі досліджено матеріали кримінального провадження та не вірно надано оцінку доводам сторони обвинувачення щодо вмотивованості клопотання та доказам долученим до клопотання, як зі сторони обвинувачення так і зі сторони захисту

В оскарженій ухвалі слідчого судді не надано оцінка тому, що під час огляду автомобіля, який в подальшому не був узаконений (обшук) відповідно до вимог ст. 233, 234, 237 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), вилучене майно не має ознаки речового доказу, як це передбачено у ст. 98 КПК.

Окрім того слідчим жодним чином не було проведено огляд та вимірювання деревини, що знаходиться в автомобілях, проте з незрозумілих підстав зазначено, що деревина у кількості приблизно 17 м. куб., а отже фактично відсутній об`єкт, на який накладено арешт, що визначений хоч якимись допустимими ознаками та описом.

Оскаржена ухвала слідчого судді не містить доказів, що клопотання слідчого та додані до нього матеріали містять розумні підозри вважати, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_7 з метою забезпечення кримінального провадження, оскільки під час розгляду клопотання про арешт майна було долучено документи, які підтверджують походження деревини та права власності ОСОБА_7 на цю деревину, що виключають склад правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, проте цим документам належної оцінки не було надано.

В судовому засіданні було встановлено, що власники автомобіля та причепа не є підозрюваними у кримінальному провадженню за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК. Крім того, слідчим не доведено, а ні наявності обґрунтованої підозри у вчиненні правопорушення, а ні того факту що без накладення арешту на автомобіль, причеп існує реальна загроза їх втрати, відчуження тощо.

Предметом вказаного кримінального правопорушення є дерева у лісах, а також у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах України, а в даному кримінальному провадженні розпилені стовбури дерев 17 кв.м.

Звертає увагу, що 25.03.2024 ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_7 уклали договір № 2503/01, за яким ФОП ОСОБА_10 мала поставити ФОП ОСОБА_7 2000,00 м.куб. деревини, за рахунок ФОП ОСОБА_7 .

Так 02.09.2024 на підставі накладної № 000000018 ФОП ОСОБА_7 отримала від ФОП ОСОБА_10 200 м. куб деревини (тобто за умовами договору від 25.03.2024 № 2503/01 набула законного права власності на майно), яку зберігала в місті П`ятихатки.

25.09.2024 ФОП ОСОБА_7 найняла для перевезення до іншого складу вищевказаний автомобіль та причеп та, оформивши ТТН № 025092024 від 25.09.2024 завантажила деревину та відправила автомобіль. Тобто ФОП ОСОБА_7 , будучи законним власником майна (деревини), набутим законним шляхом, розпоряджалася ним на власний розсуд з метою здійснення підприємницької діяльності, оскільки законом не передбачено обов`язок отримання первісних документів від ФОП ОСОБА_10

Обґрунтовані та підтвердженні доказами сумніви можуть бути підставою перевірки діяльності ФОП ОСОБА_10 на предмет законності здобуття деревини, але ні як не ФОП ОСОБА_7 та лише у випадку отримання доказів незаконної діяльності останньої може мати місце вилучення майна, проте клопотання не містить ані посилань на це, ані будь-яких доказів, тобто є необґрунтованим.

Проте правоохоронними органами її власність було вилучено та не надано оцінку документам, що підтверджують походження деревини, яка була у ФОП ОСОБА_7 , та зазначено, що остання є незаконно спиляною без будь-яких доказів, проте ще раз звертає увагу суду, що ФОП ОСОБА_7 цю деревину купила, та є добросовісним набувачем, та органами досудового розслідування на даний час навіть не витребувано первинні документи у ФОП ОСОБА_10 та не з`ясовано правомірність її набуття, хоча останні мали як анкетні дані, так і їх контакти.

Враховуючи вищевикладене, відсутні будь-які підстави вважати, що деревина та автомобіль з причепом є об`єктами чи мають відношення до злочину за ч. 1 ст. 246 КК України, та й взагалі відсутнє кримінальне правопорушення та утримання такого майна правоохоронними органами є незаконним.

Позиції учасників судового провадження.

Представник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу і з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в застосуванні арешту майна.

Прокурор та треті особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт, про час і дату судового засідання повідомленні належним чином, до суду не з`явились, про поважні причини неявки та про відкладення судового засідання із заявами до суду не звертались, що відповідно до ч. 1 ст. 172, ч. 4 ст. 405 КПК не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників апеляційного провадження, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже, за правилами ст. 132 КПК України, його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно пунктів 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, слідчим суддею дотримані належним чином, а доводи представника, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, спростовуються матеріалами провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 70001402 від 26 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 КК, внесеного до ЄРДР у зв`язку з такими обставинами.

25 вересня 2024 року на блок посту, а саме на 1042 км було зупинено транспортний засіб «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_11 , який перевозив дрова без відповідних документів.

В той же день в період часу з 13.25 год. до 13.55 год., під час огляду місця подій за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, поруч із трасою М-04, блок постом виявлено та вилучено: автомобіль марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 з причепом марки «Schwarzmueller», державний номерний знак НОМЕР_2 ; в середині причепу марки «Schwarzmueller»,державний номерний знак НОМЕР_2 фрагменти спиляної деревини різних порід та розмірів об`ємом близько 17м3.

Слідчий суддя задовольнив частково клопотання слідчого, при цьому належним чином виконав вимоги ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК і дійшов обґрунтованих висновків щодо способу виконання арешту майна, з урахуванням доцільності, пропорційності обмеження прав учасників кримінального провадження та завданнями кримінального провадження і з такими висновками погоджується апеляційний суд.

Частиною першою статті 246 КК передбачена відповідальність за незаконна порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, що заподіяла істотну шкоду, а також вчинення таких дій у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах.

Відповідно до ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження…

26 вересня 2024 року постановою слідчого СВ Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_9 , вилучені: автомобіль марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , причеп марки «Schwarzmueller»,державний номерний знак НОМЕР_2 , фрагменти спиляної деревини різних порід та розмірів об`ємом близько 17м3, були визнані, згідно ст. 98 КПК, речовими доказами по кримінальному провадженню № 0001402 від 26 вересня 2024 року.

Таким чином, є обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно відповідає вказаним вище критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, що відповідно до п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК є підставою для накладення арешту на таке майно.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Завданнями застосування арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК).

Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. ч. 1, 2 ст. 131 КПК).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані речі можуть бути доказами злочину у даному провадженні, а також необхідність проведення низки слідчих та інших процесуальних дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК, чому і має сприяти застосування таких заходів, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що для забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування та для запобігання ризиками приховування та відчуження даних речових доказів, які об`єктивно існують у разі незастосування такого заходу, накладення арешту на вказане майно є обґрунтованим та доцільним.

Водночас суд апеляційної інстанції зважає на початкову стадію досудового розслідування, тому доводи апеляційної скарги представника про підтвердження законності походження вказаної деревини та законності підприємницької діяльності, хоча і є слушними, проте вони підлягають перевірці та встановленню під час досудового розслідування і не позбавляє права представника надати відповідні документи слідству.

Виконуючи вимоги ч. 2 ст. 173 КПК, відповідно до яких при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема правову підставу для арешту майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, слідчий суддя наклав арешт, шляхом заборони на відчуження, розпорядження на автомобіль марки «Renault» та причеп марки «Schwarzmueller», повернувши їх власнику автомобіля та володільцю причепа.

Такий спосіб застосування арешту майна не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Проте, доводи апеляційної скарги щодо можливості повернення деревини його власникам на даний час є необґрунтованими та передчасними, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 246 КК, охоплює не тільки дії, пов`язані з незаконною порубкою дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, а й перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Розмір шкоди з об`єктивних причин не міг бути визначеним слідчим в ході огляду місця події і підлягає встановленню в подальшому під час досудового розслідування.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника, що був проведений огляд автомобіля, який в подальшому не був узаконений (обшук) відповідно до вимог ст. 233, 234, 237 КПК.

Відповідно до протоколу огляду місця події на ньому не зафіксовано, що слідчий проникав в середину причепа та проводив якісь дії з приводу відшукання майна. Фототаблицею та протоколом зафіксовано, що було здійснено відкриття причепу, встановлено зміст вантажу та його фотографування, без проникнення усередину причепа. Протокол огляду підписаний без зауважень та заперечень, а в письмових поясненнях водій не зазначав, що був проведений обшук автомобіля та причепа, або слідчий проникав усередину причепа.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. При виявленні в ході поверхневої перевірки будь-яких слідів правопорушення поліцейський забезпечує їх схоронність та огляд відповідно до вимог ст. 237 КПК.

Схожість обшуку та огляду обумовлюється спільністю завдань цих слідчих (розшукових) дій - пошук і виявлення обєктів, які мають значення доказу у кримінальному провадженні. Разом з тим обшук, на відміну від огляду, має примусовий характер, який проявляється в тому, що обстеження житла чи іншого володіння особи, а також особистий обшук можуть проводитися без згоди особи, яку обшукують, всупереч її волі.

Також відмінністю між обшуком та оглядом є конкретно визначений суб`єктний склад осіб, які можуть проводити вказані дії. У випадку проведення огляду це ті особи (слідчий, прокурор) які безпосередньо прибули на місці вчинення злочину.

Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів. При наявності очевидних даних, які вказують на вчинення кримінального правопорушення і зумовлюють необхідність проведення огляду, слідчий чи прокурор приймає рішення про його проведення. Необхідність оперативного проведення огляду, надає право на таке проведення до внесення відомостей до ЄРДР, що є відмінністю від обшуку, який може бути проведений лише коли кримінальне провадження зареєстровано та відповідні відомості внесено до ЄРДР.

Як правило рішення слідчого, прокурора про проведення огляду, яке прийнято до внесення відомостей до ЄРДР, ніде спеціально не фіксується, оскільки необхідність вчинення таких дій зумовлена настанням невідкладного випадку та потребою зафіксувати дані про подію злочину. Таким чином, відмінністю між вказаними процесуальними діями є процесуальні підстави їх проведення. Для проведення огляду достатньо відповідного рішення слідчого, прокурора, яке не вимагає письмової форми, для проведення обшуку - виключно судове рішення (постанова колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07 липня 2022 року, у справі № 333/1314/20).

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості накладеного арешту колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження слідує, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді містять вказівки на правові підстави, зазначені ст. 170, 171, 173 КПК, для накладення арешту на майно, а також містить належне обґрунтування таких підстав та необхідності в застосуванні такого заходу забезпечення, які знайшли своє підтвердження як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Разом з тим у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована або будуть проведені всі необхідні слідчі дії з таким майном, чи встановлено відсутність складу злочину, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, в сенсі ст. 28 КПК, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, треті особи та їх представник наділені правом ініціювати в порядку ст. 174 КПК питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування не встановлено, у зв`язку з чим відповідні вимоги представника не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 170, 172, 173, 405, 407, 419, 422 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайнного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2024 року про накладення арешту на майно у межах кримінального провадження № 70001402 від 26 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 246 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4