Справа № 344/6834/22
Провадження № 11-кп/4808/407/24
Категорія ч.4 ст.296 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретарів с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_12 та прокурора, на вирок Івано-Франківського міського суду від 11.06.2024 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, приватного підприємця, розлученого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.296 КК України та призначено йому покарання 3 роки позбавлення волі.

Ухвалено початок строку відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання - 11 червня 2024 року.

Відповідно до ст.72 КК України, зараховано в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 31.03.2022 року по 12.08.2022 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно вироку, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмету для нанесення тілесних ушкоджень.

Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин.

Так, 31.03.2022, близько 12 год. 40 хв. ОСОБА_10 перебував на території літнього майданчика кафе-пабу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що по АДРЕСА_2 , де на той час здійснювалась видача благодійних обідів для вимушених переселенців, оскільки він являється одним із організаторів зазначеної благодійної (волонтерської) діяльності.

В цей час до літнього майданчика зазначеного кафе-пабу підійшов ОСОБА_8 та жестом руки покликав ОСОБА_10 , оскільки з останнім хотів поговорити з приводу заблокування його транспортного засобу.

На прохання ОСОБА_8 , ОСОБА_10 вийшов з території вказаного кафе-пабу та направився до нього. Коли ОСОБА_10 наблизився до ОСОБА_8 , останній з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, витягнув з кишені куртки розкладний ніж, швидко його розклав та розпочав ним хаотично наносити ОСОБА_10 удари в різні частини тіла, при цьому ОСОБА_8 висловлювався нецензурною лайкою в сторону оточуючих.

Внаслідок своїх хуліганських дій ОСОБА_8 спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани в ділянці передньої поверхні грудної клітки справа, та рани завушної ділянки справа, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я.

З вироком суду не погодились захисник та прокурор, які оскаржили його в апеляційному порядку.

Захисник вважає вирок незаконним, необґрунтованим та невмотивованим. Висновки суду першої інстанції вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать закону про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що обстановка й обставини подій, динаміка їх розвитку й об`єктивні ознаки поведінки обвинуваченого свідчать про те, що вона була зумовлена особистою неприязню до потерпілого та виникла раптово внаслідок агресивних дій потерпілого. На меті обвинуваченого не було бажання протиставити себе суспільству і продемонструвати зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Просить вирок змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_8 з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України.

Прокурор вважає вирок незаконним, з підстав невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.296 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, просив її задовольнити та заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту;

- обвинувачений та його захисник просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора та задовольнити їхню апеляційну скаргу;

- представник потерпілих підтримав доводи апеляційної скарги прокурора та заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши їхні доводи, апеляційний суд вважає, що скарги слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог дотримано судом першої інстанції в повній мірі.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність стороною обвинувачення наявності в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України. При цьому, на доведеність цих обставин суд навів аналіз безпосередньо досліджених доказів, які містяться: у показаннях потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_8 , у показаннях свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Суд першої інстанції врахував, що безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст.296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також морально-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці охоронювані законом цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Таким чином, для юридичної оцінки діяння за ст.296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.

Доводи сторони захисту, що свої протиправні дії обвинувачений вчинив з інших мотивів, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Так, в судах першої та апеляційної інстанцій обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що до моменту вчинення ним правопорушення, він з потерпілим не був знайомий, між ними не було жодних конфліктів. Про те, що в цей день між потерпілим ОСОБА_10 та дружиною обвинуваченого відбувся конфлікт, обвинувачений не знав. Також він не знав, чий автомобіль перегородив йому проїзд. Він раніше бачив потерпілого в цьому кафе і розумів, що той має якесь відношення до цього закладу. Ніяких особистих неприязних стосунків між ними не було.

Додав, що 31.03.2022, близько 12 год. вирішив їхати на роботу і вийшовши з арки помітив якийсь мікроавтобус, що заблокував йому виїзд. Він подумав, що то транспортний засіб працівників або власників кафе. Побачивши на літньому майданчику потерпілого, він вирішив поговорити та покликав його за межі кафе. Намірів наносити будь-які тілесні ушкодження ОСОБА_10 у нього не було. На його прохання ОСОБА_10 вийшов з території вказаного кафе та швидким кроком направився до нього. Ніяких погроз потерпілий не висловлював. Помітивши у потерпілого наплічну кобуру з пістолетом, він відчув загрозу для свого життя та здоров`я, і в цілях самооборони вирішив першим нанести удари розкладним ножем, який зберігав в кишені куртки. Після нанесення кількох ударів потерпілому, він сам пішов з місця події, а пізніше вирішив повідомити про скоєне в поліцію.

Наведені показання обвинуваченого про відсутність особистих мотивів для правопорушення, узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в суді апеляційної інстанції підтвердив відсутність неприязних стосунків з обвинуваченим. Також він пояснив, що вони не були знайомі до цього дня. В день події правопорушення він перебував за столиком літнього майданчика кафе « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Побачив, що із зовнішнього боку до кафе підійшов обвинувачений і махнув рукою, покликавши його на вулицю. Обвинуваченого він раніше не знав. Як тільки він почав підходити ближче до ОСОБА_8 , останній відразу замахнувся і почав наносити удари ножем йому в обличчя, шию, груди, живіт, викрикуючи «Поріжу вас всіх жидів». В результаті нанесених тілесних ушкоджень ОСОБА_8 його забрала КШМД, наклали шви та відпустили додому.

Такі ж події підтверджуються і дослідженим в суді першої інстанції відеозаписом з камери зовнішнього спостереження кафе, де зафіксовано, як обвинувачений кличе потерпілого, той виходить з літнього майданчика кафе. Обвинувачений одразу наносить удари ножем, після чого залишає місце події. Люди які стали свідками події допомагають потерпілому сісти на крісло та надають першу медичну допомогу.

Враховуючи, що зазначені обставини не були спростовані іншими доказами, апеляційний суд не вбачає підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого. Його показання, щодо перебування у стані необхідної оборони, спростовуються як показаннями потерпілого та свідків, так і самого обвинуваченого, який не зазначив конкретних обставин про наявну загрозу життю та здоров`ю з боку потерпілого або інших осіб.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім обставинам справи та обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України.

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи прокурора, що суд призначив надто м`яке покарання.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог Закону, роз`яснень Пленуму ВСУ та призначив покарання достатнє та необхідне задля досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

Суд належним чином врахував, конкретні обставин кримінального провадження, характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого.

Таким чином, вимога прокурора про призначення більш суворого покарання, не підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до переконань, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника та прокурора залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 11.06.2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5