Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

17 жовтня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/18555/24

Провадження № 11-сс/4815/324/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференцзв`язку матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000667 від 28.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, ?

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 листопада 2024 року без визначення розміру застави.

Не погодившись з рішенням слідчого судді захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що ухвала місцевого суду винесена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями норм КПК України. Вважає, що слідчим суддею не взято до уваги надані захисником документи, які, на її думку, підтверджують відсутність жодного ризику, передбаченого ст.177 КПК України. Зокрема зазначає про відсутність ризику впливу на свідків, які вже допитані, та крім того, проживають в іншому регіоні, ризик втечі підозрюваного, оскільки ДТП відбулося о 08.30 год., а затримання об 11.08 год., тобто протягом 2,5 год. ОСОБА_6 мав можливість покинути місце події, однак не скористався нею та одразу розпочав співпрацювати зі слідством.

Наголошує, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та роботи, де характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, має ряд захворювань, що обумовлює потребу дотримуватися графіку відпочинку, харчування та потребує належного лікування, яке неможливе в умовах слідчого ізолятора.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою проживання підозрюваного: АДРЕСА_1 з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечила проти її задоволення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 інкримінується те, що 28 вересня 2024 року, приблизно о 08 год. 30 хв. він, керуючи спеціалізованим сідловим тягачем «DAF» XF 105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зі спеціалізованим напівпричепом-цистерною «HENDRICKS» TS34, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись на 246 км автодороги М07 Київ-Ковель-Ягодин, зі сторони м. Сарни Рівненської області в напрямку до м. Коростень Житомирської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, з моменту виявлення дорожнього знаку 3.41 «Контроль» та бетонної конструкції (блокопосту), які знаходились попереду транспортного засобу, які він міг об`єктивно виявити, не вибрав безпечного бокового інтервалу, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості до повної зупинки на вимогу дорожнього знаку, не вибрав безпечного бокового інтервалу, маючи технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості транспортного засобу до повної його зупинки на вимогу дорожнього знаку та допустив наїзд сідлового тягача на бетонні конструкції з подальшим виїздом за межі смуги руху вліво, де відбувся наїзд на автомобіль TOYOTA RAV4, реєстраційний номер НОМЕР_3 , котрий стояв в місці для огляду транспортних засобів та споруду блокпосту, в якій знаходилися працівники Національної поліції України ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_11 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди:

ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події;

ОСОБА_10 , отримав тілесні у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому кісток лицевого черепа, закритого перелому двох кісток передпліччя зліва та був госпіталізований в КНП «Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування»;

ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді краніоскелетної травми, ЗЧМТ, струсу головного мозку, перелому лівої кисті зап`ястя без порушення кільця, перелому поперечних відростків другого і третього хребців зліва, забійно-рваної рани лівого передпліччя, здавлення лівого передпліччя та був госпіталізований в КНП «Рокитнівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

29 вересня 2024 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчою суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: протоколом огляду місця події від 28.09.2024 року та фото таблицею до нього, протоколами допитів свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколами затримання та допиту підозрюваного, а також іншими матеріалами провадження в їх сукупності.

Крім того, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Так злочин, за яким ОСОБА_6 повідомлено підозру, у відповідності до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Під час апеляційного розгляду підозрюваний та захисник вказали, що даний ризик є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_6 співпрацює зі слідством, має постійне місце проживання, родину, має проблеми зі здоров`ям та потребує регулярного обстеження та особливого режиму харчування.

Однак згідно матеріалів провадження, місцем проживання підозрюваного є м. Кременчук, Полтавської області, що знаходиться в сотнях кілометрів від м. Рівне, де проводиться розслідування кримінального провадження, що може стати перешкодою для проведення необхідних слідчих дій для встановлення всіх обставин справи в розумні строки, а тому існує велика вірогідність переховування підозрюваного від слідства. Крім того, як зазначила прокурор під час апеляційного розгляду, на даний час є необхідність в призначенні експертизи щодо визначення стану здоров`я ОСОБА_6 під час керування транспортним засобом в день вчинення інкримінованого злочину, а перебування підозрюваного за межами області ускладнить чи унеможливить її проведення.

Також, враховуючи вищевикладене, останній може не з`являтися до органу досудового розслідування, виїжджати за межі державного кордону України, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженню.

Доведеним, на думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування є й ризик незаконного впливу на свідків з метою зміни ними показань у справі або відмови від їх надання, оскільки вони надавали показання відносно руху транспортного засобу підозрюваного як до, так і після дорожньо-транспортної події, однак ці покази ще не досліджені експертами.

Доводи підозрюваного та його захисника щодо незадовільного стану здоров`я також не спростовують і не зменшують існування встановлених ризиків, тому не є достатніми для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, стороною захисту не надано жодних медичних документів, які підтверджували б неможливість перебування ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора. Проте, у разі погіршення стану здоров`я та за відсутності можливості проведення лікування в умовах медичної частини Державної установи, підозрюваний, відповідно до вимог внутрішніх Інструкцій, може бути направлений до лікувальних закладів м. Рівне.

Разом з тим слід зазначити, що питання надання медичної допомоги особам, узятим під варту, до яких зокрема належать особи, які тримаються під вартою на підставі ухвали суду щодо застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врегульовано наказом МЮ України та МОЗ України № 239/5/104 від 10.02.2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.02.2012 року за № 212/20525 «Про затвердження порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту».

У зв`язку з вищевикладеним, зважаючи на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , спосіб його вчинення та наслідки, які призвели до смерті особи, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний слідчою суддею запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Крім того, сторона захисту не позбавлена права в подальшому звернутися з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 30 вересня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000667 від 28.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3