ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Підволочиську Тернопільської області кримінальне провадження №0000090 від 01 травня 2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, та жителя АДРЕСА_1 , особи без громадянства, вірменина, який працевлаштований неофіційно, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

У ОСОБА_3 , якому було достовірно відомо, що постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 11.10.2023 року за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 3 ст. 130 КУпАП, йому призначено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту па строк п`ятнадцять діб з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк десять років без конфіскації транспортного засобу, виник злочинний умисел направлений на умисне невиконання постанови Волочиського районного суду Хмельницької області від 11.10.2023 року, що суперечить вимогам ст. 129-1 Конституції України, згідно з якою судове рішення є обов`язковим до виконання та ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Так, ОСОБА_3 , отримавши вказану постанову Волочиського районного суду Хмельницької області від 11.10.2023 року, був зобов`язнаний виконувати її та не керувати транспортними засобами десять років.

Однак, незважаючи на вказані обмеження, застосовані постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 11.10.2023 року, 30.04.2024 року ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно з метою ухилення від виконання вказаної постанови суду, в не встановленому місці сів за кермо автомобіля марки «ЗА3 110270», д.н.з. НОМЕР_1 , та розпочав рух вказаним автомобілем.

Далі, 30.04.2024 року близько 11 год 43 хв перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «ЗАЗ 110270», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі Т-2320, що в населеному пункті АДРЕСА_2 , за порушення правил дорожнього руху був зупинений начальником СРПП ВП №5 (смт Підволочиськ) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області капітаном поліції ОСОБА_5 , який перебуваючи у додатковому наряді спільно із працівниками п`ятого відділу Тернопільського РТЦК та CП, викликав добовий наряд групи реагування патрульної поліції «ПАЛАШ10» для складання на гр. ОСОБА_3 відповідних адміністративних матеріалів за порушення останнім правил дорожнього руху. Після приїзду працівників СРПП інспектора сектора реагування патрульної поліції ст. лейтенанта поліції ОСОБА_6 та поліцейського СРПП ст. сержанта ОСОБА_7 , за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на водія ОСОБА_3 було складено адміністративний протокол за ч. 3 ст. 130 та ч. 5 ст. 126 КУпАП.

Допитаний судом ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні за обставин, викладених в обвинувальному акті визнав. Пояснив суду, що він ознайомлений з постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 11.10.2023 року та знав, що йому заборонено керувати транспортними засобами протягом 10 років. Разом з тим, у нього виникла потреба завезти матір в лікарню, саме тоді його зупинили працівники поліції. Про вчинене шкодує, щиро розкаюється.

Оскільки ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, та не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, судом безсумнівно встановлено правильність розуміння обвинуваченим змісту цих обставин і добровільність його позиції, суд за згодою учасників судового провадження, роз`яснивши ОСОБА_3 положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, за виключенням документів, які характеризують обвинуваченого, тобто розглянув провадження за правилами, передбаченими ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує те, що діяння, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, конкретні обставини справи, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 1 ст. 382 КК України, робить висновки про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції, за якою кваліфіковано кримінальне правопорушення, у виді штрафу.

Цивільний позов не пред`являвся.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 84, 91, 368, 370, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга через Підволочиський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1