ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 303/6878/17

провадження № 51-2793км24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні спільну касаційну скаргу потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_6 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Жидачів Львівської області, жителя АДРЕСА_1 ), раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2018 року ОСОБА_9 засуджено за ч. 1 ст. 382 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з фактичними обставинами, детально наведеними у вироку, ОСОБА_9 визнано винуватим в умисному невиконанні рішення суду, що набрало законної сили, зокрема рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 січня 2014 року (справа № 303/5350/13-ц, провадження № 2/303/23/14), яким зобов`язано ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 усунути перешкоди в користуванні та володінні частиною земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 05 листопада 2007 року та розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зобов`язано ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 відновити межу земельної ділянки, яка належить ОСОБА_8 , шляхом перебудови (реконструкції) навісу і прибудови у виді курятника.

На підставі виконавчого листа № 44242814 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження від 20 серпня 2014 року, за якою боржнику надано строк для добровільного виконання рішення суду до 27 серпня 2014 року.

02 вересня 2014 року винесено постанову про призначення примусового виконання рішення та під час здійснення виходу 08 вересня 2014 року за адресою: АДРЕСА_2 , було встановлено, що боржник рішення не виконує, про що складено відповідний акт.

Під час здійснення повторного виїзду 03 жовтня 2014 року також встановлено факт невиконання рішення, про що складено відповідний акт.

17 жовтня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про призначення спеціаліста для участі у виконавчому провадженні з питань винесення межі земельної ділянки в натурі на земельну ділянку, яка розташована за адресою АДРЕСА_2 , по межах суміжних земельних ділянок Е до А по плану точок 12-1. З метою проведення зазначених дій, а саме винесення межі земельної ділянки, 17 жовтня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про призначення примусового виконання.

23 жовтня 2014 року спеціалістом ДП «Закарпатгеодезцентру» здійснено винос двох точок (в натурі) земельної ділянки, згідно з актом серії ЯИ № 053116, а саме 1-12 суміжних літерами Е-А, дана земельна ділянка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . Під час вказаних дій був присутній боржник ОСОБА_9 та актом державного виконавця останнього зобов`язано виконати рішення суду в строк до 30 жовтня 2014 року.

Закарпатськийапеляційний суд ухвалою від 21 лютого 2024 року апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнив частково, вирок районного суду від 18 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 скасував, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. 417 КПК, ст. 49 КК звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а провадження у справі закрив.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У поданій спільній касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 та його представник - адвокат ОСОБА_6 , покликаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, просять скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.

Свої вимоги обґрунтовують тим, що апеляційний розгляд здійснювався лише за скаргою потерпілого ОСОБА_8 , однак в оскаржуваній ухвалі відсутні мотиви щодо предмета розгляду суду апеляційної інстанції, тобто скарги потерпілого, в якій він ставив питання про незаконність вироку районного суду в частині відмови в задоволенні цивільного позову. Натомість, апеляційний суд, всупереч ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), розглянув лише клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, хоча він не подавав апеляційної скарги, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не відповідає вимогам статтей 370, 419 КПК.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу заперечень від учасників судового провадження не надходило.

У судовому засіданні представник - адвокат ОСОБА_6 підтримала доводи, викладені в касаційній скарзі, та просила її задовольнити, захисник ОСОБА_7 заперечила проти задоволення касаційної скарги, прокурор ОСОБА_5 просив скаргу задовольнити частково.

Мотиви Суду

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставині не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції згідно зі ст. 438 КПК є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Вирішуючи питання про наявність зазначених підстав, суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Відповідно до статей 370, 419 КПК в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Тобто закон вимагає від суду проаналізувати доводи, викладені в апеляційній скарзі, і дати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке призводить до скасування судового рішення.

В спільній касаційній скарзі не оскаржується рішення апеляційного суду в частині наявності підстав для закриття кримінального провадження із звільненням від кримінальної відповідальності ОСОБА_9 на підставі ст. 49 КК.

Перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційний суд, здійснюючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 , не виконав зазначених вимог кримінального процесуального закону з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 , не погоджуючись з вироком районного суду, подав апеляційну скаргу, в якій ставив питання про скасування цього вироку в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, зокрема просив стягнути з ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Ухвалою судді Апеляційного суду Закарпатської області від 02 серпня 2018 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 та призначено апеляційний розгляд за цією ж скаргою.

До початку апеляційного розгляду скарги потерпілого, ОСОБА_9 подав клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КК, тобто у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Апеляційний суд задовольнив клопотання ОСОБА_9 та, керуючись п. 1 ч. 2 ст. 284, 417 КПК, ст. 49 КК, постановив ухвалу про скасування вироку місцевого суду, закриття кримінального провадження щодо останнього із звільненням від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Як слідує зі змісту ухвали, колегія суддів апеляційного суду зазначила в резолютивній частині ухвали про часткове задоволення апеляційної скарги потерпілого, водночас не відобразила в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали мотивів ухваленого рішення щодо цієї скарги, що свідчить про порушення вимог статей 370, 419 КПК.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК не звільняє таку особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 129 КПК вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Тому у разі закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Однак суд апеляційної інстанції у своєму рішенні не зазначив про залишення цивільного позову без розгляду та про можливість потерпілому звернутися до суду з цивільним позовом у порядку цивільного судочинства.

Отже, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_9 підлягає зміні на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК через істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, а спільна касаційна скарга - частковому задоволенню.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Спільну касаційну скаргу потерпілого (цивільного позивача) ОСОБА_8 та його представника ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року щодо ОСОБА_9 змінити.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

У решті ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3