Номер провадження: 11-кп/813/1851/24
Справа № 522/6966/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2024 року, у кримінальному провадженні №0001533, внесеному до ЄРДР 19.11.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Одеси, українця, громадянина України, з середньої освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Зазначеною ухвалою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням його з потерпілим, кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Постановлено цивільний позов Приморської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах держави в особі: КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити. Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в особі Комунальної бюджетної установи КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, кошти у розмірі 25408,51 грн.

Ухвалою також вирішено питання щодо арешту майна та долі речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертиз в розмірі 9087,36 грн.

Ухвалою встановлено, що 18.11.2023 приблизно о 20:56, в умовах мокрого дорожнього покриття і опадів у вигляді дрібного дощу з поривами вітру, при увімкненому зовнішньому міському електричному освітленні та достатній видимості, ОСОБА_8 , керуючи технічно справним легковим автомобілем «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , здійснював рух по лівій смузі свого напрямку руху проїзної частини вул.Середньофонтанська, з боку Середньофонтанської площі, в напрямку вул. Семінарська, на якій організовано двосторонній рух по двом смугам руху у кожному напрямку руху, які поділені залізним парапетом-відбійником, висотою не менше 1,5 м, та наявною на проїзній частині дорожньою розміткою 1.1, 1.5 згідно Правил дорожнього руху України.

При під`їзді до розміщення буд. № 4Т по пров. Семафорний водій ОСОБА_8 , у несприятливих погодних умовах, які були на момент дорожньо-транспортної пригоди, не обрав безпечної швидкості свого руху, яка б дозволяла безпечно керувати транспортним засобом, постійно контролювати його рух та вчасно реагувати на можливу зміну для нього дорожньої обстановки, та здійснював рух зі швидкістю 50 км/год.

При проїзді до розміщення буд. АДРЕСА_2 , водій ОСОБА_8 проявив злочинну недбалість, був не уважним і не стежив за дорожньою обстановкою, при виникненні небезпеки для його подальшого руху, яку він об`єктивно спроможний та повинен був виявити у вигляді пішохода ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видимість якого для водія ОСОБА_8 була достатньою, який перебував у статичному положенні тривалий час у лівій смузі руху автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним автомобіля аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого у своїй лівій смузі руху проїзної частини вул. Середньофонтанська передньою лівою частиною кузову автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, з якими був доставлений та госпіталізований до КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР.

ОСОБА_9 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки в середній третині зі зміщенням уламків, забою м`яких тканин голови садна обличчя. Вказані тілесне ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими могли бути частини транспортного засобу в момент контакту з тілом постраждалого, а також внаслідок його подальшого падіння на дорожнє покриття 18.11.2023, і відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Також, у даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Mercedes-Benz», р.н. НОМЕР_1 , регламентувалися вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

У даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Mercedes- Benz», р.н. НОМЕР_1 , мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода належним виконанням вимог п. 12.3 ПДР; його дії не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_8 своїми необережними діями у формі злочинної недбалості допустив порушення вимог п.п.2.3.(б), 12.1, 12.3 ПДР, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги

Частково не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу суду в частині задоволення цивільного позову та стягнення витрат на проведення експертиз незаконною, виходячи з такого:

- суд першої інстанції не врахував положення ст.129 КПК України, постанову Пленуму ВСУ №13 від 02.07.2004 та постанову ВС від 24.05.2018 у справі №531/2332/14-к стосовно того, що у разі закриття кримінальної справи з передбачених законом підстав, цивільний позов не розглядається, а залишається без розгляду;

- за правилами ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта тільки у разі ухвалення обвинувального вироку, а в даному випадку, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриттям кримінального провадження, обвинувальний вирок відносно нього не ухвалювався, що узгоджується з висновком ВС, викладеним у постанові від 12.09.2022 у справі № 203/241/17.

На підставі наведеного, захисник просив суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 12.06.2024 в частині задоволення цивільного позову Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та в частині стягнення з ОСОБА_8 на користь держави витрат на проведення експертиз; ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні зазначеного цивільного позову та стягнені з ОСОБА_8 на користь держави витрат на проведення експертиз відмовити, в іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_7 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги в частині залишення цивільного позову без розгляду, щодо витрат на проведення експертизи просила залишити судове рішення без змін.

В судове засідання, будучі належним чином повідомленими про розгляд справи, не з`явились обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 . Колегія суддів вважає за можливе, відповідно до положень ч.4 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд провести за їх відсутності.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані матеріали, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та доводів апеляційної скарги, доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, підстави його звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, при зазначених в ухвалі районного суду обставинах, не оскаржується, як і не оспорюється кваліфікація його дій за ч.1 ст.286 КК України, а тому в силу вимог ст. 404 КПК України не перевіряється.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно вирішення цивільного позову

За правовим змістом ст.46 КК України передумовою цього виду звільнення від кримінальної відповідальності є вчинення особою вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину. Особливістю такого проступку або злочину в даному випадку є обов`язкова наявність потерпілого, тобто особи, якій завдано моральної, фізичної або майнової шкоди і яка визнана потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України.

Підставами (умовами) для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України є два складових елементи, взятих у своїй єдності: це примирення особи, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, з потерпілим від цього кримінального правопорушення; відшкодування зазначеною особою завданих нею збитків або усунення заподіяної шкоди.

Примирення винної особи з потерпілим це акт прощення ним цієї особи в результаті вільного волевиявлення. Внаслідок такого примирення потерпілий не наполягає на притягненні до кримінальної відповідальності винної особи, а остання відшкодовує завдані нею збитки або усуває заподіяну шкоду. При цьому, саме потерпіла особа в даному випадку пропонує конкретні форми та механізм такого відшкодування або усунення. Якщо ж потерпілий незадоволений відшкодуванням, то застосування ст.46 КК України є неможливим.

Таким чином, законодавець у ст.46 КК України передбачив обов`язкову підставу (умову) для застосування даного виду звільнення від кримінальної відповідальності це відшкодування винним потерпілому завданих ним внаслідок вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину збитків або усунення заподіяної шкоди.

У провадженні, що розглядається, потерпілим є ОСОБА_9 , якому ОСОБА_8 у повному обсязі відшкодував завдану шкоду.

Слід зазначити, що звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії. А тому саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст.46 КК України. Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 16.01.2019 у справі № 439/397/17.

З матеріалів справи встановлено, що потерпілим ОСОБА_9 цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 не заявлявся. Заявляючи цивільний позов в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР, прокуратура в даному кримінальному провадженні є цивільним позивачем.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 органом досудового розслідування не інкримінувалось завдання збитків державі в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції щодо вирішення цивільного позову Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня №1» ОМР до ОСОБА_8 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого, з огляду на таке.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п.1 ч.2 ст.284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Водночас у разі постановлення ухвали про закриття кримінального провадження, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов по суті не вирішується, а залишається без розгляду. У такому випадку позивач вправі вирішити свої вимоги в порядку цивільного судочинства.

Наведене обґрунтовано випливає з положень ч.1 ст.129 КПК України, згідно з якими вирішення цивільного позову по суті заявлених вимог можливо лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. У такому випадку суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 24.05.2018 у справі №531/2332/14-к, від 10.08.2021 у справі №161/694/20, від 19.12.2023 у справі №378/1005/20.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно витрат на проведення експертизи

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції вирішив питання щодо витрат, пов`язаних із залученням експертів. Зокрема, суд стягнув з ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення експертиз в розмірі 9 087,36 грн.

Так, процесуальні витрати це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17.06.2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Тобто Великою Палатою Верховного Суду вказано на необхідність вирішення питання щодо процесуальних витрат у різних за процесуальною формою судових рішеннях.

Так, згідно з ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Пунктом 3 ч.1 ст.118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Як було вище зазначено, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 закрито на підставі ст.46 КК України, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_8 оплати процесуальних витрат є необґрунтованими, оскільки закриття кримінального провадження стосовно останнього на нереабілітуючих підставах і застосування до нього більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє його від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз у цій справі.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 (справа № 342/1560/20, провадження № 51-2331км21), 01.02.2024 у справі № 930/497/23. При цьому, судом апеляційної інстанції застосовано принцип врахування останньої правової позиції Великої Палати Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.407 КУпАП за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, оскаржувана ухвала суду в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню, цивільний позов прокуратури підлягає залишенню без розгляду, в іншій частині ухвала суду - підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 12 червня 2024 року у кримінальному провадженні №0001533, внесеному до ЄРДР 19.11.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову скасувати.

Цивільний позов Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі КНП «Міська клінічна лікарня № 1» ОМР до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу право пред`явлення цивільного позову в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4