Справа № 357/6405/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 07 жовтня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000284, яке внесене до ЄРДР 24 квітня 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Степне, Бериславського району, Херсонської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимий: вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2024 року, за ч. 4 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, від відбування якого звільнений, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки;

за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України (далі угода про визнання винуватості),

учасники кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник адвокат ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконному проникненні до житла, за таких фактичних обставин.

18 квітня 2024 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи по АДРЕСА_3 , маючи умисел на незаконне проникнення до житла, діючи умисно і протиправно, без згоди потерпілого, всупереч положенням ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, зайшов на територію домоволодіння та шляхом пошкодження скла вікна, незаконно та безпідставно проник до належногоХворостяній ОСОБА_8 житла, яким користується ОСОБА_6 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , чим порушив правопотерпілого на недоторканність житла.

Крім того, приблизно 19 квітня 2024 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи по АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне проникнення до житла, діючи умисно і протиправно, без згоди потерпілого, всупереч положенням ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, зайшов на територію домоволодіння та шляхом пошкодження скла вікна, незаконно та безпідставно проник до належного ОСОБА_7 житла, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , чим порушив право потерпілого на недоторканність житла.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінальних правопорушень та їх правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 162 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень і зобов`язався беззастережно визнати винуватість в судовому засіданні.

Сторони погодились на призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Сторони погодились, що остаточне покарання ОСОБА_4 має бути визначене за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2024 року, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Сторони погодились, що на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 має бути звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, потерпілі надали прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Отже, у кримінальному провадженні № 0000284, яке внесене до ЄРДР 24 квітня 2024 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про його особу, зазначені у вступній частині вироку, а також враховуючи те, що він на обліку військовозобов`язаних не перебуває, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра за допомогою не звертався.

Суд вважає, що правила призначення покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачені ст. 70 КК України застосовані правильно.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, узгодили обвинуваченому ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України та, з огляду на установлені дані про його особу, відсутність претензій з боку потерпілого, ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки та покласти на нього обов`язки, визначені в ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено, оскільки у порядку ст. 331 КПК України, від прокурора клопотань про це не надходило.

Керуючись ст. 100, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

угоду про визнання винуватості, яка укладена 07 жовтня 2024 року між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , за згодою потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 162 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком більш суворим, призначеним вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 липня 2024 року, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 , виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з 08 жовтня 2024 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з обмеженнями визначеними ст. 394, 424 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду Ірина ДУБАНОВСЬКА

Київської області