20.11.2024
Справа № 631/469/18
Провадження №1-кп/642/365/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000592 від 21.12.2017 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст.115, п.п.9,12,13 ч.2 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Ленінського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження №0000592 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 28, ч. 1 ст.115, п.п.9, 12,13 ч.2 ст.115 КК України направлено для розгляду до Ленінського районного суду м.Харкова.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.10.2024 було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 30 листопада 2024 року.

Враховуючи, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого закінчується 30.11.2024, в судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні низки умисних особливо тяжких злочинів та у випадку визнання останнього винним, передбачається можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі понад 10 років або довічне позбавлення волі, що є достатньою підставою вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість можливого покарання, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні, адреси проживання яких йому відомі, та які ще не допитані в судовому засіданні. Крім того, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні низки умисних особливо-тяжких злочинів, що вказує на систематичність його протиправної поведінки та дає підстави вважати, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Просили обрати нічний домашній арешт, посилаючись на наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та стійких соціальних зв`язків.

Суд, заслухавши доводи прокурора, захисника та обвинуваченого, дослідивши клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1,2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 24.12.2017 щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався.

Так, ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.10.2024 було продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 30.11.2024 включно.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, рішення «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року).

Вирішуючи клопотання прокурора щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, судом враховуються вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини, згідно з якою обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Аналогічні відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, а відтак суд не приймає доводи захисника та обвинуваченої щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Зазначені прокурором ризики були встановлені ухвалами суддів та на даний час, на думку суду, не перестали існувати.

Суд вважає, що підозра є обґрунтованою до ступеню необхідного для даної стадії процесу. Наразі продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.28, ч. 1 ст.115, п.п.9,12,13 ч.2 ст.115 КК України, найтяжче з яких відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину і законом передбачено кримінальне покарання в тому числі у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватості обвинуваченого, тому погоджується з доводами прокурора, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КК України, існує.

Можливість обвинуваченого переховуватись від суду, підтверджується тим, що внаслідок суспільної небезпечності кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, в тому числі з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів.

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Суд, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість злочинів, які інкримінують обвинуваченому, відсутності постійного місця проживання на території України, враховує, що обвинувачений раніше судимий за вчинення тяжкого злочину і відбував покарання в місцях позбавлення волі. Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачений має схильність до вчинення правопорушень, а тому існує ймовірність вчинення інших кримінальних правопорушень, тобто існує ризик, передбачений п.5 ч. ст. 177 КПК України.

Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи.

Враховуючи, що деякі свідки та потерпілі на даний час не допитані, а розгляд справи триває, суд вважає наявним ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. На даний момент ОСОБА_6 відомі особи свідків, потерпілих, місце їх проживання, контактні номери телефонів та ін., що дає йому можливість впливати на їх свідчення.

Суд враховує, дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше судимий, не працював, не одружений, не має постійного місця мешкання на території України та офіційних джерел доходу.

Крім того, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення «Лабіта проти Італії», за яким питання розумності строків тримання особи під вартою вирішуються судом, зважаючи на наявність дійсного публічного інтересу у триманні особи під вартою, що переважає над приватним правом особи на особисту недоторканність.

На думку суду, зміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на більш м`який запобіжний захід, про що просить суд сторона захисту, на даній стадії розгляду справи не забезпечить належної поведінки та виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків.

Доводи обвинуваченого та захисника в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, необхідних для тримання під вартою.

Вищевказані обставини у сукупності свідчать також про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, та є всі підстави вважати, що ця міра запобіжного заходу зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_6 , а також те, що заявлені під час досудового розслідування ризики, передбачені ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід, для запобігання ризиків, передбачених ст.177 ч.1 КПК України, вважає необхідним продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Керуючись ст.ст. 176-177, 314-316, 331, 372 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 28, ч. 1 ст.115, п.п.9,12,13 ч.2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, а саме до 18 січня 2025 року включно.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Термін дії ухвали - до 18.01.2025.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 20.11.2024.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3