Справа № 456/4700/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/531/24 Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП-19» та Стрийським міськрайонним судом Львівської області, кримінальне провадження № 0000675 за апеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 , першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонний суд Львівської області від 11.04.2024 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, інваліда ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, в порядку ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст. 186 КК України

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

встановила:

Прокурор та захисник обвинуваченого подали апеляційні скарги на вирок Стрийського міськрайонний суд Львівської області від 11.04.2024, яким ОСОБА_8 визнано винним у пред`явлених обвинуваченнях за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України й призначено йому покарання у виді:

за ч.4 ст.185 КК України - 5 років позбавлення волі;

за ч.4 ст.186 КК України 7 років позбавлення волі;

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 визнано у виді 7 років позбавлення волі.

Змінено ОСОБА_8 запобіжний захід з застави на тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з 22.02.2024 року, тобто з часу обрання йому слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі №456/1121/24 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_8 час перебування під вартою у період дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08.11.2023 до моменту його звільнення, тобто з 08.11.2023 до 14.11.2023.

Заставу, внесену на рахунок ТУ ДСА у Львівській області в сумі 53680,000 грн. звернуто в дохід держави.

Скасовано арешт майна, накладений на чоловічий спортивний костюм темно-сірого кольору торгової марки «LOM», відповідно до ухвали слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_10 від 08.08.2023 у справі №461/4094/23 (провадження № 1-кс/456/760/2023).

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

Даний вирок оскаржив захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 , який подав апеляційну скаргу з проханням часткового змінити вирок суду першої інстанції у частині засудження ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України до 7 років позбавлення волі, перекваліфікувати його дії на ч. 4. ст. 185 КК України та обрати йому остаточну міру покарання міру покарання 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України призначивши випробувальний на 2 роки.

Апелянт зазначив, що не заперечує, факт вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, тобто вчинення ним крадіжок з магазина «Копійочка» та вірну кваліфікацію судом злочину, однак не погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого з магазину «MEGA STOCK» спортивного костюму за ч.4 ст. 186 КК України, тобто грабежу. Розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Апелянт покликається, що допитаний у ході судового засідання ОСОБА_12 дав пояснення про те, що він дійсно вчинив крадіжку спортивного костюму з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », однак діяв таємно, оскільки не бачив і не чув, щоб хтось із продавців - консультантів магазину намагався припинити його дії, оскільки такого у дійсності не було, його ніхто не зупиняв і його умисел був направлений на таємне викрадення майна, тобто на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Захисник вважає, що з наведених підстав, дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати з ч.4 ст. 186 КК України на ч.4 ст.185 КК України

Крім того даний вирок занадто суворий у частині призначення покарання, а тому підлягає зміні оскільки обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_12 є визнання вини, щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті злочину.

Щодо характеризуючих особистість обставин то ОСОБА_8 раніше не судимий, за місцем проживання характеризуюсь задовільно і є інвалідом 3 групи.

З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд мав можливість та законні підстави призначити йому покарання в межах санкції статті із застосуванням ст. 75 КК України та звільнити від відбуття покарання з випробуванням.

На підставі принципів індивідуалізації, гуманізації та справедливості покарання, враховуючи інформацію про його особистість, наявності пом`якшуючої обставини покарання та відсутності обтяжуючих обставин, захисник вважає, що достатнім у даному випадку було б покарання ОСОБА_8 у вигляді 5 років позбавлення волі та надання йому випробувального терміну на 2 роки і таке покарання було б достатнім та необхідним для досягнення основної мети покарання: кара, виправлення засудженого та попередження скоєння нових злочинів.

Даний вирок оскаржив прокурор, який просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання: за ч.4 ст.185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі; за ч.4 ст. 186 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 11.04. 2024 року, тобто з часу обрання йому вироком від 11.04.2024 запобіжного заходу у виді тримання під вартою ( кримінальній справі № 456/4700/23.)

Відповідно до ч.7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання у виді позбавлення волі строк цілодобового домашнього арешту з 08.08.2023 до 08.11.2023, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, прокурор вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконне і таке, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Установлено, що ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду від 08.08.2023 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту у кримінальному провадження №0000675.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду ОСОБА_8 продовжено строк цілодобового домашнього арешту з 04.10.2023 до 02.12.2023 включно.

Запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту змінено на тримання під вартою.

Відтак, встановлено, що до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовувався запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту у період з 08.08.2023 до 08.11.2023, строк якого відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню до строку покарання у виді позбавлення волі виходячи із співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Усупереч наведеним положенням, строк цілодобового домашнього арешту судом першої інстанції не зараховано ОСОБА_8 у строк покарання у виді позбавлення волі, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Окрім цього, вироком Стрийського міськрайонного суду від 11.04.2024 постановлено рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_8 з 22 лютого 2024 року, тобто з часу обрання йому слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі №456/1121/24 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Водночас встановлено, що 22.02.2024 ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою у іншій справі №456/1121/24 (кримінальне провадження №0000187), у якій на даний час не постановлено судове рішення і яка зі справою № 456/4700/23 про обвинувачення ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, у якій 11.04.2024 постановлено вирок, не об`єднувалася.

У межах кримінальної справи №456/4700/23 02.01.2024 об`єднано кримінальні провадження № 0000675 та № 0000939 (справи №456/4700/23 та №456/1/24). Відтак, ОСОБА_8 перебуває під вартою у іншій кримінальній справі, а не в тій справі, у якій Стрийським міськрайонним судом постановлено вирок 11.04.2024, а тому обчислення строку відбування покарання за вироком від 11.04.2024 ОСОБА_8 з часу взяття його під варту, у іншій кримінальній справі, є безпідставним.

Разом з тим, вироком Стрийського міськрайонного суду від 11.04.2024 змінено ОСОБА_8 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, однак строк дії запобіжного заходу не вказано.

Відповідно до положень кримінального процесуального закону (ст. ст. 115, 197 КПК України) строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою не може перевищувати 60 днів або ж такий строк визначається вказівкою на подію (набрання вироком законної сили). Змінивши ОСОБА_8 запобіжний захід на тримання під вартою, суд першої інстанції, всупереч положенням кримінального процесуального закону, не визначив строк його дії.

Судом першої інстанції безпідставно не зараховано строк домашнього арешту у строк покарання, не визначено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неправильно визначено початок строку відбування покарання засудженим, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 06 серпня 2023 року близько 16:50 год. перебував у приміщенні магазину «MEGA STOCK», що за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Надалі, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, в умовах воєнного стану, таємно викрав з торгівельного залу магазину «MEGA STOCK» спортивний костюм, темно сірого кольору, торгівельної марки «LOM» вартістю 1100,00 грн. без ПДВ, який одягнув на себе та намагався вийти з приміщення магазину, однак був викритий продавцем магазину ОСОБА_13 , яка намагалася припинити протиправні дії ОСОБА_8 , зокрема зупинити його, однак ОСОБА_8 прискоривши ходьбу покинув приміщення магазину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 1100,00 грн. без ПДВ.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Крім цього, ОСОБА_8 19 жовтня 2023 року близько 11:10 год. перебував у приміщенні магазину «Копійочка», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , де розглядав товар на стелажах і в цей час у нього виник умисел на вчинення крадіжки. Надалі ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з торгового стелажу магазину сумку через плече, екошкіра, розміром 22х20х8 см (VO-8816) вартістю 299 грн. 90 коп. (без ПДВ). Після цього ОСОБА_8 , не розплатившись на касі магазину за викрадений товар, який утримував при собі, покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 завдав потерпілій ФОП ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 299 грн. 90 коп. (без ПДВ).

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Окрім цього, ОСОБА_8 21 жовтня 2023 року близько 11:09 год., перебував у приміщенні магазину «Копійочка», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , і в цей час у нього виник умисел на вчинення крадіжки. Надалі ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав з торгового стелажу два креми для обличчя марки «Nivea», нічний, зволожуючий, 35+, 50 мл, вартістю 209 грн. 90 коп. (без ПДВ) за штуку, а всього на загальну суму 419 грн. 80 коп. (без ПДВ). Після цього ОСОБА_8 , не розплатившись на касі магазину за викрадений товар, який утримував при собі, покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ним в подальшому на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 завдав потерпілій ФОП ОСОБА_15 матеріальної шкоди на загальну суму 419 грн. 80 коп. (без ПДВ).

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив задовольнити її та залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, думку захисника - адвоката ОСОБА_6 підтриману обвинуваченим ОСОБА_8 , про задоволення апеляційних вимог сторони захисту та залишення без задоволення апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження. Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікувавши дії обвинуваченого, за ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України та призначивши за даними статтями остаточне покарання, з врахуванням вимог ч.1 ст. 70 КК України, у виді 7 років позбавлення волі, тобто у відповідності до чинного законодавства.

Апеляційні вимоги сторони захисту про недоведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 186 КК України, а тому такі дії необхідно перекваліфікувати на ч.4 ст. 185 КК України були предметом розгляду суду першої інстанції та їм було надано обгрунтовану оцінку.

При цьому суд першої інстанції зазначив у вироку наступне.

Незважаючи на часткове визнання ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, злочин вчинено за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинуваченого, у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну правову оцінку.

Судом було враховано: покази свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 ; заяви ОСОБА_16 від 06.08.2023 про викрадення з магазину товару та надання працівникам поліції дозволу на огляд місця в приміщенні магазину «Mega-Stok» (т.1 а.с.85, 86, 87) та інші матеріали справи.

При цьому судом першої інстанції було спростовано доводи сторони захисту про відсутність підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_8 06 серпня 2023 року близько 16:50 год. перебував у приміщенні магазину «MEGA STOCK», що за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Надалі, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, в умовах воєнного стану, таємно викрав з торгівельного залу магазину «MEGA STOCK» спортивний костюм, темно сірого кольору, торгівельної марки «LOM» вартістю 1100,00 грн. без ПДВ, який одягнув на себе та намагався вийти з приміщення магазину, однак був викритий продавцем магазину ОСОБА_13 , яка намагалася припинити протиправні дії ОСОБА_8 , зокрема зупинити його, однак ОСОБА_8 прискоривши ходьбу покинув приміщення магазину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями, ОСОБА_8 заподіяв потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 1100,00 грн. без ПДВ. Таким чином, ОСОБА_8 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 після викрадення майна спортивного костюму, який він одягнув на себе у примірочній магазину та намагаючись вийти з магазину, був викритий продавцем магазину ОСОБА_13 , яка повідомила про це іншого продавця магазину ОСОБА_17 та намагалася припинити протиправні дії ОСОБА_8 , звернувшись до останнього з вимогою припинити такі зі словами: «Стійте, це наш костюм». Наведене стверджується, зокрема показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , допитаних безпосередньо в судовому засіданні. Крім цього, вказані показання свідків підтверджуються показаннями іншого свідка ОСОБА_16 . Надалі ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що був викритий, почав тікати з магазину, що стверджується долученим до справи та оглянутим в судовому засіданні відеозаписом, з якого вбачається, як ОСОБА_8 о 17:11:34 год. вибігає з магазину, а через 7 секунд, о 17:11:41 год. вибігає продавець магазину ОСОБА_13 . Тобто, з наведеного слідує, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що був викритий продавцем магазину, тобто, що крадіжка, яку він вчинив таємно, виявлена, намагався скритися з викраденим майном, і втік з магазину, незважаючи на те, що продавець магазину кричала йому, та переслідувала його.

Таким чином суд першої інстанції дійшов переконання про вірну кваліфікацію дій обвинуваченого розпочату як крадіжка , яка потім переросла у відкрите викрадення майна, тобто грабіж.

При цьому суд врахував висновки ВС, викладені в постанові в справі № №705/623/18 від 18 лютого 2020 року, згідно з якими суд прийшов до висновку про те, що згідно з встановленими судами обставинами, дії обвинуваченого в приміщенні магазину «Watsons» (епізод від 13 червня 2017 року) були розпочаті як крадіжка, але переросли в грабіж, оскільки були виявлені керуючою вищевказаного магазину, після чого засуджений продовжив вчиняти дії, спрямовані на заволодіння чужим майном. За таких обставин дії обвинуваченого правильно кваліфіковані судом першої інстанції як грабіж, а не як крадіжка.

З вказаного висновку вбачається, що обставини вчинення кримінального правопорушення по даній справі є аналогічними, обставинам у справі ОСОБА_8 , а тому вказаний висновок суд поклав в основу вироку на підтвердження дій кваліфікації ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України.

На підставі наведеного, відсутні підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.4 ст.186 КК України на ч.4 ст.185 КК України, як про це просить захисник.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом першої інстанції було призначено у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з врахуванням вимог ст.ст. 66, 67 КК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 більш м`якого покарання .

Щодо апеляційних вимог прокурора про неналежне обрахування судом першої інстанції в остаточну міру покарання строк перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під домашнім цілодобовим арештом, то такі знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Згідно положень ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів погоджується з покликанням прокурора про те, що суд першої інстанції ухвалив вирок з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону в частині призначення покарання.

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так судом першої інстанції при призначені обвинуваченому ОСОБА_8 реальної міри покарання у виді позбавлення волі було вирішено змінити запобіжний захід із застави на тримання під вартою, зважаючи на процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду кримінального провадження, неодноразові неявки в судові засідання та призначення йому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

По даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальному провадження №0000675 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту (з 08.08.2023 до 08.11.2023), строк якого відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню до строку покарання у виді позбавлення волі виходячи із співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Усупереч наведеним положенням, строк цілодобового домашнього арешту судом першої інстанції не зараховано ОСОБА_8 у строк покарання у виді позбавлення волі, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Окрім цього, вироком Стрийського міськрайонного суду від 11.04.2024 постановлено рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_8 з 22 лютого 2024 року, тобто з часу обрання йому слідчим суддею Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/1121/24 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак такий запобіжний захід обрано в іншому кримінальному провадженні №0000187, у якій наданий час не постановлено судове рішення і яка з справою № 456/4700/23 про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України, не об`єднувалася.

У межах кримінальної справи № 456/4700/23 02.01.2024 об`єднано кримінальні провадження № 0000675, № 0000939 (справи №456/4700/23, №456/1/24).

Відтак, ОСОБА_8 перебуває під вартою у іншій кримінальній справі, а не в тій справі, у якій Стрийським міськрайонним судом постановлено вирок 11.04.2024, а тому обчислення строку відбування покарання за даним вироком з часу взяття його під варту у іншому кримінальному провадженні, є безпідставним.

Разом з тим, вироком Стрийського міськрайонного суду від 11.04.2024 змінено ОСОБА_8 запобіжний захід із застави на тримання під вартою, однак строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту не враховано.

За таких обставин, апеляційна скарга прокурора є обґрунтованою, відповідає вимогам кримінального та кримінального процесуального закону та підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції - скасуванню в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_8 та ухваленні нового вироку в цій частині.

Згідно п.3 ч.1 ст. 407 КПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

У такому випадку, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 420 КПК України, має ухвалити свій вирок, яким ОСОБА_8 змінити порядок обчислення строку перебування під вартою.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .

Керуючись ч.15 ст. 615 ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 420, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Стрийського міськрайонний суд Львівської області від 11.04.2024 відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст. 186 КК України скасувати в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.4 ст.185 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі;

за ч.4 ст. 186 КК України - 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 11.04.2024 року, тобто з часу обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання у виді позбавлення волі строк цілодобового домашнього арешту період з 08.08.2023 до 08.11.2023, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: