ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1013/23

Провадження № 11-кп/4820/558/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001027, внесене до ЄРДР 06 грудня 2021 року, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Продовжено дію обраного обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 липня 2022 року запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 13 жовтня 2024 року включно.

Відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту або визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення.

А тому з урахуванням ступеня тяжкості кримінальних правопорушень у яких обвинувачується ОСОБА_7 , особи обвинуваченого, та що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам визначеним у ст.177 КПК України, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту з електронним засобом контролю за адресою: АДРЕСА_1 , або заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, або інший альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує про незаконність ухвали суду.

Стороною обвинувачення не підтверджені належними та допустимими доказами ризики на які вона посилається, як на підставу продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_7 був незаконно затриманий, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутня ухвала слідчого судді про надання дозволу на затримання, або протокол затримання особи.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_9 здійснює правосуддя упереджено, не об`єктивно, приймає до уваги лише доводи сторони обвинувачення.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини зазначено, що ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною.

Також в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 зазначає про надмірне та необґрунтоване тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Стороною обвинувачення не надано жодних доказів на обґрунтованість підозри та не доведено поза розумним сумнівом вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Тяжкість злочину не є вагомою підставою для тримання особи під вартою.

Судом не враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який хворіє цукровим діабетом і в умовах слідчого ізолятора стан здоров`я обвинуваченого погіршується. Обвинувачений не отримує належних умов та лікування.

В обвинуваченого ОСОБА_7 наявні стійкі соціальні зв`язки. До затримання ОСОБА_7 проживав разом з матір`ю, 1960 року народження, яка перебувала на його утриманні, оскільки є особою з інвалідністю другої групи. Обвинувачений має неповнолітнього сина, 2009 року народження, матеріально забезпечує сина та виховує його. ОСОБА_7 підтримує соціальні зв`язки з рідними.

У випадку зміни запобіжного заходу ОСОБА_7 зможе проживати у будинку його сестри, та працювати у ФОП ОСОБА_10 на посаді помічника майстра по обслуговуванню систем опалення по устаткуванню. У ОСОБА_7 позитивна репутація.

Крім того положення ч.4 ст.183 КПК України передбачають право суду, а не обов`язок не визначати заставу. А тому можливим є визначення ОСОБА_7 застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який буде співмірним із особою обвинуваченого та його майновим станом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження видно, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 185, ч.1 ст.255-1, ч.2 ст.289 КК України, з яких кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 185, ч.1 ст.255-1, ч.2 ст.289 КК України, є тяжкими злочинами, санкція ч.2 ст.289 КК України, передбачає покарання від семи до десяти років з конфіскацією майна, вказані злочини обвинуваченим вчиненні через незначний період часу після звільнення з місць позбавлення воді, ОСОБА_7 раніше неодноразово - чотири рази засуджувався за вчинення умисних нетяжких та тяжких злочинів, судимості за які не знято та не погашено у встановленому законом порядку. Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, неодружений, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Тому, з урахуванням обставин передбачених ст.178 КПК України, особи обвинуваченого, суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а саме: ризики переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення;

Відповідно до п.1 ч,4 ст.183 КПК України суд першої інстанції не визначав

розмір застави, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (ч.2 ст.289 КК України).

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні та продовжені запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені статтею 178 КПК України у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту, або застави про що в апеляційній скарзі просить захисник обвинуваченого, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного безпідставними є доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про недоведеність ризиків зазначених у ст.177 КПК України.

Необґрунтованими є твердження захисника обвинуваченого про те, що стороною обвинувачення не підтверджені належними та допустимими доказами ризики на які вона посилається, як на підставу продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так кримінальний процесуальний закон не вимагає надання доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у кримінальному провадженні в майбутньому.

На думку колегії суддів у разі обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є висока ймовірність вчинення ними дій, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Не впливають на законність ухвали суду доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що в контексті практики Європейського суду з прав людини ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Отже, суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування від суду.

Продовжуючи відносно обвинуваченого ОСОБА_7 найсуворіший запобіжний захід, суд першої інстанції врахував, не лише суворість можливого покарання, а й усі обставини визначені у ст. 178 КПК України.

Посилання в апеляційній скарзі на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків, на законність ухвали суду не впливають, оскільки зазначені обставини не є визначальними та такими, що б давали суду підставу для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує про те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів на обґрунтованість підозри та не доведено поза розумним сумнівом вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Згідно п.3 ч.1 ст.368 КПК України питання чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення вирішується судом при ухваленні вироку.

Оцінка доказів відповідно до положень ст. 94 КПК України здійснюються судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Отже, на даному етапі кримінального провадження, а саме під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину, у тому й числі щодо законності затримання ОСОБА_7 про що в апеляційній скарзі вкзує адвокат ОСОБА_6 .

Суд лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази обґрунтовують підозру (обвинувачення) ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, і свідчать про причетність обвинуваченого до вказаних злочинів.

Не впливають на законність ухвали суду доводи апеляційної скарги про надмірне тримання ОСОБА_7 під вартою, оскільки тривалість розгляду кримінального провадження та відповідно тримання під вартою зумовлені потребами кримінального провадження.

Не можуть бути підставою для обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою посилання в апеляційній скарзі на стан здоров`я обвинуваченого.

Під час розгляду судом першої інстанції клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та під час розгляду апеляційним судом апеляційної скарги ні обвинуваченим, ні його захисником не було надано жодного доказу, який би свідчив про те, що за станом здоров`я обвинувачений не може перебувати в умовах ізоляції та що йому не надається медична допомога.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що положення ч.4 ст.183 КПК України передбачають право суду, а не обов`язок не визначати заставу, а тому можливим є визначення ОСОБА_7 застави.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з урахуванням підстав та обставин, передбачених ст.ст. 177, 178 КПК України, колегія суддів не знаходить можливим визначити обвинуваченому розмір застави.

Інші доводи апеляційної скарги на законність ухвали суду не впливають. Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою по 13.10.2024 включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: