Справа № 738/637/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/685/24
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження №0000084 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь Кримської області, громадянина України, не працюючого, особи з інвалідністю ІІІ групи, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого: 20.05.2011 вироком Апеляційного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років, звільнений умовно-достроково ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 14.04.2016 на невідбутий строк 1 рік 6 місяців 25 днів позбавлення волі, обвинуваченого за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,

визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України та призначено покарання: - за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з часу затримання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 4 922 грн 32 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено наступне. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, 451/23 від 26.07.20, 734/2023 від 06.11.2023, 49/2024 від 05.02.2024 його продовжено з 05 години 30 хвилин 14.02.2024 року строком на 90 діб.

Так, в період дії воєнного стану в Україні, 22 лютого 2024 року близько 15 години 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись в будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, таємно, переслідуючи корисливий мотив, з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, перебуваючи у спальній кімнаті будинку, здійснив з поверхні ліжка крадіжку мобільного телефону «РОСО Х5» 5G 8GB RAM 256 GB ROM Black, який належить потерпілій ОСОБА_9 , вартістю згідно висновку експерта № 240/24-24 від 06.03.2024 8 506 гривень 08 копійок, чим спричинив останній матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Окрім цього, ОСОБА_8 в березні 2023 року, більш точний час та дату встановлено не було, знаходячись за адресою АДРЕСА_3 , діючи умисно, всупереч вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ № 622 від 21.08.1998, без передбаченого законом дозволу, придбав шляхом привласнення знайдений предмет, схожий на обріз вогнепальної зброї, який в той же день, без передбаченого законом дозволу, переніс при собі до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , де постійно зберігав до 16 березня 2024 року без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, 16 березня 2024 року в період часу з 10 години 12 хвилин до 10 години 54 хвилин в ході проведення обшуку господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_8 , працівниками відділення поліції № 1 ( АДРЕСА_4 виявлено та вилучено предмет схожий на обріз вогнепальної зброї, який перебував у веранді на дерев`яній шафі у будинку вказаного господарства.

Відповідно до висновку судової експертизи зброї № СЕ-19/125-24/3707-БЛ від 20.03.2024 наданий на дослідження предмет, вилучений в ході обшуку від 16.03.2024, запакований до пакету Національної поліції України SUD4034106, ззовні схожий на обріз гвинтівки, є обрізом нарізної вогнепальної зброї, виготовленої саморобним способом з одноствольної нарізної гвинтівки «Мосіна» зразка 1891/30 рр, калібру 7,62, шляхом укорочування ствола до залишкової довжини 203 мм та саморобно виготовленого ложе з руків`ям і хомута. Обріз придатний до проведення пострілів.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію дій, просив змінити вирок суду та призначити покарання: за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначити покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, вирок суду має бути змінений через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки судом, серед обставин, які пом`якшують покарання, не враховано його активне сприяння розкриттю злочину, який надав працівникам поліції інформацію щодо обставин вчинення злочинів, активно приймав участь у проведенні слідчих дій, тому вважає, що покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

В судове засідання обвинувачений та його захисник не з`явилися, про день та час апеляційного розгляду були повідомлені належним чином. За таких обставин колегія суддів вважає можливим провести розгляд у їх відсутність.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, яка заперечувала проти поданої апеляційної скраги та просила залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються, тому в цій часті вирок суду не переглядається.

Згідно положень ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами, наслідки та обставини їх вчинення, особу обвинуваченого, зокрема, його вік, матеріальний та сімейний стан, наявність ІІІ групи інвалідності, те, що раніше він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, враховано пом`якшуючу покарання обставину, якою суд визнав щире каяття та обставину, яка його обтяжує рецидив злочину та зміст досудової доповіді, внаслідок чого суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України та остаточного покарання на підставі ст. 70 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, дійшовши висновку про відсутність підстав для обрання більш м`якого покарання, з чим погоджується і колегія суддів.

Отже, беручи до уваги всі враховані судом І інстанції при призначенні покарання обставини, колегія суддів не знаходить підстав враховувати ще однією пом`якшуючою покарання обставиною активне сприяння розкриттю злочину, як про те просить адвокат.

Відтак, всі обставини, які впливають на призначення покарання, судом враховані, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, на підставі ст. 75 КК України, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4