Справа № 148/1324/17
Провадження №1-др/148/1/24
У Х В А Л А

Іменем України

19 вересня 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні відомості про яке внесено 12.01.2017 до ЄРДР за №0000004,-

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні відомості про яке внесено 12.01.2017 до ЄРДР за №0000004..

Клопотання мотивовано тим, що старшим слідчим в ОВС СВ УСБ України у Вінницькій області проводилося досудове розслідування кримінального провадження внесеному до ЄРДР за № 0000004 від 12.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч. 3, ст. 246, ст. 191 ч. 3 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду накладено арешт на нерухоме майно, яке перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , а саме земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0269, площею 1 га на території Тульчинської ТГ Тульчинського р-ну (колишня територія Журавлівської сільської ради Тульчинського району).

Відповідно до вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2019 (Справа №148/1324/17) ОСОБА_3 виправдано. При прийнятті кінцевого рішень в кримінальному провадженні № 0000004 судом не було вирішено питання щодо обтяжень накладених на майно під час досудового розслідування, оскільки стороною обвинувачення не було під час розгляду справи надано суду ухвали про накладення арешту.

Враховуючи, що права щодо майна, на яке накладено арешт, порушуються заявник вважає, що на сьогодні відсутня потреба в перебуванні майна під арештом і останній| підлягає скасуванню.

Вивчивши клопотання та матеріали подані до нього, приходжу до висновку, що воно підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 100 ч. 1 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст.ст.160-166, 170-174 КПК України.

Згідно ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ст. 174 ч.1 абз. 2 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При вивченні данного клопотання встановлені наступні обставини.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду в рамках кримінального провадження№ 0000004 від 12.01.2017 був накладений арештна нерухоме майно, яке перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , а саме земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0269, площею 1 га на території Тульчинської ТГ Тульчинського р-ну (колишня територія Журавлівської сільської ради Тульчинського району).

Згідно вироку Тульчинського районного суду Вінницької області від 20.11.2019 в справі №148/1324/17 по кримінальному провадженні № 0000004 від 12.01.2017, який набрав законної сили 28.10.2020 ОСОБА_3 за ст. 191 ч.3 КК України виправдано в зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Питання щодо вирішення арешту майна, судом не було вирішено, в зв`язку з ненаданням стороною обвинувачення в судовому засіданні доказів, які б свідчили про накладення такого арешту. Такі обставини не були повідомленні суду, в судовому засіданні, і в інший спосіб.

Таким чином, суд був позбавлений можливості вирішувати вказане питання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо. Право власності є непорушним.

Разом із тим, за приписами частини 4 ст. 132 КПК України, визначено, що ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Приписи ст. 132 ч.4 КПК України є нормою, за якою в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після ухвалення виправдувального вироку, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ст. 170 ч.1 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Правову позицію щодо застосування положень Кримінально процесуального кодексу України про скасування арешту майна після ухвалення виправдувального вироку висловила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 15.04.2024 у справі № 554/2506/22.

Таким чином, в разі ухвалення виправдувального вироку, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, в силу встановленого законом.

Крім того, слід зазначити, що клопотання щодо вирішення питання про скасування арешту майна, після постановлення вироку в кримінальному провадженні, чинним КПК України не врегульовано.

Відсутність механізму вирішення питання щодо арешту на майно, після постановлення вироку судом, надає суду підстави застосувати аналогію норм кримінально процесуального закону щодо прийнятності до розгляду вказаного клопотання взагалі.

Такою аналогією, за переконанням суду, є правовідносини, які врегульовані ст. 304 КПК України.

Згідно ст. 9 ч.6 КПК України, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ст. 7 ч.1 КПК України.

Так, згідно ст. 304 ч.4 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи, що КПК України не передбачено розгляд клопотання про скасування арешту на майно, після постановлення вироку суду, в даному випадку виправдувального, приходжу до висновку про відмову у відкритті провадження за вказаним клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. 304 КПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження за клопотання представника ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_2 про скасування арешту майна, в зв`язку з тим, що ухвала слідчого судді Вінницького міського суду в кримінальному провадженні № 0000004 від 12.01.2017, якою був накладений арештна нерухоме майно, яке перебуває у приватній власності ОСОБА_3 , а саме земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0269, площею 1 га на території Тульчинської ТГ Тульчинського р-ну (колишня територія Журавлівської сільської ради Тульчинського району), припинила свою дію, в зв`язку з постановленням виправдувального вироку, що визначено ч.4 ст. 132 КПК України.

Копію ухвали направити представнику заявника.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: