Єдиний унікальний номер: 379/847/24
Провадження № 1-кп/379/79/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, під час підготовчого судового засідання, в залі суду м. Тараща Білоцерківського району Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 18.06.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Ісайки, Богуславського району Київської області, із професійно-технічною освітою, заміжньої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України за наступних обставин.

17 травня 2024 року близько 11 години 00 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 прийшла навідати ОСОБА_4 до місця її проживання, що за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому ОСОБА_6 , перебуваючи в будинку ОСОБА_4 , дочекалась коли остання пішла до кухні. Після чого ОСОБА_6 зайшла до однієї із кімнат будинку, де помітила банківську картку АТ «РайфайзенБанк» за № НОМЕР_1 належну ОСОБА_4 . В цей час у ОСОБА_6 виник протиправний умисел на заволодіння вказаною банківською карткою з метою подальшого викрадення з неї грошових коштів. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає та її дії залишаються не поміченими сторонніми особами, а потерпіла ОСОБА_4 перебуває в кухні, діючи умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, викрала банківську картку АТ «РайфайзенБанк» за № НОМЕР_1 , видану на ім`я ОСОБА_4 , яка відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію», пп. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку. В подальшому ОСОБА_6 достеменно розуміючи, що банківська картка є електронним платіжним документом та належить потерпілій ОСОБА_4 залишила її при собі, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами, що знаходились на той час на банківському рахунку.

Крім цього Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє то теперішнього часу.

Так, ОСОБА_6 , маючи при собі викрадену платіжну картку АТ «РайфайзенБанк» за № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність на ній грошових коштів, в ОСОБА_6 виник протиправний умисел на заволодіння грошовими коштами, які знаходились на рахунку викраденої банківської картки АТ «РайфайзенБанк» за № НОМЕР_1 . Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , маючи при собі платіжну картку № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ «РайфайзенБанк», виданої на ім`я ОСОБА_4 та знаючи пін-код від неї, так-як потерпіла раніше просила придбати ліки та повідомляла ОСОБА_6 пін-код від картки, бажаючи заволодіти та розпорядитися грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку у власних цілях, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою доведення свого протиправного умислу до кінця, 17 травня 2024 року близько 13 години 13 хвилин, пішла до банкомату АТ «РайфайзенБанк», який розташований за адресою: вул. Паркова, 20, м. Тараща, Білоцерківський район Київська область, де таємно викрала за допомогою вищевказаної платіжної картки грошові кошти з банківського рахунку ОСОБА_4 в сумі 3300 гривень, шляхом отримання готівки в банкоматі, та розпорядилась викраденими коштами на власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_6 спричинила майнову шкоду потерпілій ОСОБА_4 на суму 3300 гривень.

Крім цього, у ОСОБА_6 , яка мала при собі викрадену платіжну картку АТ «РайфайзенБанк» за № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність на ній грошових коштів, повторно виник протиправний умисел на заволодіння грошовими коштами, які знаходились на рахунку викраденої банківської картки АТ «РайфайзенБанк» за № НОМЕР_1 . Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , маючи при собі платіжну картку № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ «РайфайзенБанк», виданої на ім`я ОСОБА_4 та знаючи пін-код від неї, так-як потерпіла раніше просила придбати ліки та повідомляла ОСОБА_6 пін-код від картки, бажаючи заволодіти та розпорядитися грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку у власних цілях, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою доведення свого протиправного умислу до кінця, 18 травня 2024 року близько 20 години 35 хвилин, пішла до банкомату АТ «ПриватБанк» який розташований за адресою: вул. Богдана Хмельницького, 6, м. Тараща, Білоцерківський район Київська область, звідки таємно викрала за допомогою вищевказаної платіжної картки грошові кошти з банківського рахунку ОСОБА_4 в сумі 1000 гривень, шляхом отримання готівки в банкоматі, та розпорядилась викраденими коштами на власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_6 спричинила майнову шкоду потерпілій ОСОБА_4 на суму 1000 гривень.

Обвинувачена ОСОБА_6 повністю визнала вину у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

25.07.2024 потерпіла ОСОБА_4 надала згоду на укладання між обвинуваченою та прокурором угоди про визнання винуватості, оскільки матеріальну шкоду відшкодовано та претензій матеріального і морального характеру до ОСОБА_6 не має.

25.07.2024 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_6 , в присутності захисника ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, в якій сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 357 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, за ч.4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, узгоджено покарання обвинуваченій ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 років з звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості.

Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участю сторін угоди (ч.2 ст.474 КПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України, які згідно ст. 12 КК України, є кримінальним проступком та тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє та відмовляється від прав, визначених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, їй роз`яснені наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 повністю визнала вину у пред`явленому їй обвинуваченні, просила затвердити угоду про визнання винуватості та призначити їй узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 вважав за можливе затвердити угоду про визнання винуватості між обвинуваченою та прокурором, та призначити узгоджене сторонами покарання.

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала проти затвердження угоди про визнання винуватості між обвинуваченою та прокурором, та призначення узгодженого сторонами покарання.

Суд, заслухавши думку прокурора, який наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або внаслідок обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою і призначення обвинуваченій узгодженої міри покарання.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_6 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України, і її дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів, за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, - не встановлено.

На підставі викладеного, суд вважає можливим затвердити укладену між прокурором та обвинуваченою угоду про визнання винуватості.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати, речові докази відсутні.

Обраний у відношенні ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання слід залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 371, 374, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 25 липня 2024 року між прокурором Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000016 від 18.06.2024 року.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України та призначити їй узгоджене сторонами покарання:

- за ч.1 ст.357 Кримінального кодексу України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

- за ч.4 ст.185 Кримінального кодексу України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_6 узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий:ОСОБА_1