ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/4707/24 Головуюча у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/388/24 Доповідач в апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 червня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсон громадянки України, не заміжньої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України не маючої судимості,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (проступків), передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.311 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 17 серпня 2024 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №40001385 від 03.07.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (проступків), передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.309,ч.1 ст.311 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.06.2024 року, задоволено клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 17.08.2024 року, включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду обвинувачена ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно неї запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем її проживання та реєстрації.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Зокрема, апелянт зазначає про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки пред`явлена їй підозра ґрунтується на показаннях свідків зі зміненими анкетними даними а ризики, які були враховані при обранні їй запобіжного заходу перестали існувати, оскільки досудове розслідування завершене.

Також апелянт вказує на тяжкий стан її здоров`я у зв`язку з чим вона потребує періодичного лікування, крім того на її утриманні знаходиться матір, яка є особою похилого віку.

Крім того, апелянт звертає увагу на відсутність будь яких доказів в клопотанні прокурора про неможливість застосування до неї іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який зможе забезпечити її належну процесуальну поведінку.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачену та її захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_7 не завершений, а прокурор заявив клопотання про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченої під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

На цій стадії процесу, суд повинен оцінювати лише підстави вважати обґрунтованим зникнення або зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, а ні в якому разі достатність доказів для визнання обвинуваченого винним, оскільки вказане питання вирішується в нарадчій кімнаті при винесенні вироку, лише при оцінці усіх доказів у сукупності.

Зазначене вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги про необґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 під час досудового розслідування підозри.

Крім того, перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації та проживання.

Разом з тим, вона хоча і є особою, яка с силу ст. 89 КК України не має судимості, однак раніше неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності, обвинувачується відразу у вчиненні одного особливо тяжкого корисного злочину пов`язаного, з незаконним обігом наркотичних засобів, за вчинення якого передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та двох кримінальних поступків також пов`язаних, з незаконним обігом наркотичних засобів, є особою неодруженою та непрацевлаштованою, що вказує на відсутність у неї постійного легального джерела доходу та відсутність осіб, які б мали на неї визначальний вплив з метою забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобіганню існуючим ризикам.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої, то як вірно зазначив суд першої інстанції, вказані ризики на даний час є реальними та не зменшилися.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення та кримінальних проступків, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Так, існування ризику переховування обвинуваченого від суду обумовлене в тому числі тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень, адже за вчинення найтяжчого з них (ч.3 ст.307 КК України) передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. На думку суду вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченої, свідчить про існування ризику переховування ОСОБА_7 від суду.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачена не будучи обмеженою у спілкуванні із свідками може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Таким чином подальше існування наведених ризиків виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому наведеним ризикам неможливо запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Зокрема запобіжний захід у виді домашнього арешту у даному випадку не зможе запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченої на свідків у кримінальному провадженні, або ж вчинення нею нового кримінального правопорушення.

Крім того, посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на незадовільний стан здоров`я, як причину неможливості її перебування у умовах СІЗО, не ґрунтується на матеріалах провадження, оскільки в медичних висновках не вказано, що обвинувачена потребує медичної допомоги та обстеження, яке може бути забезпечено лише поза умовами слідчого ізолятору.

Відсутні в матеріалах провадження і дані про неможливість надання належної та необхідної медичної допомоги обвинуваченій ОСОБА_7 в умовах СІЗО, в разі потреби такої.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченій ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання її під вартою та можливість застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Інші обставини, на які посилається обвинувачена в апеляційній скарзі були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 червня 2024 року, якою відносно неї, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (проступків), передбачених ч.3 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.311 КК України КК України, продовжено строк тримання під вартою до 17 серпня 2024 року, включно без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12