Справа № 644/ 9295 /24
н/п 1-кп/644/ 890 /24
В И Р О К

іменем України

18 листопада 2024 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження за № 0001383 від 17.09.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Колонтаїв Краснокутського району Харківської області, з середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого на посаді водія-експедитора в ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «К.І.Т. LTD», раніше не судимого,зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в:

17 вересня 2024 року приблизно об 19.00 год., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_6 , знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, між ним та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, розуміючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого, діючи умисно, ОСОБА_6 дістав із сумки-барсетки ніж, який мав при собі та тримаючи його у правій руці завдав ОСОБА_4 один удар в область живота.

Внаслідок протиправних умисних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_4 , згідно з висновком судово-медичної експертизи, спричинені тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення живота, проникаюче до черевної порожнини з пошкодженням III сегмента печінки, тіла шлунку, підшлункової залози з розвитком гемоперітоніуму 2-3 ступеня, що відповідно до пункту 2.1. наказу МОЗ України від 17.01.1995 року № 6 Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, яке небезпечне для життя.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся. Про обставини скоєння кримінального правопорушення надав наступні покази.

17 вересня 2024 року він приблизно о 19.00 год. перебував біля альтанки поряд з багатоквартирним будинком де проживає та спілкувався з сусідами. У цей час до нього підійшла дружина і попросила допомогти їй спустити у погріб консервацію. Він сказав щоб вона зачекала. Погріб також знаходиться у дворі будинку. Через деякій час він побачив, що потерпілий ОСОБА_4 , який проживає у сусідньому будинку, допомагає його дружині спускати консервацію до погребу. Через це, він почав сваритися з потерпілим та ображати його. Потерпілий у відповідь штовхнув його. Він дістав із сумки-барсетки, яка була у нього розкладний ніж та відразу наніс потерпілому не цілячись удар в область живота. Після цього, сусіди відразу викликали потерпілому швидку допомогу. Він дочекався швидку та поліцію. На цей час він примирився з потерпілим, компенсував спричинену здоров`ю потерпілого шкоду і останній жодних претензій до нього не має.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав повністю, суд за згодою прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника і у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, дійшов до висновку про недоцільність дослідження доказів у повному обсязі, оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого.

Судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та суд упевнився у добровільності їх позиції. Учасникам кримінального провадження роз`яснено те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст.121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_6 встановлено, що він раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, працює в ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «К.І.Т. LTD» водієм-експедитором,має постійне місце проживання, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбаченими ст. 66 КК України, суд, визнає щире каяття у вчиненому злочині, яке проявилося у фактичному визнанні своєї вини, в осуді своїх дій, добровільному відшкодуванні потерпілому спричиненої злочином шкоди, а також активне сприяння розкриттю злочину та судовому розгляду.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи покарання за скоєне, суд керується положеннями ч. 2 ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_6 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, особу винного, який раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, працює, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання, думки прокурора та потерпілого, які вважали за доцільне призначити йому покарання у мінімальному розмірі з іспитовим строком, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Призначення саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, суд дійшов висновку про доцільність призначення основного покарання із застосуванням ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням з покладенням на нього обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

Долю речових доказів, суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 від відбуття призначеного йому за вироком покарання звільнити з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 в період іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В строк відбуття покарання ОСОБА_6 за даним вироком, зарахувати час його перебування під вартою з дня фактичного затримання - 17 вересня 2024 року по 19 вересня 2024 року.

Речові докази: сумку-барсетку чорного кольору із документами на ім`я ОСОБА_6 , мобільний телефон марки «Ксіомі М1803 Е 1А», вилучені у ОСОБА_6 на підставі ч.3 ст.208 КПК України, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_6 , решту речей зазначених у постанові старшої слідчої СВ ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 від 18 вересня 2024 року про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання, які зберігаються в камері зберігання речових доказів ВП №1 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області, після набрання вироком законної сили - знищити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2024 року на майно, вилучене в ході огляду місця події 18 вересня 2024 року та вилучене під час особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили -скасувати.

Копію вироку вручити прокурору і обвинуваченому негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через районний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1