справа № 208/2649/24
№ провадження 1-кп/208/378/24
ВИРОК

Іменем України

15 серпня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0001644 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в посаді кулеметника 2-го відділення 3-го стрілецького взводу 5-ї стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, «солдат», не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується за ч.1 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 16 березня 2022 року № 26 ОСОБА_4 призваного по загальній мобілізації, на особливий період, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Статтею 1 Закону України «Про Національну гвардію України» встановлено, що зазначена організація є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи МВС України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Згідно ст. ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил країни, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних сил України», ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ОСОБА_6 як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Приблизно о 19.30 годині 24.11.2023 року, ОСОБА_6 разом з товаришем по службі -військовослужбовцем в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_7 , перебував в належній останньому квартирі АДРЕСА_2 , де вони знаходячись на кухні спільно вживали спиртні напої.

В зазначений час, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 стався конфлікт, у зв`язку з чим, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи зазначений умисел, ОСОБА_6 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, передбачаючи настання негативних наслідків своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, взяв зі стола кухонний ніж та утримуючи його в правій руці, наніс ним дин удар в лівий бік черевної порожнини Толубаря, спричинивши останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева, яке відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпечності для життя в момент заподіяння.

У судовому засіданні обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів щодо його винуватості, так як свою вину у скоєнні вищезазначеного кримінального правопорушення, обставини його скоєння, визнає у повному обсязі. Ці обставини розуміє вірно, це його добровільна та достеменна позиція. Розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

За обставин викладених в обвинувальному акті, ОСОБА_6 визнавши свою вину повністю, пояснив суду наступне. З потерпілим ОСОБА_9 він раніше знайомий, разом проходять військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . Неприязних стосунків між ними не було.

В зазначений в обвинуваченні час, він перебуваючи в увільненні, знаходився в квартирі Толубаря, який на той час був у відпустці. Знаходячись на кухні вони відпочивали, вживали спиртні напої. Під час бесіди, ОСОБА_10 зробив зауваження з приводу його паління на кухні. З цього приводу вони почали сваритися, штовхатися, і в цей час він схопив правою рукою зі столу кухонний ніж, та ударив ним Толубаря у живіт. Побачивши кров, схопив рушник, щоб перекрити кровотечу. Через сусідку викликав «швидку» та поліцію.

Він щиро кається у скоєному та осуджує свою поведінку. Просить його суворо не карати.

Судом досліджено висновок судово-медичної експертизи № 443е/48 від 14.02.2024 року, відповідно до якого у ОСОБА_7 встановлено тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черева, яке розпочинається на череві зліва, далі переходить в рановий канал, який йде спереду назад, зліва направо та знизу догори, з ушкодженням по ходу якого: шкіри, підшкірно-жирової клітковини, далі проникає в черевну порожнину, з подальшим ушкодженням великого чепця та явищами внутрішньочеревної кровотечі.

За своїм характером встановлене у Толубаря тілесне ушкодження відносить до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Тілесне ушкодження спричинено від механічної дії гстрого предмету, який володів колюче-ріжучими властивостями, що діяв в ділянку черева зліва в напрямку спереду назад, зліва направо та знизу догори, яким могло бути і вістря ножа, що підтверджується характером рани.

Враховуючи клопотання ОСОБА_6 про недоцільність дослідження у судовому засіданні доказів його винуватості, позицію прокурора, який не заперечував, при з`ясуванні обставин справи та доказів на їх підтвердження, обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням висновку судово-медичної експертизи, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо інших обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, вважаються встановленими в судовому засіданні, не потребують окремого дослідження у ході судового розгляду і це враховується судом при постановленні вироку.

Аналізуючи викладені докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обсяг яких визначено, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина ОСОБА_6 в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст. 121 КК України, як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає повне визнання своєї вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Статус солдата-військовослужбовця, тобто особи яка захищає незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, безперечно є обставиною яка викликає повагу в суспільстві.

Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем військової служби.

Зазначені обставини, окремо визнаються судом як пом`якшуючи покарання ОСОБА_6 .

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, що вчинила злочин, має бути призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.1 ст. 121 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому міри покарання, суд враховує характер скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, його суспільну небезпечність, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, вину визнав повністю, позитивну характеристику за місцем проходження військової служби, враховує обставини що пом`якшують та обтяжують його покарання.

При призначенні міри покарання, суд враховує позицію потерпілого ОСОБА_8 , який просив призначити ОСОБА_6 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

ОСОБА_11 покарання обвинуваченому ОСОБА_6 встановлюється судом з урахуванням повного аналізу досліджених матеріалів справи, з врахуванням позиції державного обвинувачення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії», «Фрізен проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним»

У справі «Ізмайлов проти Росії» Суд вказав: «для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, яка є другорядною, а виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи дані про особу обвинуваченого, а також його критичне ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_6 покарання нижчого від найнижчої межі, ніж зазначено у санкції ч. 1 ст. 121 КК України, у виді 1 року позбавлення волі.

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Відповідно до ст. 62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні призначається військовослужбовцям строкової служби, військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом, особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу, особам офіцерського складу, які проходять військову службу за призовом, військовослужбовцям, призваним на військову службу під час мобілізації, на особливий період, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (крім військовослужбовців-жінок), на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, обставини справи та особу засудженого, суд вважає за можливе замінити позбавлення волі військовослужбовцю ОСОБА_6 на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 121 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 62 КК України, призначене військовослужбовцю ОСОБА_4 покарання у виді 1 року позбавлення волі, замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні на 1 рік.

В строк відбуття призначеного судом покарання, відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України, зарахувати строк перебування ОСОБА_4 під вартою з 25.11.2023 року по 27.11.2023 року, з розрахунку одного дня такого запобіжного заходу за один день позбавлення волі.

В строк відбуття призначеного судом покарання, відповідно до ст. 72 ч. 7 КК України, зарахувати строк перебування ОСОБА_4 під цілодобовим домашнім арешту, з 27.11.2023 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку трьох днів такого запобіжного заходу за один день позбавлення волі.

Речові докази по справі: 2 ножа, які знаходяться на зберіганні в камері схову Кам`янського РУП, знявши арешт з майна знищити; светр чорного кольору, джинси синього кольору, футболку салатового кольору, мобільний телефон «Xiaomi» модель 2201122 G, які знаходяться на зберіганні в камері схову Кам`янського РУП, знявши арешт з майна повернути власнику;

- два недопалки сигарок, три скляні чарки, скляну чашку, пляшку «AZNAURI», металеву чашку, одну тарілку, два скляних стакани, змиви з лівої та правої руки та контрольний зразок, які знаходяться на зберіганні в камері схову Кам`янського РУП, знявши арешт з майна знищити.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_4 залишити раніше обраний цілодобовий домашній арешт.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1