В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000166 від 15.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Черкаської області, Черкаського р-ну, с. Білозір`я, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, який обіймає посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону, у військовому званні «старший сержант», раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

З`ясовано, що 24.05.2024 приблизно о 15.00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік магазину «Близенько», що знаходиться по АДРЕСА_3 , володіючи інформацією, як військовослужбовець органу охорони державного кордону, на якого власне і покладено обов`язки із протидії порушенням правил перетину державного кордону, яка стосується розміщення та графіків несення служби прикордонними нарядами на ділянці відповідальності відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » НОМЕР_1 прикордонного загону, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливим умислом, з метою особистого протиправного збагачення, всупереч інтересам служби, зустрівся із громадянином України ОСОБА_6 та в ході спілкування запропонував йому свої послуги у переміщенні золота чи інших матеріальних цінностей або грошових коштів поза митним контролем, без належного декларування через пункт пропуску «Ужгород» в напрямку на виїзд з України.

За свої послуги у переміщенні золота чи інших матеріальних цінностей або грошових коштів поза митним контролем та без належного декларування через пункт пропуску «Ужгород» в напрямку на виїзд з України ОСОБА_4 висловив ОСОБА_6 прохання надати для нього неправомірну винагороду з розрахунку 2% від вартості переміщених поза митним контролем та без належного декларування матеріальних цінностей чи суми грошових коштів.

У подальшому, під час зустрічі ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 про те, що 29 травня 2024 року в період часу з 20.00 по 08.00 год. 30.05.2024 він заступає в прикордонний наряд «Вартовий шлагбауму кордон вантажний напрямок» на пункт пропуску «Ужгород» та зможе безперешкодно перемістити поза митним контролем та без належного декларування в пункті пропуску «Ужгород» грошові кошти в сумі 95 тисяч доларів США.

Згідно їх домовленостей, ОСОБА_4 , перед заступанням в прикордонний наряд отримує від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 95 тисяч доларів США та безперешкодно проносить її поза зоною митного та прикордонного контролю через державний кордон, де в подальшому будучи в даному прикордонному наряді, зобов`язався передати їх ОСОБА_6

29.05.2024 близько 18 год. 20 хв. неподалік магазину «Близенько», що по вул. Легоцького, м. Ужгород, ОСОБА_6 зустрівся з ОСОБА_4 та передав йому грошові кошти в сумі 95 тисяч доларів США.

Цього ж дня, о 20.00 год., ОСОБА_4 заступив в прикордонний наряд «Вартовий шлагбауму кордон вантажний напрямок» на пункті пропуску «Ужгород» 94 прикордонного загону з несенням служби до 05.00 год. 30.05.2024.

Будучи у вказаному прикордонному наряді ОСОБА_4 відповідно до вимог п.7 глави 2, п.25 глави 5 розділу IІ «Інструкції про службу прикордонних нарядів Державної прикордонної служби України» затвердженої наказом Міністерстві внутрішніх справ України від 11.10.2015 № 1261 був зобов`язаний: нести службу відповідно до вимог отриманого наказу на охорону державного кордону; постійно підтримувати зв`язок з підрозділом охорони кордону; здійснювати постійний контроль за повітряним простором (водною поверхнею) на визначеній ділянці; виявляти та припиняти кримінальні та адміністративні правопорушення, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України; здійснювати контроль за дотриманням режиму державного кордону, прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон; здійснювати прикордонний контроль і пропуск осіб, транспортних засобів, вантажів у пунктах пропуску через державний кордон та в контрольних пунктах в`їзду-виїзду відповідно до вимог Закону України "Про прикордонний контроль", нормативно-правових актів та актів організаційно-розпорядчого характеру Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України; вести спостереження за місцевістю і транспортними засобами, які прибувають для в`їзду в Україну і виїзду з України; перевіряти наявність документів у осіб, які в`їжджають у пункт пропуску (пункт контролю, контрольний пункт в`їзду - виїзду), страхових полісів на транспортні засоби закордонного прямування, про осіб, які не мають відповідних документів, доповідати старшому прикордонних нарядів у пункті пропуску через державний кордон; надавати дозвіл на в`їзд (виїзд) в(з) пункт пропуску (пункт контролю, контрольний пункт в`їзду - виїзду) транспортних засобів для (після) проходження прикордонного, митного та інших визначених законодавством України видів контролю; під час пропуску в пункт пропуску (пункт контролю, контрольний пункт в`їзду-виїзду) транспортних засобів стежити, щоб ними не проїхали правопорушники; вживати заходів щодо недопущення незаконного в`їзду, виїзду транспортних засобів у/з пункт(у) пропуску (пункт контролю, контрольний пункт в`їзду - виїзду), у тому числі шляхом застосування шлагбаумів, приладів (засобів) для примусової зупинки автотранспорту та/або автоматизованої системи блокування руху транспортних засобів.

Проте, усупереч вказаним вимогам нормативних документів, ОСОБА_4 о 20.00 год. 29.05.2024, зловживаючи своїм службовим становищем, на виконання вищезазначених із ОСОБА_6 домовленостей, переніс поза митним контролем та без належного декларування в пункті пропуску «Ужгород» отримані від останнього грошові кошти в сумі 95 тисяч доларів США та, після проходження ОСОБА_6 прикордонного та митного контролю, перебуваючи на виході із зони прикордонного та митного контролю передав (повернув) вказані грошові кошти в сумі 95 тисяч доларів США ОСОБА_6 .

Надалі, 30.05.2024 близько 08.40 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Ужгород, Закарпатської області, знаходячись неподалік буд. АДРЕСА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керуючись раніше виниклим корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, на виконання попередньої домовленості, отримав для себе від ОСОБА_6 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у розмірі 1900 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 22.05.2024 становило 76918 грн.) за перенесення через державний кордон України, поза митним контролем та без належного декларування, в пункті пропуску «Ужгород» грошових коштів третіх осіб.

Вказані вище дії ОСОБА_4 кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 368 КК України, а саме як прохання надати та одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Разом з обвинувальним актом прокурором було надано угоду про визнання винуватості, укладену 22 липня 2024 року між ОСОБА_4 та заступником керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_5 .

На підставі наведеного, суд розглянув справу відповідно положень ст. ст. 472, 473, ч. 5 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України).

Зі змісту угоди вбачається, що ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 368 Кримінального кодексу України, та саме: проханні надати та одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України. При цьому, ОСОБА_4 погоджується на призначення покарання із урахуванням вимог ч.2 ст.53 КК України у виді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з позбавленням права обіймати посади у підрозділах охорони державного кордону України на строк 3 роки.

Наслідки укладення та затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості, згідно з ст.ст. 473, 394, 424, 474 КПК України оговорені сторонами.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив суду, що угода про визнання винуватості від 22.07.2024 укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просив її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.368 КК України визнав повністю.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 368 КК України, тобто прохання надати та одержання службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Судом, на виконання вимог ст.474 КПК України, сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого ОСОБА_4 не встановлено. В судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і у тому, що угода про визнання винуватості від 22.07.2024 не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, відповідно до ст.94 КПК України, суд приходить до висновку, що мали місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 склад кримінального правопорушення, та які вказують на кваліфікацію діянь за ч.1 ст.368 Кримінального кодексу України та обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину повністю.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 ч.1 ст.368 КК України - є нетяжким злочином.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 17.04.2024 вимогам ст.ст.469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим Кримінальним кодексом України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінальних правопорушень вірна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ч.5 ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» від 11 грудня 2015 року № 13, сторони угоди (незалежно від її виду) зобов`язані, крім іншого, узгоджувати міру покарання.

У відповідності до вимог статті 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність. Зокрема, сторони мають узгоджувати покарання, враховуючи: - положення пунктів 1 - 2 ч. 1 ст. 65 КК, тобто 1) у межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК, та 2) відповідно до положень Загальної частини КК. Зокрема, у випадку, коли в санкції статті (санкції частини статті), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, не встановлено мінімальної межі покарання, сторони мають виходити із положень розділу X Загальної частини КК; - ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК України.

Врахування зазначених вимог кримінального закону має бути відображено у змісті угоди, а узгоджена міра покарання повинна мати конкретний вираз.

Таким чином, суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 50, ч. 2 ст. 65 КК України, вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, забезпечуючи принцип співрозмірності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а також, вимог ч. 2 ст. 53 КК України, відповідно до якої за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір штрафу, що призначається судом, не може бути меншим за розмір майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення доходу, незалежно від граничного розміру штрафу, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, суд вважає за можливе призначити обвинуваченій узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода укладена 22.07.2024 між обвинуваченим ОСОБА_4 , та заступником керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_5 про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 Кримінального кодексу України.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Відповідно до ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2024 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із правом внесення застави строком до 28.07.2024. У зв`язку з внесенням застави у визначеному розмірі, ОСОБА_4 було звільнено з-під варти. Тобто, відносно обвинуваченого діє запобіжний захід у вигляді застави.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування запобіжних заходів, до набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому слід скасувати, а заставу - повернути заставодавцю, у відповідності до вимог ч.11 ст.182 КПК України, згідно якої застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі та керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Угоду про визнання винуватості від 22 липня 2024 року, укладену між ОСОБА_4 та заступником керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 за участі захисника ОСОБА_5 - затвердити.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 Кримінального кодексу України та призначити покарання із урахуванням положень ч.2 ст.53 КК України у виді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) гривень з позбавленням права обіймати посади у підрозділах охорони державного кордону України на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід у виді застави, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 скасувати.

Заставу в розмірі 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) гривень, що внесена на депозитний рахунок Територіального управління державної судової адміністрації України в Закарпатській області: , депозитний рахунок № UA0018501, банк ДКСУ м. Київ МФО 820172, згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.05.2024, повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.06.2024 у справі №308/9355/24, на грошові кошти в сумі 1900 (одна тисяча дев`ятсот) доларів США, які вилучено та поміщено в спецпакет ДБР: В2024535 та мобільний телефон ОСОБА_4 чорного кольору марки XIAOMI, що містить сім картки мобільних операторів Vodafone Lifecell з номерами: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (зі слів затриманого), який вилучено та поміщено в спецпакет ДБР: S1001288

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 1900 (одна тисяча дев`ятсот) доларів США, які вилучено та поміщено в спецпакет ДБР: В2024535 повернути Управлінню Служби безпеки України в Закарпатській області за належністю;

- мобільний телефон ОСОБА_4 чорного кольору марки XIAOMI, що містить сім картки мобільних операторів Vodafone Lifecell з номерами: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 (зі слів затриманого), який вилучено та поміщено в спецпакет ДБР: S1001288 повернути власнику ОСОБА_4 .

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1