ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/2117/21 Номер провадження 11-кп/814/1141/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілої потерпілої захисника обвинуваченого перекладачаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28 липня 2021 року за №0001067, за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Машівського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Вірменії, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.3 ст.286-1 КК України - на 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років;

ч.1 ст.135 КК України - на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 остаточне покарання - 10 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Строк покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з дня набрання вироком законної сили та в цей строк зараховано ОСОБА_10 строк його попереднього ув`язнення з 27 липня 2021 року до набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Продовжено ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на користь: ОСОБА_8 - 45 000 гривень майнової шкоди, 500 000 гривень моральної шкоди; ОСОБА_13 - 500 000 гривень моральної шкоди; ОСОБА_14 - 141 505 гривень майнової шкоди та 200 000 гривень моральної шкоди, відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Відмовлено в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_15 до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо арешту майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за те, що він 27 липня 2021 року приблизно о 20 годині 55 хвилин у порушення вимог п.п.2.1 «а», «б», «ґ», 2.9 «а» ПДР України керував автомобілем «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 , по проїзній частині вул. Миру зі сторони вул. Шевченка в напрямку вул. Харківської в смт Вільча Чугуївського р-ну Харківської обл., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, чинного страхового полісу про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Під час руху біля буд.№33 по вказаній вище вулиці ОСОБА_10 , порушуючи вимоги п.12.3 ПДР України, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які рухалися попереду нього в попутному з ним напрямку та яких він об`єктивно міг виявити, не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та вчинив наїзд на цих пішоходів.

Унаслідок ДТП було заподіяно:

ОСОБА_16 - тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої важкої черепно-мозкової травми з наявністю забою головного мозку важкого ступеню, дифузного аксонального пошкодження з вогнищами контузій обох лобових часток, базальних відділів скроневих часток, лівої ніжки мозку, пластинчастого субдурального крововиливу на рівні правої гемісфери головного мозку і лівої лобово-скроневої області, субарахноїдального крововиливу, підгострого субдурального крововиливу справа, субдуральної гідроми на рівні лівої лобової частки, саден голови; множинних саден тулуба й кінцівок; подапоневротичної гематоми лівої тім`яної області; підкапсулярного крововиливу в селезінці;

ОСОБА_17 - тілесні ушкодження у вигляді: садна на обличчі, кровонапливу м`яких тканин волосистої частини голови, крововиливів під тверду та в м`яку мозкові оболонки, забою головного мозку; забою легенів, крововиливу в міжреберні проміжки першого-шостого ребер справа; саден на лівій нижній кінцівці, крововиливів у м`які тканини лівої нижньої кінцівки, що спричинило смерть ОСОБА_17 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в лікарні в результаті закритої черепно-мозкової травма, яка ускладнилась набряком-набуханням головного мозку, набряком легенів і двобічною пневмонією.

Затим 27 липня 2021 року приблизно о 20 годині 55 хвилин ОСОБА_10 після вчинення за наведених вище обставин автомобілем «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 , наїзду на ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в порушення вимог п.п.2.10 «а», «б», «в», «г», «д», «е», 9.10 ПДР України, усвідомлюючи, що в результаті наїзду вказані пішоходи знаходилися в небезпечному для життя стані й були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження, і те, що він своїми діями поставив їх у небезпечний для життя стан, на місці ДТП негайно не зупинив транспортний засіб, не увімкнув аварійну сигналізацію та не встановив знак аварійної зупинки, не вжив можливих заходів для надання першої медичної допомоги ОСОБА_16 й ОСОБА_17 , не викликав екстрену медичну допомогу, не повідомив про ДТП поліцію, не вжив усіх можливих заходів для збереження слідів ДТП і зник з її місця, залишивши в небезпеці без будь-якої допомоги ОСОБА_16 на проїзній частині, а ОСОБА_17 - на правому узбіччі по напрямку руху автомобіля без свідомості.

В апеляційній скарзі захисники ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , посилаючись на неповноту судового розгляду, просили скасувати вирок Машівського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2023 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Такі вимоги мотивовано тим, що місцевий суд ухвалив обвинувальний вирок за наявності істотних суперечностей, на припущеннях, без дотримання стандарту доказування «поза розумним сумнівом» і не врахував те, що: слідчий експеримент не було проведено з ОСОБА_10 , що є підґрунтям для автотехнічної експертизи; вказану слідчу дію здійснено з неповнолітнім свідком, який не бачив руху автомобіля, під керуванням обвинуваченого, до моменту наїзду на пішоходів, серед яких і був сам свідок, у ході чого порушено вимоги ст.240 КПК України, приписи щодо методики розслідування та розгляду ДТП в умовах, які були при ДТП, і це призвело до надання експерту недостовірних вихідних даних; у ході експертних досліджень не було встановлено всі обставини, необхідні для правильного аналізу ДТП. У світлі викладеного вище апелянти також посилались на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань сторони захисту про надання органу досудового розслідування доручення провести слідчий експеримент за участю обвинуваченого та судового експерта для встановлення достовірних вихідних даних, які би відповідали дійсним обставинам ДТП.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора, потерпілої та її представника проти доводів апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст.286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяли ОСОБА_16 тяжке тілесне ушкодження та спричинили смерть ОСОБА_17 ; ч. 1 ст. 135 КК України - завідомого залишення без допомоги осіб, які перебували в небезпечному для життя стані та були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, в разі, коли той, хто залишив без допомоги, сам поставив цих осіб у небезпечний для життя стан, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст.23 КПК України й оціненими відповідно до ст.94 КПК України.

Такий висновок підтверджується показаннями свідка ОСОБА_18 про те, що 27 липня 2021 року приблизно о 20 годині 50 годин по вул. Миру в смт Вільча Чугуївського р-ну Харківської обл. автомобіль «ВАЗ» здійснив наїзд на ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які йшли разом із нею. Попередньо, коли вони почули звук двигуна позаду, транспортний засіб був приблизно за 30 м від них і вони почали сходити ближче до узбіччя, але автомобіль вчинив ДТП, при цьому, рухався швидко, виїхав на зустрічну смугу, зіткнувся з відбійником і опинився в лісосмузі. Далі транспортний засіб евакуювали, а його водій перебував у стані алкогольного сп`яніння.

19 серпня 2021 року свідок ОСОБА_18 в ході проведеного з нею слідчого експерименту на місці події по АДРЕСА_1 . як безпосередній очевидець події детально продемонструвала обставини вчиненого біля буд. №33 наїзду транспортного засобу «ВАЗ» червоного кольору на пішоходів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , залишення водієм місця ДТП і дорожні умови, за яких цей наїзд було здійснено, що підтверджується протоколом слідчого експерименту з долученою схемою (т.5 а.п.63-66).

Названу вище слідчу дію було здійснено через нетривалий проміжок часу після ДТП (19 серпня 2021 року) з ретельною деталізацією відтворених обставин (зкорема, погодніх умов, видимості проїзної частини, розміщення, темпу і траєкторії руху пішоходів, відстані від них до краю проїзної частини й транспортного засобу в різні моменти), здійсненням необхідних замірів, за участю: безпосереднього очевидця кримінальних правопорушень - свідка ОСОБА_18 , двох статистів, двох понятих, які засвідчили своїми підписами протокол слідчого експерименту та правильність відображених у ньому даних без будь-яких доповнень і зауважень (т.5 а.п.63-65).

При цьому, в судовому засіданні місцевого суду та під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_18 підтвердила те, що ця слідча дія проводилась за аналогічних умов, що мали місце під час ДТП. Будь-яких даних, які би свідчили про неправильне встановлення обставин під час слідчого експерименту перевіркою матеріалів провадження не встановлено. Не зазначав про помилковість чи недостатність вихідних даних і експерт у ході надання висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-21/22631-ІТ від 21 жовтня 2021 року, а тому доводи сторони захисту в цій частині є неспроможними (т.6 а.п.2-9).

Потерпіла ОСОБА_8 також підтвердила те, що після здійснення наїзду на місці ДТП водія не було.

Наведені вище докази узгоджуються з даними технічних носіїв інформації (№№32444, 32500) з відеозаписами, якими зафіксовано рух автомобіля червоного кольору «ВАЗ 21063», н.з. НОМЕР_1 , 27 липня 2021 року в період часу з 20 години 52 хвилини до 20 години 55 хвилин по вул. Шевченка та після повороту ліворуч - по вул. Миру в напрямку вул. Харківської в смт Вільча Чугуївського р-ну Харківської обл. Зазначений вище транспортний засіб здійснював рух із великою швидкістю, дуже небезпечно проїхав поруч із велосипедистом, а під час повороту праворуч виїхав на зустрічну смугу руху (т.6 а.п.39, 45).

У свою чергу, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 впізнали ОСОБА_10 як водія, який 27 липня 2021 року приблизно о 21 годині 30 хвилин біля лісосмуги по АДРЕСА_1 перебував за кермом автомобіля «ВАЗ 21063» червоного кольору в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується протоколами пред`явлень особи для впізнання від 29 липня 2021 року з додатками (т.5 а.п.4-17).

Ці дані пред`явлень для впізнання об`єктивно підтверджуються протоколом огляду технічного носія інформації («Ridata») з відеозаписом «SHAJ3100» щодо знаходження на узбіччі біля лісосмуги автомобіля «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , із механічними пошкодженнями й нашаруванням речовини бурого кольору. За кермом згаданого вище транспортного засобу перебував ОСОБА_10 , який спокійно та без труднощів вийшов через водійські двері, тобто був у свідомості (т.4 а.п.51-56).

Окрім того, як убачається з висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №СЕ-19/121-21/19356-БД від 02 грудня 2021 року на змиві з куліси автомобіля «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , здійсненому під час огляду названого транспортного засобу, виявлено клітини з ядрами та встановлено їх генетичні ознаки, які збігаються з генетичними ознаками (ДНК-профілем) зразка слини ОСОБА_10 (т.6 а.п.18-28).

Даними ж висновку медичного огляду №33, проведеного 27 липня 2021 року о 22 годині 44 хвилини, встановлено перебування обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння (т.4 а.п.49). При цьому, в зразках крові ОСОБА_10 , відібраних у нього 27 липня 2021 року о 22 годині 50 хвилин, виявлено 2, 63 проміле етилового спирту, що підтверджується висновком судово-токсилогічного дослідження №16/6426-Дм/21 від 01 вересня 2021 року (т.5 а.п.162).

28 липня 2021 року здійснено огляд місця ДТП по АДРЕСА_1 , під час якого також було оглянуто транспортний засіб «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , установлено та зафіксовано на схемі, що ДТП сталась на дорозі, яка має асфальтобетонне покриття, є прямолінійною, призначена для руху в два напрямки, виявлено сліди шин автомобіля на узбіччі, залишки його деталей і нашарування речовини бурого кольору на проїзній частині, пошкодження бордюра та на досить значній відстані - транспортний засіб «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , із численними механічними пошкодженнями та плямами бурого кольору, що підтверджується протоколом цієї слідчої дії зі схемою місця ДТП і фототаблицею (т.4 а.п.21-40).

Таким чином, обвинувачений перед зіткненням керував автомобілем на прямолінійному відрізку проїзної частини досить тривалий час і відповідно видимість на ньому була необмеженою, що свідчить про наявність у ОСОБА_10 можливості своєчасно виявити пішоходів, які почувши звук двигуна, почали зміщатись якомога правіше, й запобігти наїзду на них.

Наведений вище висновок підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/121-21/22631-ІТ від 21 жовтня 2021 року, відповідно до якого в цій дорожній обстановці водій транспортного засобу «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_10 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України й мав технічну можливість запобігти наїзду на пішоходів шляхом виконання цих вимог ПДР України. У діях обвинуваченого наявні невідповідності вимогам п.12.3 ПДР України, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з названою вище ДТП (т.6 а.п.2-9).

Висновок автотехнічної експертизи містить відповідний опис проведеного дослідження, мотивовані відповіді на необхідні для повного встановлення обставин ДТП питання, достатньо обґрунтований, складений із дотриманням вимог процесуальних норм, наданий компетентним фахівцем - експертом ОСОБА_22 , який має вищу технічну освіту, стаж експертної роботи з 2006 року, спеціальності: 10.1 «дослідження обставин і механізму ДТП», 10.3 «дослідження деталей транспортних засобів», 10.4 «транспортно-трасологічні дослідження», був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. До того ж, під час надання висновку експерт виходив не лише з наведених у протоколі слідчого експерименту даних, а шляхом аналізу всієї сукупності доказів по справі.

У судовому засіданні місцевого суду експерт ОСОБА_22 підтвердив зміст викладеного вище висновку, в тому числі те, що водій ОСОБА_10 в будь-якому разі мав виконати вимоги п.12.3 ПДР України й таким чином мав змогу запобігти наїзду на ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

При цьому, даними висновку судової автотехнічної експертизи технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/121-21/17652-ІТ від 23 жовтня 2021 року з фототаблицею підтверджено те, що гальмівна система автомобіля "ВАЗ 21063", н.з. НОМЕР_1 , перебувала в працездатному стані (т.6 а.п.206-214).

Тому посилання сторони захисту на помилкове й неповне встановлення обставин ДТП позбавлені підстав.

Унаслідок вчиненої обвинуваченим ДТП було заподіяно: ОСОБА_16 - тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої важкої черепно-мозкової травми з наявністю забою головного мозку важкого ступеню, дифузного аксонального пошкодження з вогнищами контузій обох лобових часток, базальних відділів скроневих часток, лівої ніжки мозку, пластинчастого субдурального крововиливу на рівні правої гемісфери головного мозку і лівої лобово-скроневої області, субарахноїдального крововиливу, підгострого субдурального крововиливу справа, субдуральної гідроми на рівні лівої лобової частки, саден голови; множинних саден тулуба і кінцівок; подапоневротичної гематоми лівої тім`яної області; підкапсулярного крововиливу в селезінці; ОСОБА_17 - тілесні ушкодження у вигляді: садна на обличчі, кровонаплива м`яких тканин волосистої частини голови, крововиливів під тверду та в м`яку мозкові оболонки, забою головного мозку; забою легенів, крововиливу в міжреберні проміжки першого-шостого ребер справа; саден на лівій нижній кінцівці, крововиливів у м`які тканини лівої нижньої кінцівки. Причиною смерті ОСОБА_17 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в лікарні, є закрита черепно-мозкова травма, що ускладнилася набряком-набуханням головного мозку, набряком легенів і двобічною пневмонією, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз №12-17/314-А/21 від 05 серпня 2021 року, №12-14/477-А/21 від 25 серпня 2021 року (т.5 а.п.92-93, 125-126).

Окрім того, сам ОСОБА_10 , хоча й не визнав винуватість у вчиненні інкримінованих йому злочинів, разом з тим, підтвердив те, що він 27 липня 2021 року приблизно о 21 годині керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння в смт Вільча Чугуївського р-ну Харківської обл. Проте показання обвинуваченого про те, що він не вчиняв наїзду на пішоходів, а, побачивши дітей, які бігали на дорозі, звернув ліворуч, вдарився в бордюр і втратив свідомість, після чого коли прийшов до тями, почав дивитися, що сталося, та більше нічого не пам`ятає, підлягають критичній оцінці та є способом його захисту від пред`явленого обвинувачення, оскільки повністю спростовуються сукупністю зазначених вище взаємоузгоджених доказів, якими поза розумним сумнівом підтверджено керування ОСОБА_10 автомобілем «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , і вчинення ним наїзду на пішоходів ОСОБА_16 та ОСОБА_17 в порушення вимог п.12.3 ПДР України.

При цьому, окремо, що стосується тверджень обвинуваченого про втрату ним свідомості з посиланням на невинуватість у вчиненні ДТП, то вони спростовуються: а) самою поведінкою ОСОБА_10 , який після здійснення наїзду на пішоходів продовжив рух керованим ним автомобілем (тобто мав змогу виконувати функції водія та відповідно був у свідомості), залишивши їх на місці ДТП без допомоги, й у подальшому був виявлений на узбіччі біля лісосмуги, де по прибуттю поліції вільно та самостійно вийшов із водійських дверей; б) показання свідка ОСОБА_18 , з яких не вбачається наявність інших пішоходів та утворення ними перешкоди для руху ОСОБА_10 (в тому числі, дітей на проїзній частині, на що посилався обвинувачений); в) даними висновку судово-медичної експертизи №09-1702/2021 від 11 листопада 2021 року, яким підтверджено те, що: в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , хоча він був неодноразово оглянутий лікарями згідно з наданою медичною документацією; відповідно до судово-медичних даних є відсутніми об`єктивні клініко-морфологічні відомсті про існування в обвинуваченого вогнищевих уражень (пошкоджень) змін центральної нервової системи (головного та спинного мозку), що вказує на відсутність у нього будь-яких ознак, характерних для «хвороб, які призводять до втрати свідомості»; в цьому випадку немає ніяких даних медичного характеру, які би вказували на факт можливості втрати свідомості ОСОБА_10 . Також експертом було наголошено на тому, що звернення ОСОБА_10 до закладу охорони здоров`я мало місце 28 червня 2021 року й затим протягом тривалого часу до ДТП (майже місяць) за кваліфікованою медичною допомогою (профілактичним лікуванням, діагностикою тощо) він не звертався (т.5 а.п.151-153).

Таким чином, наведені вище показання свідка ОСОБА_18 , експерта ОСОБА_22 , потерпілої ОСОБА_8 , докази, отримані за результатами проведення слідчих дій із додатками, технічні носії інформації з відеозаписами, висновки експертних досліджень узгоджуються між собою та підтверджують зміст один одного, через це об`єктивних підстав не довіряти вказаним доказам немає та місцевий суд правильно поклав їх до доказової бази при ухваленні вироку. Підстав для визнання їх недопустимими перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Отже, на переконання колегії суддів, установивши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані під час досудового розслідування й надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_10 було пред`явлено обвинувачення, надавши доказам оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбаченого ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України.

Посилання ж сторони захисту на неповноту розслідування та розгляду справи через незалучення ОСОБА_10 до слідчого експерименту та безпідставну відмову місцевого суду в задоволенні клопотання сторони захисту про надання органу досудового розслідування доручення провести вказану слідчу дію за участю обвинуваченого та судового експерта є необґрунтованими, оскільки, виходячи з положень ч.3 ст.240 КПК України, визначення кола осіб, яких доцільно залучити для участі в слідчому експерименті, належить до виключних повноважень слідчого, прокурора.

За змістом ч.1 ст.240 КПК України з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань, тобто це є правом слідчого, прокурора, а не їх обов`язком.

Відповідно до вимог ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження є самостійним у своїй процесуальній діяльності й під час проведення досудового розслідування визначає той обсяг слідчих дій, необхідність проведення яких, на його переконання, буде достатнім для доведення винуватості особи та притягнення її до кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

У силу ж ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.92 КПК України, покладається на слідчого й прокурора. Збирання та надання доказів до суду є правом, а не обов`язком сторони обвинувачення, а тому суд позбавлений можливості впливати на обсяг надання стороною обвинувачення доказів. Згідно з принципом змагальності сторін та свободи у поданні ними суду своїх доказів, закріпленим у ст.22 КПК України, прокурор, підтримуючи публічне обвинувачення в суді, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, у тому числі щодо визначення обсягу доказів, на підставі яких доводитиме винуватість особи.

Окрім того, зміст приписів ч.3 ст.333 КПК України свідчить про те, що підставою для надання судом доручення органу досудового розслідування провести певні слідчі (розшукові) дії є не лише клопотання сторони провадження, а й необхідність у встановленні обставин або перевірці обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом.

Позиція ж ОСОБА_10 полягала в запереченні факту наїзду на пішоходів, посиланнях на втрату ним свідомості й те, що, окрім керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, він нічого більше не пам`ятає, а тому колегія суддів не вбачає та стороною захисту не обґрунтовано, для уточнення чи перевірки яких обставин необхідними були участь ОСОБА_10 в слідчому експерименті чи проведення з ним цієї слідчої дії з огляду на його позицію щодо пред`явленого обвинувачення.

Разом з цим, наведена вище сукупність доказів містить повні й вичерпні відомості щодо обставин вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.286-1, ч.1 ст.135 КК України, та підтверджує поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_10 у їх вчиненні.

Усупереч доводам апеляційної скарги, місцевий суд з дотриманням приписів ст.ст.10, 22 КПК України створив необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і реалізації наданих їм прав, здійснив усі передбачені КПК України заходи для всебічного встановлення істини по справі.

Істотних порушень вимог КПК України, які були би визначеними законом підставами для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, не встановлено.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким і нетяжким злочинами, обставини та надзвичайно високу суспільну небезпеку кримінально-протиправних дій обвинуваченого, а саме те, що він, грубо порушуючи вимоги ПДР України, керував у населеному пункті автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, створив серйозну загрозу життю і здоров`ю учасників дорожнього руху, після чого залишив без допомоги пішоходів, на яких здійснив наїзд, і зник з місця ДТП, а його протиправні дії призвели до тяжких і непоправних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_17 та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_16 , особу й посткримінальну поведінку обвинуваченого, який не надав належний критичний осуд своїй злочинній поведінці, не вживав жодних заходів для відшкодування завданої шкоди потерпілим, не судимий, одружений, є пенсіонером за віком, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, за місцем проживання компрометуючих матеріалів не має, дані досудової доповіді про середній ризик вчинення ОСОБА_10 повторного кримінального правопорушення, думку потерпілих, які наполягали на призначенні обвинуваченому суворого й максимального покарання, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. Станом на час апеляційного розгляду ОСОБА_10 також не здійснював будь-яких заходів для відшкодування потерпілій стороні заподіяної шкоди, що встановлено перевіркою матеріалів справи й підтверджено потерпілою ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства і необхідність призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям у максимальному розмірі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Призначене ОСОБА_10 покарання за своїм видом і розміром відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а тому вона не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення, а вирок Машівського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2023 року щодо ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4