Провадження № 1-кс/686/9004/24
30 жовтня 2024 року м. Хмельницький
ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із скаргою на указану постанову дізнавача про закриття кримінального провадження.
В обґрунтування скарги зазначає, що постанова слідчого не відповідає вимогам процесуального закону, оскільки висновки, викладені у постанові не відповідають встановленим у кримінальному провадженні обставинам.
Дізнавач в судове засідання не з`явився, що відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.
Враховуючи положення статті 306 КПК України, та з метою дотримання розумних строків розгляду скарги, що є одним з пріоритетних завдань кримінального провадження, здійснення якого має забезпечити, зокрема, слідчий суддя на досудовому провадженні, слідчий суддя вважає можливим провести розгляд скарги за відсутності представника особи, бездіяльність якої оскаржується.
Згідно із ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
У поданій скарзі ОСОБА_4 просить поновити строк на оскарження указаної постанови дізнавача від 28.09.2024.
Із скаргою ОСОБА_4 звернувся 23.10.2024.
У зв`язку із необхідністю звернення до Північного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги для її надання ОСОБА_4 причини пропуску строку на оскарження постанови дізнавача слід визнати поважними та поновити ОСОБА_4 строк на оскарження постанови про закриття кримінального провадження.
Постановою старшого дізнавача СД ВнП№1 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 від 28.09 .2024кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України,
Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно із ст.92 КПК України обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора.
На виконання даних вимог сторона обвинувачення в силу ст.93 КПК України здійснює збирання доказів.
Виходячи зі змісту ст. 284 КПК України, про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження, зокрема з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті - встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.
Закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у сукупності (ст.ст. 9, 283, 284 КПК України).
Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
У п. 42 рішення Європейського суду з прав людини від 13.01.2011 року у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя, серед іншого, повинен перевірити наявність підстав для винесення такої постанови, законність джерел отриманих даних, які стали підставою для винесення постанови про закриття кримінального провадження, тощо.
Положеннями ст. 110 КПК України визначено, що постанова слідчого, прокурора про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, які виключають провадження у справі та зумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
При цьому, приймаючи процесуальне рішення, зокрема постанову про закриття кримінального провадження, слідчий зобов`язаний мотивувати прийняте ним рішення, дати правову оцінку зібраним та дослідженим обставинам справи.
Вказаних вимог законодавства дізнавач у повній мірі не дотрималася.
Слідчий суддя, на якого КПК України покладено обов`язок здійснювати судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, зобов`язаний перевірити законність прийнятої слідчим постанови.
Згідно з ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження досудове розслідування у ньому здійснювалось відносно порушення ОСОБА_6 обмежувального припису за рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, відповідно до якого йому заборонено вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_4 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час здійснення досудового розслідування дізнавач установила порушення ОСОБА_6 обмежувального припису, що зафіксовано у протоколі огляду предмету від 13 травня 2024, згідно із яким зафіксована розмова ОСОБА_6 із ОСОБА_4 у якій ОСОБА_6 у нецензурній формі надає характеристику ОСОБА_4 та висловлюється щодо майбутніх дій відносно ОСОБА_4 після закінчення дії обмежувального припису.
Із мотивувальної частини оскаржуваної постанови слідує, що дізнавач обґрунтовує наявність підстав для закриття кримінального провадження відсутністю протягом дії обмежувального припису складених протоколів за ст..173-2 КУпАП та тим, що відносно останнього не виносилися термінові заборонні приписи за вчинення домашнього насильства відносно ОСОБА_4 .
Також дізнавач у постанові про закриття кримінального провадження послалась на ст..11 КК України у якості підстав для закриття кримінального провадження.
Отже, дізнавач установивши порушення ОСОБА_6 обмежувального припису, не надала належної оцінки таким діям останнього без викладу висновків про наявність чи про відсутність у діях ОСОБА_6 ознак кримінального правопорушення, закрила кримінальне провадження.
Проте такі висновки дізнавача не відповідають установленим у кримінальному провадженні обставинам.
За таких обставин, постанова дізнавача підлягає скасуванню.
Під час досудового розслідування належить виконати усі необхідні слідчі дії та процесуальні дії щодо з`ясування обставин про наявність чи відсутність події та складу кримінального правопорушення.
За положеннями ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Викладені у скарзі ОСОБА_4 аргументи щодо наявності підстав для скасування постанови слідчого заслуговують на увагу.
А тому скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 91, 110, 303, 306-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
Поновити ОСОБА_4 строк на подання скарги.
Скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1