Номер провадження: 11-сс/813/1317/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2024 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бежгюз, Республіки Молдови, громадянина Молдови, гагауза, з середньою освітою, одруженого, офіційно працевлаштованого охоронцем, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше судимого,

підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001048 від 16.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2024 року частково задоволено клопотання слідчого СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 та відносно ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» строком до 14.10.2024 року, в межах строку досудового розслідування, з визначенням розміру застави, у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що пред`явлена підозра необґрунтована, ризики, на які посилається слідчий у клопотанні недоведені; оскаржувана ухвала не містить в собі обґрунтувань щодо неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, а розмір застави, визначений слідчим суддею взагалі не обґрунтований.

Крім того зазначає, що слідчим суддею не враховано, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, зокрема постійне місце проживання, дружину та малолітню дитину.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення підозрюваного ОСОБА_10 та його захисників, які підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити, думку прокурора, який просив відмовити в її задоволенні; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно частини 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України вказує, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Рішення слідчого судді має чітко відповідати вимогам КПК України, у відповідності до яких воно постановлюється. В протилежному випадку рішення слідчого судді є незаконним.

Зазначені вимоги суд першої інстанції виконав в повному обсязі. В оскарженій ухвалі слідчий суддя навів належні та достатні мотиви для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За таких обставин, на думку апеляційного суду, відсутні підстави стверджувати про необґрунтованість та невмотивованість судового рішення.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя при постановленні ухвали дотримався та врахував зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що у провадженні СВ ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження № 0001048 від 16.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

16.08.2024 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України за наступних обставин: у липні 2024 році, більш точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не надалося можливим, розуміючи, що на території України введено воєнний стан та наявна заборона виїзду з території України особам чоловічої статі у віці від 18 до 60 років, невстановлена органом досудового розслідування особа, заздалегідь вступивши в злочинну змову з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , спрямовану на незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Молдова поза межами офіційних пунктів пропуску громадян України та, діючи відповідно до заздалегідь спланованих дій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, став на злочинний шлях і умисно вчинив кримінальне правопорушення, а саме у невстановлений досудовими розслідуванням час та місці, однак не пізніше 09 серпня 2024 року, невстановлена органом досудового розслідування разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , які діяли за попередньою змовою між собою, керуючись єдиним прямим умислом спрямованим на власне незаконне збагачення та незаконне збагачення осіб, які перебували з ним у змові, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь та бажаючи настання таких наслідків, розробила єдиний стійкий злочинний план, згідно якого здійснювала ряд дій спрямованих на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України та доведення таких дій до кінцевого результату, керівництво такими діями, сприяння вчиненню в тому числі порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, та, діючи відповідно до розробленого плану, вступила у злочину змову з ОСОБА_10 , якому вона повідомила про свої злочинні плани щодо незаконного перетинання особами державного кордону України за грошові кошти та наявної реальної можливості організувати таке переправлення.

Так, на початку липня 2024 року, більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, з метою реалізації спільного злочинного плану, невстановлена органом досудового розслідування особа, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp» зателефонувала ОСОБА_12 , та в ході телефонної розмови повідомила останньому про те, що має зв`язки та може організувати і здійснити незаконний перетин ним державного кордону України, за грошову винагороду, до Республіки Молдова.

В подальшому, 11 липня 2024 року невстановлена особа, з метою доведення свого прямого умислу до кінця, в ході телефонних розмов, демонструвала свою обізнаність щодо різних способів незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону через свої міцні зв`язки, надавали поради та вказівки щодо дій ОСОБА_12 момент самого перетинання кордону, піший шлях перетину через державний пункт пропуску з конкретним зазначенням послідовних дій, а також інші поради незаконного перетину державного кордону, за що ОСОБА_12 повинен буде заплатити їм грошові кошти в сумі 7500 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.07.2024 становило 305359 гривень 50 копійок), на що ОСОБА_12 надав свою згоду та невстановлена органом досудового розслідування особа запропонувала йому приїхати в місто Одесу.

Надалі, 09 серпня 2024 ОСОБА_12 приїхав до м. Одеси, та, перебуваючи на Одеському залізничному вокзалі, зателефонував із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp» невстановленій досудовим розслідуванням особі та повідомив про свій приїзд. Під час телефонної розмови невстановлена досудовим розслідуванням особа, надав вказівку ОСОБА_12 очікувати дзвінка. Так, 09 серпня 2024 ОСОБА_12 зустріла інша невстановлена досудовим розслідуванням особа, посадив до транспортного засобу марки «Honda» моделі «Pilot» та забезпечив заселення в готель «Терра 7плюс», за адресою: АДРЕСА_2 , після чого надав вказівку очікувати подальшого дзвінка.

13 серпня 2024 року невстановлена досудовим розслідуванням особа із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp», користуючись номером телефону « НОМЕР_1 » зателефонував ОСОБА_12 та повідомив, що 13.08.2024 приблизно о 19:00 годині, ОСОБА_12 необхідно прибути за адресою: АДРЕСА_3 , при цьому мати при собі грошові кошти в розмірі 6000 доларів США.

Приблизно о 20:00 год. 13 серпня 2024 до ОСОБА_12 приїхали на транспортному засобі марки «Toyota» моделі «Prius» дві невстановлені досудовим розслідуванням особи, які повідомили що вони від ОСОБА_13 , та посприяють перевезенню на інший берег лиману, поблизу Білгород-Дністровська, на якому його зустріне ОСОБА_7 . Виконавши всі зазначені дії, перевізши через лиман на інший берег, ОСОБА_12 за допомогою кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp» зідзвонився із невстановленою досудовим розслідуванням особою, який надав вказівку очікувати на березі лиману до ранку 14.08.2024.

14.08.2024 приблизно о 08:00 год. до ОСОБА_12 прибув ОСОБА_7 на транспортному засобі марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , після чого ОСОБА_12 сів до транспортного засобу, та направився з ОСОБА_7 до будинку АДРЕСА_4 . Після приїзду до будинку ОСОБА_7 надав вказівку, що для перетину державного кордону України необхідно зачекати до 15.08.2024.

15.08.2024 ОСОБА_12 передав ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 200 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.08.2024 становило 8265 гривень 24 копійок), які були оплатою за надання засобів для перетину державного кордону України. Надалі, приблизно о 11:30 год. 15.08.2024 ОСОБА_7 надав вказівку ОСОБА_12 збирати речі, для того щоб вирушити до державного кордону України для подальшого перенаправлення. Реалізуючи злочинний намір, ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen» моделі «Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , доставив ОСОБА_12 до села Лужанка, Болградського району, Одеської області. Після чого, задля реалізації злочинного умислу, та виконуючи розподілені ролі, до ОСОБА_12 прибув ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_10 вказав, що необхідно передати грошові кошти в розмірі 100 доларів США, які будуть оплатою за перетин державного кордону України, на що ОСОБА_12 погодився та передав грошові кошти ОСОБА_10 за себе та ще трьох осіб, які мали намір перетнути державний кордон України, в загальному розмірі 400 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.08.2024 становило 16530 гривень 48 копійок). В цей час ОСОБА_10 взяв грошові кошти разом із паспортом ОСОБА_12 та повідомив що зараз за допомогою транспортного засобу марки «ВАЗ» моделі «21120», д.н.з. НОМЕР_3 , перевезе до кордону з Республікою Молдовою, однак ОСОБА_10 та ОСОБА_7 були затримані оперативними співробітниками в ОВС УСБУ у Дніпропетровській області, та противоправну діяльність припинено.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, зібраними у кримінальному провадженні та доданими слідчим до клопотання у своїй сукупності.

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленої підозри ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині з огляду на таке.

Відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності, допустимості та їх достатності відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про обґрунтованість підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

На підставі зазначеного, апеляційний суд вважає, що надані слідчим та прокурором докази, які долучені до клопотання, доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, про що вірно зазначено в оскаржуваній ухвалі, а тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не погоджуючись із доводами захисника про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявності ризиків, які були б підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд погоджується з доводами клопотання слідчого та висновками слідчого судді стосовно існування ризиків що підозрюваний ОСОБА_10 може здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні, знищити, вчинити інше кримінальне правопорушення, які обумовлені обґрунтованістю підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, тяжкістю покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення.

Наявні в матеріалах кримінального провадження докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_10 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи передбачене законодавством за вчинення інкримінованого йому кримінальне правопорушення покарання, може переховуватися від органів досудового слідства та суду. Так, з огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. Окрім того, ОСОБА_10 є громадянином Молдови, у зв`язку з чим існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон, на нього не розповсюджуються.

Апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, не маючи стримуючих факторів залишатись на території України, та можливо маючи значні матеріальні ресурси для тривалого перебування за кордоном, де він має громадянство, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Зазначений ризик підвищений специфікою інкримінованого злочину, а також не встановленням на теперішній час всіх осіб, причетних до вчинення злочину.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експертів у кримінальному провадженні, апеляційний суд виходить з того, що:

- по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

- по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Підозрюваному особисто відома особа заявника у кримінальному провадженні, покази якого є надважливими.

Наведені обставини свідчать про обґрунтованість доводів слідчого та прокурора в частині наявності ризику незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою підбурення їх до зміни наданих раніше показань у кримінальному провадженні, надання неправдивих показань чи відмови від дачі показань на користь підозрюваного.

Таким чином, аналізуючи всі викладені вище обставини у їх сукупності, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість можливого призначеного покарання, наявність обґрунтованої підозри та ризиків можливого переховування від органів досудового розслідування та суду, ризиків незаконного впливу на свідків та можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, а також особи підозрюваного, на переконання апеляційного суду, прокурором доведено те, що обрання підозрюваному ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти доведеним ризикам, а слідчий суддя вірно оцінив та відобразив ці факти в своїй ухвалі.

В зв`язку з наведеним апеляційний вважає застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виправданим, а доводи сторони захисту в цій частині - необґрунтованими.

Дійшовши висновку про законність та обґрунтованість застосування найсуворішого запобіжного заходу, апеляційний суд також враховує, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК України, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави, непомірність його для підозрюваного, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

Слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України (ч. 3 ст. 183 КПК України).

Задовольняючи клопотання слідчого частково, слідчий суддя виходив з того, що у клопотанні слідчий, а в судовому засіданні прокурор, посилаючись на характер вчиненого кримінального правопорушення, просили у разі постановлення слідчим суддею ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити підозрюваному заставу у розмірі - 600 розмірів прожиткового мінімуму працездатних осіб.

Як встановлено вище, ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто тяжкого кримінального правопорушення, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, відповідно до абз. 2 ч. 5 вказаної статті, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні, зокрема, тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Натомість, апеляційний суд вважає правильним висновок слідчого судді про те, що оскільки ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжкого корисливого кримінального злочину, пов`язаного із організацією незаконного переправленням осіб придатних до військової служби через державний кордон України у групі осіб в умовах воєнного стану, що опосередковано впливає на обороноздатність держави та свідчить про підвищену суспільну небезпеку протиправних дій, розмір винагороди за вчинення інкримінованих дій, розмір доходів, а також високий ступінь встановлених ризиків, то слідчий суддя прийшов обґрунтованого висновку, що лише застава в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 908400 грн. зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_10 обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Так, розмір застави повинен бути достатнім стримуючим фактором для підозрюваного, щоб не здійснити втечу. При цьому, не допускається встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави і перетворюється на безальтернативне ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

Зважаючи на тяжкість та характер злочину у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 , обставини кримінального правопорушення та індивідуальні особливості підозрюваного, апеляційний суд вважає, що застава у сумі до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження.

За вказаних вище обставин, запобіжний захід у виді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде достатнім стимулюючим фактором, який би підозрюваний або інша особа (заставодавець) боялися б втратити внаслідок невиконання процесуальних обов`язків. Такий розмір застави є розумним з огляду на необхідність виконання завдань кримінального провадження та не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Твердження сторони захисту про неврахування даних про особу підозрюваного, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки всі дані про його особу були враховані при постановленні судового рішення, а нових документів щодо інших даних про особу ОСОБА_10 на підтвердження вказаних доводів, захисником не надано.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування відносно підозрюваного ОСОБА_10 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та продовження їх існування, у зв`язку з чим неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Щодо доводів підозрюваного ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_8 , висловлених під час апеляційного розгляду про порушення права на захист через не забезпечення участі перекладача під час затримання ОСОБА_10 , а також при розгляді слідчим суддею клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів визнає їх частково обґрунтованими, проте зауважує, що апеляційний суд забезпечив безпосередню участь в судове засідання підозрюваного при розгляді апеляційної скарги сторони захисту та визнав її доводи необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Під час досудового розслідування та судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_10 є громадянином Республіки Молдова та при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою захисник ОСОБА_8 заявив клопотання слідчому судді про необхідність залучення перекладача.

Згідно журналу судового засідання (а.с. 100), коли суд поставив на обговорення вказане клопотання захисника, прокурор надав пояснення, що згідно вимог ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану дізнавач, слідчий, прокурор мають право особисто здійснювати переклад, на підставі чого просив розглядати клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу за відсутності перекладача, на підставі чого слідчий суддя відмовив у залученні перекладача.

Так, дійсно ч. 12 ст. 615 КПК України передбачено, що за наявності обставин, що унеможливлюють участь перекладача у кримінальному провадженні, дізнавач, слідчий, прокурор має право особисто здійснювати переклад пояснень, показань або документів, якщо він володіє однією з мов, якими володіє підозрюваний, потерпілий.

Однак, відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення підозрюваного перекладачем, слідчий суддя не навів жодної обставини що унеможливлювала забезпечення участі перекладача, більш того і прокурор не здійснював перекладу судового засідання на рідну мову підозрюваного.

Згідно з приписами ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на зазначені приписи кримінального процесуального закону, колегія суддів також враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Камасинський проти Австрії», «Лудике, Белкасем і Коч проти ФРН», у яких зазначено, що пункт 3 (е) ст. 6 Конвенції означає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд. При чому право, викладене в пункті 3 (с) статті 6 Конвенції застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження.

Таким чином, слідчий суддя, відмовивши в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про необхідність залучення перекладача, порушив право підозрюваного ОСОБА_10 на захист та доступ до правосуддя.

Разом з тим, такі права підозрюваного ОСОБА_10 поновлені апеляційним судом при розгляді апеляційної скарги сторони захисту шляхом забезпечення його особистої участі в судових засіданнях апеляційного суду, проведення таких засідань за участі перекладача, перевірки всіх доводів захисника щодо застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та колегія суддів прийшла до висновку, що незважаючи на незабезпечення слідчим суддею участі перекладача при розгляді провадження, запобіжний захід застосований з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про неспроможність доводів апеляційної скарги захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Також, під час апеляційного розгляду підозрюваний ОСОБА_10 заявив про погіршення його стану здоров`я під час перебування під вартою в умовах слідчого ізолятору.

Відповідно до Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, медичне обслуговування (амбулаторне, стаціонарне лікування, реабілітація), контроль та аналіз стану здоров`я засуджених організовуються і проводяться медичними працівниками відповідно до законодавства про охорону здоров`я, системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів в порядку, передбаченому законодавством.

У закладах охорони здоров`я ДУ "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" надаються медична допомога при невідкладних станах, первинна медична допомога, вторинна (спеціалізована) та паліативна допомога, медична реабілітація, здійснюється санітарно-епідеміологічний нагляд, проводяться санітарно-гігієнічні та протиепідемічні заходи, у тому числі із впровадження превентивної медицини, організовується цілодобове чергування медичних працівників, забезпечення засуджених лікарськими засобами, медичними виробами, технічними та іншими засобами реабілітації, проводиться реабілітація та лікування після захворювань і травм.

Адміністрація установи виконання покарань або слідчий ізолятор, де утримується особа, забезпечує негайний виклик бригади у разі прийняття такого рішення медичним працівником закладу охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби.

Відповідно до ч 1. ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя/суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Зазначені обставини на думку апеляційного суду є такими, що застосовуються і під час розгляду кримінального провадження у суді апеляційної інстанції, оскільки ОСОБА_10 є особою, яка тримається під вартою та потребує забезпечення права на надання належної медичної допомоги.

Надання медичної допомоги, особам взятим під варту здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 року №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Таким закладом охорони здоров`я є Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Одеській області, який зобов`язаний надати допомогу в умовах, в тому числі стаціонарного лікування, у разі виявлення для цього підстав, тому апеляційний суд вважає необхідним зобов`язати ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Одеській області вирішити питання щодо проведення медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_10 , а у разі необхідності - забезпечити надання йому належної медичної допомоги, у тому числі стаціонарного лікування, за наявності для цього підстав.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.08.2024 року, відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001048 від 16.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, - залишити без змін.

Зобов`язати посадових осіб ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» в Одеській області вирішити питання щодо проведення медичного обстеження підозрюваного ОСОБА_10 , у разі необхідності забезпечити надання йому належної медичної допомоги, у тому числі стаціонарного лікування, за наявності для цього підстав.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4