Справа № 127/7045/24
Провадження №11-кп/801/1265/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

зі секретарем: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2024 року про зміну застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів ОСОБА_7

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 289 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2024 року змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід з утримання під вартою з правом внесення застави (заставу) на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 07.11.2024 до 23:59 год. 05.01.2025.

Заставу в розмірі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка внесена на рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області за ОСОБА_7 на підставі ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.01.2024 звернуто в дохід держави та зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України й використовувати у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2024 року, запобіжний захід застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 раніше залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що головними аргументами застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, були дві неявки у судові засідання 11.07.2024 та 19.09.2024.

При цьому судом не враховано, що 11.07.2024 обвинувачений не з`явився у судове засідання у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, а саме приступів ядухи (хворіє на бронхіальну астму), про що суду надано відповідну медичну довідку, та хоча безпосередньо 11.07.2024 за медичною допомогою до лікаря не звертався, однак лікувався за допомогою призначеного раніше лікування у таких випадках.

Про судове засідання на 19.09.2024 повідомлений не був, судом не з`ясовано, чи повідомили працівники поліції, яким було доручено виконати ухвалу про привід обвинуваченого, про дату судового засідання, судом не з`ясовано причини невиконання ухвали про привід обвинуваченого, чи є це причини з вини обвинуваченого (наприклад змінив місце проживання, переховувався і т.д.), однак одразу 19.09.2024 суд оголосив обвинуваченого у розшук, не повторивши виклик до суду (з приводом), не з`ясувавши жодних обставин.

Судом не враховано, що обвинувачений не змінював місця свого проживання, не переховувався від суду, визнав в судовому засіданні 29.05.2024 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, взяття під варту обвинуваченого (позбавлення права на заставу), у зв`язку із неявкою в судове засідання, про яке він не був повідомлений, вважаю надто суворим запобіжним заходом, який не відповідає поведінці обвинуваченого та не переслідує законну мету заходів забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності зміни, скасування або продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Згідно ч.1 ст.200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 КПК, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в якому зазначає обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Вінницьким апеляційним судом встановлено, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.01.2024 року відносно ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30.01.2024 зазначена ухвала слідчого судді була скасована та до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 60560 грн.

У зв`язку з внесенням вказаного розміру застави ОСОБА_7 був звільнений з-під варти та на останнього відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 30.01.2024 були покладені обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 КПК.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до останнього більш тяжкого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не здатен запобігти ухиленню ОСОБА_7 від явки до суду, вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень та з метою забезпечення кримінального провадження відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, застосував до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Вказані висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_7 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на вище встановлені обставини неправомірної процесуальної поведінки останнього.

Як встановлено судом апеляційної інстації, обвинувачений ОСОБА_7 був обізнаний про необхідність з`явлення до суду на виклики, однак не з`явися до суду 11.07.2024 року, 19.09.2024 року у звязку з чим до нього був застосований привід.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено жодних об`єктивних обставин та обставин непереборної сили, які б перешкоджали обвинуваченому ОСОБА_7 виконати покладений на нього обов`язок, а саме з`явитися до суду.

Разом з тим, посилання захисника на те, що ОСОБА_7 не змінював місця свого проживання, не переховувався від суду, визнав в судовому засіданні 29.05.2024 року вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, не є підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не спростовує правильності прийнятого судом рішення, жодним чином не впливає на його висновки.

Тим більш, зазначені обставини не завадили йому порушити покладні на нього процесуальні обов`язки.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо залишення відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу визначеного раніше є безпідставними.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність зміни запобіжного заходу й доводи сторони захисту та належно оцінив та перевірив всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 у судове засідння 11.07.2024 року, не з`явився, про причинии неявки не повідомляв.

Наявність у ОСОБА_7 довідки про захворювання на бронхіальну астму не спростовує висновок про неявку до суду без поважних причин, оскільки ОСОБА_7 будь-яких заяв до суду не надсилав.

Також ОСОБА_7 не зявився до суду 19.09.2024 року.

За наявності зазначених неявок у судові засідання, судом відносно ОСОБА_7 19.09.2024 року оголошувася розшук.

07.11.2024 року ОСОБА_7 затримано та доставлено до суду і суд з урахуванням невиконання покладених, на ОСОБА_7 обовязків прийняв рішення про зміну запобіжного заходу.

З мотивами прийняття зазаначеного рішення погоджується суд апеляційної інстанції.

Також захисник звертав увагу суду на наявність нагород ОСОБА_7 відзнакою за військову службу.

Суд першої інстацнії вірно вказав на те, що відзнакою, на яку посилається захисник, обвинувачений був нагороджений 17.02.2016 року, тобто понад вісім років тому, а на даний час у провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області перебуває два кримінальних провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 407 КК України, що спростовують твердження сторони захисту щодо позитивної характеристики обвинуваченого за місцем його служби.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

При цьому, застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Вирішуючи питання доцільності зміни запобіжного заходу у виді застави на запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін, колегія судів приходить до висновку, що враховуючи тяжкість обвинувачення, специфіку і фактичні обставини вчинення злочину, наявна необхідність у застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначеним строку у межах 60 днів.

Також відсутні підстави, які б спростовували тих вагомих ризиків, які обґрунтовують подальше його тримання під вартою, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.370, 372 КПК України, практиці ЄСПЛ, а тому підстав для її скасування та обрання іншого виду запобіжного заходу ОСОБА_7 , про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали в даному провадженні не встановлено.

Керуючись ст. 404, 405 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.11.2024 року про зміну застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4