Справа № 362/7156/24
Провадження № 1-кс/362/782/24
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 жовтня 2024 року

слідчий суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю слідчого - ОСОБА_3 ,

власника майна - ОСОБА_4 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в місті Василькові Обухівського району Київської області клопотання слідчого про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідча, за погодженням з прокурором, звернулася до суду із клопотанням у якому просить накласти арешт на майно вилучене під час обшуку.

Слідча в судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд клопотання у її відсутності.

Власник майна і його представник в судовому засіданні заперечили щодо вимог клопотання та просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що вилучені предметі не є доказами вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий ОСОБА_3 , який проводив обшук, в судовому засіданні зазначив, що він вирішив вилучати вказані предмети.

Вислухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали клопотання, приходжу до наступних висновків.

З Витягу з кримінального провадження вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.10.2024 року внесено відомості за № 120 241 111 400 006 61 за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

Частина друга статті 168 КПК України передбачає, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

За нормою частини сьомої статті 236 КПК України вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Як вбачається із змісту резолютивної частини ухвали слідчого судді від 10.10.2024 року, було надано дозвіл на проведення обшуку: «з метою відшукання паливно - мастильних матеріалів, мобільних телефонів, а також інших предметів та речей, які б вказували на причетність до зазначеного кримінального правопорушення та можуть містити на собі відомості, необхідні для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню та мати доказове значення.».

Отже, за змістом ухвали слідчого судді від 10.10.2024 року про проведення обшуку та норми ч. 7 ст. 236 КПК України, слідчий суддя приходить до переконливого висновку, що вказані у клопотанні слідчого мобільні телефони - не є тимчасово вилученим майном, оскільки таке майно (мобільні телефони) входить до переліку майна, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і воно не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу.

Паливно-мастильні матеріали під час обшуку не вилучено.

Також, відповідно до протоколу обшуку від 16.10.2024 року в ході обшуку було виявлено і вилучено тримачі для сім-карт і планшет.

Постановою слідчого від 16.10.2024 року зазначене майно, що обуло вилучене під час обшуку визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Вирішуючи дане клопотання по суті вимог, слідчий суддя виходить з наступного.

Дане клопотання подано слідчим із посиланням на пункт 1 частини другої статті 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, відповідно до частини третьої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із нормою статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Пункт 2 частини другої статті 173 КПК України передбачає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Зокрема, вилучені під час обшуку тримачі для сім-карт і планшет, слідчий оцінює як «інші предмети та речі, які б вказували на причетність до зазначеного кримінального правопорушення та можуть містити на собі відомості, необхідні для встановлення об`єктивної істини по кримінальному провадженню та мати доказове значення.».

Проте, тримачі для сім-карт - це пластикові картки в яких було закріплено сім-карти операторів мобільного зв`язку та вони не є засобом для зв`язку.

Як зазначив у судовому засіданні власник майна, вилучений планшет не має опції для використання мобільного зв`язку та використовувався виключно для користування Інтернетом через Wi-Fi й належить іншій особі, а не йому.

У зв`язку із цим, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучені під час обшуку і не зазначені в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку, тримачі та планшет, не може бути використано як докази у даному кримінальному провадженні.

Тобто, у даному випадку відсутні достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Таким чином, з урахуванням змісту ухвали слідчого судді про обшук та вид вилучених речей, слідчий суддя приходить до висновку, що вилучені під час обшуку тримачі та планшет не є тимчасово вилученим майном в розумінні норми частини другої статті 167 КПК України, оскільки відсутні достатні підстави вважати, що вони:

- підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

- призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

- є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

- одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини першої статті 173 КК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зокрема, під час розгляду клопотання в судовому засіданні не доведено необхідність такого арешту.

Як наслідок, відсутні ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Таким чином, враховуючи норми статей 170 - 173 Глави 17 Розділу ІІ КПК України, приходжу до висновку про відсутність підстав для арешту вказаного майна.

За таких обставин, в задоволенні клопотання слід відмовити як безпідставного і необгрунтованого.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170 - 175, 236 КПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя

Дата складення повного судового рішення - 28 жовтня 2024 року.