Провадження № 11-кп/824/3729/2024 Суддя в II-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представників потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0003471 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 на вирок Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України (США), уродженця с. Ставниця, Летичівського району, Хмельницької області, з повною вищою освітою, архієрея ПЦУ, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2010 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт;

цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_12 задоволено частково;

стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_10 30 000 грн 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 6 700 грн 00 коп. на відшкодування витрат на проведення соціально-психологічного дослідження та 20 000 грн. 00 коп. на відшкодування витрат на правову допомогу;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , о 18 годині 53 хвилини, неподалік під`їзду будинку АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту з ОСОБА_10 , який виник на ґрунті неприязних сусідських відносин, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , схопив лівою рукою за рукав верхнього одягу правої руки ОСОБА_10 та утримуючи її, наніс декілька ударів кулаком правої руки в область тулубу та рук останньої, після чого декілька разів штовхнув потерпілу, чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник указав на незаконність вироку у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування доводів скарги указав на те, що під час досудового розслідування були істотно порушенні права обвинуваченого, які проявились у порушенні права на захист ОСОБА_12 щодо збирання, надання доказів, та у неодноразовій відмові захиснику у наданні матеріалів кримінального провадження та відеозаписів долучених до матеріалів справи на ознайомлення, зокрема технічних носіїв інформації з аудіо-відеозаписами судових засідань про допит потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та допит обвинуваченого ОСОБА_12 , що мають істотне значення для неупередженого розгляду кримінального провадження. Окрім цього, за заявою захисника про надання записів судових засідань, судом було надано неякісний аудіозапис судового засідання від 23.01.2023 року, оскільки на йому містяться сторонні шуми, не відображено більшої частини аудіозапису, що унеможливлює зрозуміти обставини розгляду справи. Крім того, судом під час розгляду справи не враховано провокативну поведінку потерпілої ОСОБА_10 , а саме, вживання нею алкогольних напоїв під час конфлікту, висловлення погроз вбивством та фізичною розправою, відносно помічниці архієрея - ОСОБА_13 . Крім цього, місцевим судом відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної експертизи для визначення психологічного стану ОСОБА_12 , який перебував під час конфлікту під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілої ОСОБА_10 . Однак, судом безпідставно виключено такий стан ОСОБА_12 , без призначення та проведення відповідної судової експертизи. Окрім цього, місцевим судом було допущено неповноту судового розгляду, оскільки 03 жовтня 2023 року судом було відхилено клопотання захисника про допит свідка ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_17 , які би підтвердити всі обставини та спростували показання потерпілої ОСОБА_10 щодо обставин отримання нею тілесних ушкоджень. Захисник звернув увагу на те, що місцевим судом безпідставно відмовлено у клопотанні захисника про визнання недопустимим у якості доказу повідомлення про завершення досудового розслідування, оскільки захисника із вказаним документом ознайомила не уповноважена на те особа без відповідного доручення прокурора. Вказав на те, що під час судового розгляду, захисником було подано клопотання про проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_18 та обвинуваченого ОСОБА_12 . Однак, місцевим судом було відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки відповідно до зібраних доказів, що були досліджені в судовому засіданні, на переконання суду, не було необхідності у проведенні слідчого експерименту. На думку захисника, наведені доводи суду є необґрунтованими, оскільки відповідно із дослідженими в судовому засіданні фрагментів відеозаписів та інших доказів поданих стороною обвинувачення, судом достовірно не встановлено те, що ОСОБА_12 при триманні лівою рукою за щільний рукав верхнього одягу правої руки ОСОБА_10 та знаходженні обличчями один до одного, спричинив ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження. На переконання захисника, висновки суду в частині причин обставин, дій, а також причинного зв`язку та умислу, містять істотні суперечності, оскільки не доведені належними доказами та не відповідають дійсності. Крім того, суд призначаючи покарання ОСОБА_12 не взяв до уваги стан здоров`я останнього, а також те, що обвинувачений нещодавно переніс тяжку операцію, що підтверджується медичною документацією. На переконання захисника, призначене покарання є досить жорстоким, оскільки ОСОБА_12 фізично не зможе його виконати через стан здоров`я. Окрім цього, заявлений потерпілою ОСОБА_10 розмір моральної шкоди не відповідає критеріям розумності та справедливості та фактично є не підтвердженим належним чином. Просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_12 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення. В задоволенні цивільного позову ОСОБА_10 відмовити.

В поданій обвинуваченим апеляційній скарзі викладено аналогічні доводи апеляційної скарги захисника та підтримано її вимоги. Просив вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_12 складу кримінального правопорушення.

В поданих запереченнях на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_11 , представник потерпілої ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_8 вказав на необґрунтованість поданих скарг, а вирок вважав законним та обґрунтованим. При цьому, твердження обвинуваченого про його невинуватість у пред`явленому обвинуваченні є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні. Доводи скаржників про допущення потерпілою ОСОБА_10 провокаційної поведінки є безпідставними та спрямовані на уникнення відповідальності обвинуваченого. Окрім того, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_12 , обґрунтовано, врахувавши позицію прокурора, потерпілої та її представників, призначив покарання враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого. Окрім цього, суд вирішуючи питання цивільного позову, обґрунтовано прийшов до висновку, що потерпіла понесла моральні страждання, пов`язані із розладом нормального життя у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями. Просив апеляційні скарги обвинуваченого та захисник, залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника, який обидві апеляційні скарги підтримав, підтвердив їх доводи. Вважав, що вирок підлягає скасуванню із підстав, передбачених п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, оскільки у матеріалах справи відсутні записи двох судових засідань, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і підставою для призначення нового розгляду у суді першої інстанції у ході якого має бути усунута як неповнота судового розгляду, так і інші порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції. Просив вирок скасувати та призначити новий розгляду у суді першої інстанції;

обвинуваченого, який підтримав обидві апеляційні скарги, дав пояснення аналогічні поясненням захисника, просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції;

потерпілу та її представників, які заперечували проти задоволення обох апеляційних скарг, вирок вважали законним та обґрунтованим, просили відмовити у задоволенні обох апеляційних скарг, а вирок залишити без змін;

прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, просили вирок залишити без змін, а в задоволенні обох апеляційних скарг відмовити;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні обох апеляційних скарг необхідно відмовити, а вирок в порядку ч.2 ст. 404 КПК України змінити в частині призначеного покарання.

Як вбачається із апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, а також відповідно до їх пояснень у ході апеляційного розгляду, ними порушено питання про скасування вироку у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яким на їх думку, є відсутність записів двох судових засідань, а саме судових засідань від 11.01.2023 року та 23.01.2023 року. Між тим, ці доводи не відповідають вимогам закону і погодитись із ними не можливо.

Відповідно до п.7 ч.2 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є не виконання вимог про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судове провадження у суді першої інстанції фіксувалось за допомогою технічних засобів, в матеріалах справи знаходяться відповідні носії, які були переглянуті у ході апеляційного розгляду. Відповідно до цих носіїв, у ході судового розгляду здійснювалось фіксування як за допомогою відео фіксуючої, так і за допомогою аудіо фіксуючої апаратури, наявні технічні носії інформації містять аудіо записи та відеозаписи судових засідань. Відсутність записів двох судових засідань не можливо розцінити як не виконання судом першої інстанції вимог про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів. На думку колегії суддів, відсутність записів двох судових засідань жодним чином не могла вплинути на ухвалення судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення, тому це порушення положень КПК України не можливо визнати істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону яке тягне скасування вироку. Колегія суддів звертає увагу і на те, що відсутність записів двох судових засідань, зазначених захисником, не може вплинути на перевірку судом апеляційної інстанції законності та обґрунтованості вироку Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_12 , а також вирішення питання про належність та допустимість доказів, їх достатності та взаємозв`язку. Так, судові засідання на яких досліджувались указані докази зафіксовані із належною повнотою, яка дає змогу колегії суддів вивчити ці докази, дати їм належну оцінку та дійти до висновків про законність рішення суду першої інстанції у цій частині. Натомість, із журналу судових засідань від 11.01.2023 та від 23.01.2023, аудіо запис фіксації яких фактично відсутній у матеріалах кримінального провадження, вказує на те, що у цих засіданнях вирішувались питання про порядок та обсяг дослідження доказів, долучення ряду доказів сторонами судового провадження та фактично, докази на підтвердження предмету доказування у даному кримінальному провадженні не досліджувалися. Наведене у свої сукупності указує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги у цій частині та відсутність підстав для їх задоволення. Підстав для скасування вироку із призначенням нового судового розгляду у зв`язку із порушенням судом першої інстанції вимог п.7 ч.2 ст. 412 КПК України колегія суддів не вбачає.

Інші порушення КПК України, на які вказав захисник, на думку колегії суддів не є такими, які перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто не є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із чим не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного вироку. Колегія суддів звертає увагу на те, що ці порушення були предметом дослідження у суді першої інстанції, судом їм була надана відповідна оцінка із якою колегія суддів погоджується. Підстав для скасування вироку за наявності цих порушень колегія суддів не вбачає.

Як вбачається із обох апеляційних скарг, апелянтами оспорюються висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає за необхідне проаналізувати докази, якими суд першої інстанції обґрунтував свої висновки в частині доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення з точки зору законності висновків суду першої інстанції в частині належності та допустимості цих доказів та доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи обох апеляційних скарг про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення спростовуються зібраними у справі доказами, а саме:

фактичними обставинами, які встановлюються за допомогою відеозапису наданого потерпілою ОСОБА_10 , який зроблений за допомогою камер відеоспостереження під`їзду будинку АДРЕСА_2 , від 16.10.2021 року. Так, із указаних відеозаписів вбачається те, що о 18 год. 53 хв., з лівої сторони в полі зору з`являються жінка та чоловік. У жінці на цих та подальших кадрах впізнається потерпіла за зовнішніми ознаками у тому числі і за обличчям. Чоловік на вигляд: середнього зросту, середньої тілобудови, на голові кепка темного кольору, на обличчі борода коротка, одягнений в куртку (кофту) темно сірого кольору з лініями у вигляді клітинок, темні штани та темне взуття. У цьому чоловікові на цих та подальших кадрах впізнається обвинувачений за зовнішніми ознаками у тому числі і за обличчям. Між останніми відбувається розмова, в ході якої чоловік штовхає жінку та своєю лівою рукою тримає останню за рукав її правої руки та своєю правою рукою наносить удар в область живота жінки. Після чого вказаний чоловік декілька разів штовхає жінку та замахується правою рукою. Жінка в свою чергу відходить в сторону від чоловіка, уникаючи його. Після чого, вказаний чоловік ногою відштовхує предмет схожий на мобільний телефон, який знаходився на асфальтному покритті в сторону клумби та зникає з поля зору. Через декілька секунд, чоловік знову повертається до жінки та між ними знову відбувається розмова та чоловік знову штовхає жінку. Після чого останній зникає в стороні. Жінка підійшовши до клумби, із землі підіймає предмет схожий на мобільний телефон та здійснює телефонний дзвінок. Колегія суддів звертає увагу на те, що у ході судового розгляду був оглянутий як сам відеозапис, так і досліджений протокол перегляду відеозапису від 01.11.2021 року, (т. 1 а. п. 190-207);

фактичними обставинами, які встановлюються із висновку судово-медичної експертизи № 042-1622-2021 від 18.11.2021 року, відповідно до якого, при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у неї виявлені наступні тілесні ушкодження: синці - по задній поверхні правого плеча в середній та нижній третинах та лівого плеча в середній третині, задній поверхні правого плеча в середній третині, задній поверхні правого плеча в середній третині, задній поверхні лівого плеча в нижній третині. Вказані ушкодження спричинені тупим предметом (предметами), могли утворитись 16.10.2021 року, внаслідок не менш 6-ти травматичних дій та відносяться до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. (т. 1 а. п. 183-188);

фактичними обставинами, які встановлюються із показань потерпілої ОСОБА_10 . Із цих показань вбачається те, що того дня, коли мала місце дана подія, вона стояла біля під`їзду та очікувала на родичів, щоб допомогти їм припаркуватися. Близько 19 години вона зустріла сусідку, яка проживає разом із обвинуваченим, і яка на днях підходила до них. Вона запитала у сусідки чи це вона проживає поверхом нижче, і сказала, щоб вона перед тим як приходити вночі і дзвонити до них, краще би поцікавилася де саме лає собака, оскільки собака лає не в них, а в інших сусідів. Сусідка пішла, потім з`явився обвинувачений, який підбіг та схопив її за передпліччя, вона запитала, що трапилося та він відразу став її ображати, погрожувати та бити у грудну клітку, тягав її, вимагаючи щоб вони з`їхали із квартири або ж вгамували свою собаку. Коли обвинувачений відпустив її, конфлікт продовжився, після чого він знову схватив її за руку та став бити кулаком в груди та живіт. Через штовханину у неї із рук випав телефон і обвинувачений пнув його ногою. Потім обвинувачений пішов, при цьому продовжував кричати та погрожувати. Вона підняла телефон та подзвонила чоловікові та сказала, що її побив сусід. Вона зателефонувала голові ОСББ, щоб запити чи працюють камери біля будинку, він сказав, що так і сказав, щоб вона викликала працівників поліції, що вона і зробила. Коли приїхала поліція, вона написала заяву, потім працівники поліції запропонували викликати швидку, однак вона відмовилася, так як крові у неї не було, хоча наразі вона шкодує про це, оскільки як з`ясувалося пізніше їй було завдано тілесних ушкоджень. Далі вони сиділи із чоловіком на вулиці та чекали на поліцію та голову ОСББ. Після того як вона написала заяву в поліцію, вони із чоловіком прийшли в кімнату голови та стали переглядати відео. Голова записав відео на флешку, після чого чоловік переписав його. Потім до голови спустився обвинувачений, стався конфлікт між ним та її чоловіком, і вони вдруге викликали поліцію;

фактичними обставинами які встановлюються із показань свідка ОСОБА_14 , відповідно до яких, йому було відомо про конфлікт потерпілої та обвинуваченого, хоча очевидцем конфлікту він не був. Саме він, як голова ОСББ зробив копії відеозаписів події, які були зроблені за допомогою камер спостереження і віддав їх потерпілій;

фактичними обставинами, які встановлюються із показань свідка ОСОБА_18 - чоловіка потерпілої щодо побиття обвинуваченим потерпілої, що йому стало відомо із слів потерпілої, а також щодо обставин отримання відеозапису події, приєднаного до матеріалів справи, який був переглянутий у ході судового розгляду;

іншими доказами, дослідженими у ході судового розгляду.

Викладені докази, які були ретельно досліджені судом першої інстанції і яким суд першої інстанції дав належну оцінку, повністю спростовують твердження обвинуваченого про те, що він не причетний до інкримінованого йому кримінального правопорушення та доводять його вину у вчиненні кримінального правопорушення. Колегія суддів звертає увагу на неузгодженість показань обвинуваченого із фактичними даними, які встановлені із зазначеного вище відеозапису, в частині дій обвинуваченого під час конфлікту із потерпілою, дій потерпілої та інших фактичних обставин цієї події.

Оцінюючи зазначений відеозапис, колегія суддів звертає увагу на те, що він був зроблений за допомогою камер відеоспостереження, які були встановлені на будинку, де проживають потерпіла та обвинувачений. Тобто, зазначеними камерами протягом тривалого часу фіксувалась обстановка біля будинку незалежно від того, які події відбувалися чи могли відбуватися біля цього будинку, а указані вище відеозаписи були зроблені не із метою фіксування кримінального правопорушення. Це дає підстави стверджувати про те, що подія кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому камерами спостереження була записана випадково. Із наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначені вище відеозаписи мають ознаки ситуативного (випадкового) критерію, визначеного у рішенні Конституційного Суду України від 20.10.2011 року № 12-рп/2011, а тому вони, відповідно до зазначеного рішення, можуть визнаватись належним джерелом доказів. Колегія суддів звертає також увагу на те, що цей відеозапис був зроблений головою ОСББ ОСОБА_14 на прохання потерпілої та наданий дізнавачу потерпілою, яка, відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 93 КПК України має право збирати докази шляхом витребування речей чи копій документів та надавати їх особі, яка проводить дізнання. У ході як судового, так і апеляційного розгляду не встановлено те, що із указаними відеозаписами вчинялись будь-які дії, направлені на зміну наявної на них інформації. Така обставина спростовується показаннями свідка ОСОБА_14 , який робив копії цих відеозаписів, достовірність зазначених на цих відеозаписах обставин підтверджена потерпілою та фактично частково визнається обвинуваченим. Наведене дає підстави стверджувати про те, що фактичні обставини які встановлюються цим відеозаписом відповідають критерію допустимості.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що фактичні обставини, які встановлені зазначеними відеозаписами підтверджені потерпілою та частково підтверджені обвинуваченим. На думку колегії суддів обставини, які зафіксовані цими відеозаписами дають підстави у особі, яка фігурує у подіях на відеозаписах ідентифікувати саме обвинуваченого. Сумнівів у тому, що даними відеозаписами зафіксовані дії, які вчинялись саме обвинуваченим у колегії не виникають. Колегія суддів враховує те, що цими відеозаписами підтверджуються обставини висунутого обвинувачення. У сукупності вищенаведене указує на те, що фактичні обставини які встановлюються цим відеозаписом відповідають критерію належності.

Надаючи оцінку показанням потерпілої колегія суддів зважає на те, що ці показання повністю підтверджені фактичними обставинами, що встановлюються зазначеними вище відеозаписами. Як зазначено вище фактичні обставини, які встановлюються наведеними вище відеозаписами визнаються належними та допустимими доказами та такими, які об`єктивно відтворюють обставини вчинення кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому. У зв`язку із наведеним фактичні обставини, які встановлюються із показань потерпілої колегія суддів визнає належними та допустимими доказами.

Інші докази, які були досліджені судом першої інстанції та покладені судом в основу вироку не викликають у колегії суддів сумніву у їх належності та допустимості.

Колегія суддів зважає на те, що у ході апеляційного розгляду апелянтами були уточнені апеляційні вимоги та підтримані апеляційні скарги виключно у частині скасування вироку у зв`язку із наявністю істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Фактично апелянтами не було підтримане клопотання про повторне дослідження доказів у суді апеляційної інстанції. Враховуючи наведене, а також те, що колегія суддів погодилась із оцінкою доказів, що була дана судом першої інстанції, підстави для повторного дослідження доказів у суді апеляційної інстанції відсутні, колегія суддів визнала за можливе не досліджувати повторно докази у ході апеляційного розгляду.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_13 не можуть визнаватись такими, які виправдовують обвинуваченого, оскільки вона не була безпосереднім очевидцем конфлікту між обвинуваченим та потерпілою. Колегія суддів вважає, що показання цього свідка щодо подій які передували події кримінального правопорушення, поставленого у вину обвинуваченому та мотивів дій обвинуваченого не можуть враховуватися при вирішенні питання про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення показання свідка ОСОБА_13 не спростовують.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України доведена повністю. Доводи обох апеляційних скарг у цій частині колегія суддів визнає необґрунтованими і такими, які не спростовують висновків суду у цій частині, а тому обидві апеляційні скарги колегією суддів відхиляються.

Поряд із цим, колегія суддів вважає за необхідне у порядку ч.2 ст. 404 КПК України змінити вирок Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року в частині покарання, призначеного ОСОБА_12 .

Відповідно до частин першої та другої ст. 65 КК України покарання призначається у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цих вимог закону судом першої інстанції у повному обсязі дотримано не було. Так, судом не у повній мірі були враховані позитивні характеристики обвинуваченого, наявність у нього сану священнослужителя, можливості відбування покарання у зв`язку із виконанням свої обов`язків священнослужителя без шкоди для цього. Судом при вирішенні покарання не у повній мірі враховані і мотиви вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які за його переконанням були направлені на захист інтересів ОСОБА_13 . Неврахування цих обставин призвело до призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і особі обвинуваченого внаслідок його суворості в частині виду призначеного покарання. За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що вимогам ч.2 ст. 65 КК Україні та меті покарання, визначеній у ст. 50 КК України буде відповідати покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із чим колегія суддів вважає за можливе вирок змінити у частині покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

В задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого та захисника відмовити.

На підставі ч.2 ст.404 КПК України вирок Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_12 змінити в частині покарання.

Призначене вироком Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року ОСОБА_12 покаранняпом`якшити до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

В решті вирок Дарницького районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року щодо ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4