В И Р О К

Іменем України

10 вересня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорки ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0000144 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка, Києво-Святошинського району, Київської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, непрацюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Двадцять третього лютого 2024 року близько 01 години ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0100, яка розташована неподалік буд. АДРЕСА_3 , побачив насадження туй «Смарагд» та «Little Giant», після чого у останнього виник злочинний умисел, спрямований на викрадення вказаних туй.

Реалізуючи свій злочинний умисел, у цей же день та час ОСОБА_4 , в умовах воєнного стану, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, вирвав із землі 35 туй «Смарагд» віком 6 років, висотою 1,5 м, вартістю 856 грн за одну тую, загальною вартістю 29960 грн та 15 туй «Little Giant» віком 6 років, висотою 0,3 м, вартістю 323 грн 33 коп., загальною вартістю 4849 грн 95 коп., таким чином викрав вказані туї, які належать ОСОБА_6 .

Надалі, ОСОБА_4 з викраденим майном з місця вчинення злочину втік та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 34809 грн 95 коп.

Отже, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду справи обвинувачений винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, щиро розкаявся та надав показання, які повністю відповідають висунутому обвинуваченню.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину іншими учасниками судового засідання також не заперечується.

За клопотанням прокурорки, підтриманим стороною захисту, потерпілою та її представником, судовий розгляд проведено відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому ОСОБА_4 та іншим учасникам процесу судом роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права заперечувати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, але від якого тяжких наслідків не настало, добровільне часткове відшкодування обвинуваченим заподіяної ним шкоди у розмірі 1600 грн, що не заперечується потерпілою, відсутність в органах місцевого самоврядування на обвинуваченого будь-яких компрометувальних матеріалів, а також його щире каяття.

Окрім того, суд враховує обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого є визнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, щире каяття, активне сприяння його розкриттю та часткове добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Не залишає суд поза увагою думку потерпілої та її представника, які наполягали на суворості покарання, через те, що обвинувачений раніше судимий, на шлях виправлення не став та вчинив даний злочин, від якого потерпілій були завдані тяжкі наслідки, які, крім іншого, обвинувачений досі не відшкодував. Отже, потерпіла та її представник вважають, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання відповідно до ст. 75 КК України є неможливим.

Суд не погоджується з такою думкою потерпілої та її представника з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового кримінального правопорушення і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 18.11.2016 звільнено від відбування покарання, призначеного вироком цього ж суду від 06.11.2014 у виді трьох років позбавлення волі з випробуванням два роки, у зв`язку з закінченням іспитового строку, а відтак останній, відповідно до ст. 89 КК України, вважається не судимим.

Суд також не погоджується з думкою потерпілої та її представника щодо настання тяжких наслідків від вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Відповідно до сталої судової практики, зокрема, п. 5 ч. 1 ст. 67 КК України (обставини, які обтяжують покарання) така обставина як тяжкі наслідки, завдані злочином, належить до числа так званих оціночних понять, зміст і обсяг якого залежать від особливостей конкретної справи і тому щоразу встановлюються судом з урахуванням всіх його обставин, за винятком тих випадків, коли тяжкі наслідки спеціально зазначені і певним чином описані у відповідних статтях Особливої частини Кримінального кодексу.

При віднесенні наслідків до числа тяжких слід враховувати важливість (соціальну цінність) тих суспільних відносин, яким злочином заподіюється шкода, а також ступінь заподіяння цієї шкоди, яка залежить від характеру (змісту) і розміру (обсягу) завданого об`єкту збитку. До тяжких наслідків судова практика відносить, зокрема, загибель людей, заподіяння тяжкої шкоди здоров`ю людини, великий матеріальний збиток, порушення основних конституційних прав і свобод людини та громадянина, дезорганізацію діяльності органів державної влади і управління, роботи підприємств, установ і організацій тощо.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що потерпілій ОСОБА_6 була відшкодована шкода шляхом повернення туй та шляхом сплати їй обвинуваченим 1600 грн. Своєю чергою, факт загибелі рослин після їх повернення, ані потерпілою, ані її представником не був будь-яким чином доведений. До того ж ці обставини, згідно зі ст. 349 КПК України, у судовому засіданні не досліджувались.

За таких обставин пояснення потерпілої та її представника щодо заподіяння потерпілій протиправними діями ОСОБА_4 тяжких наслідків є голослівними й не можуть братись до уваги судом при призначенні останньому покарання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та запобігання нових злочинів у виді позбавлення волі.

Разом з тим, враховуючи часткове відшкодування обвинуваченим під час досудового розслідування шкоди у розмірі 1600 грн, що не заперечується потерпілою, його активне сприяння у розкритті даного кримінального правопорушення, повне визнання своє вини, критичне ставлення до скоєного злочину та повне визнання цивільного позову потерпілої щодо відшкодування їй матеріальної шкоди в обсязі пред`явленому стороною обвинувачення та 18500 грн моральної шкоди, у сукупності свідчить про щирість розкаяння ОСОБА_4 у вчиненому злочині. Також беручи до уваги, що від даного кримінального правопорушення тяжких наслідків не настало, особу обвинуваченого, наявність наведених вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, правову позицію прокурорки про можливість виправлення ОСОБА_4 без ізоляції його від суспільства, суд вважає, що обвинуваченого можливо звільнити від відбування наведеного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України.

За приписами ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на повне визнання обвинуваченим позовних вимог потерпілої ОСОБА_6 , цивільний позов останньої про стягнення зі ОСОБА_4 34809 грн 95 коп. матеріальної та 18500 грн моральної шкоди, підлягає задоволенню.

За правилами ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави витрати за проведення експертиз.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у порядку, визначеному ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну свого місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити повністю.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 34809 (тридцять чотири тисячі вісімсот дев`ять) грн 95 коп. та 18500 (вісімнадцять тисяч п`ятсот) грн моральної шкоди.

Стягнути зі ОСОБА_4 на користь держави 6815 (шість тисяч вісімсот п`ятнадцять) грн 52 коп. витрат за проведення експертиз.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 05.03.2024 на 35 туй «Смарагд», 13 туй «Little Giant», скасувати та повернути потерпілій ОСОБА_6 .

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.

Вирок набирає законної сили після закінчення вказаного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: