ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2264/24 Справа № 193/20/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення.

Мотивуючи своє рішення суд вказав, що засуджений ОСОБА_6 за вироком суду хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його посередню характеристику, поведінку протягом всього строку відбування покарання та з огляду на численні його судимості і не бажання його, як з`ясувалося, повернутися після попередніх своїх ув`язнень до правослухняної поведінки та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення слід відмовити.

З вказаною ухвалою суду засуджений ОСОБА_6 не погодився та оскаржив в апеляційному порядку. Вказує, що прибувши до СВК 45 03.11.2022 р. одразу пішов працювати. У січні 2023 р. працює без заробітної плати, щоб заробити певні заохочення та скоріше піти додому. Вказує, що брав участь у ремонті відділення, до роботи ставиться добросовісно. Вказує, що активно приймає участь у житті відділення, режим не порушує, із засудженими не конфліктує, вимоги адміністрації виконує. За період відбування порушень не має, має одне заохочення. Вказує, що адміністрація установи не може його працевлаштувати, щоб він мав змогу виплачувати позов. Вказує, що після звільнення хоче піти воювати та захищати країну, вдома у нього сім`я яка потребує підтримки. Просить переглянути справу та винести нове рішення про умовно-дострокове звільнення.

Сторони кримінального провадження про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, це підтверджується наявними матеріалами справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку засудженого та його захисника, які просили задовольнити вимоги апеляційної скарги засудженого та застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, думку прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_6 був засуджений за вироком Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.01.2021 за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі.

Після чого його засудили за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.03.2021 за ч.3 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років і 1 місяця позбавлення волі.

03.08.2021 за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зміненого 17.11.2021 ухвалою Дніпровського апеляційного суду, ОСОБА_6 було засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Після чого 21.06.2022 за вироком Дніпровського апеляційного суду його було засуджено за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі.

Вироком, 22.08.2022, постановленим Тернівським районним суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_6 було засуджено за ч.3 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання: 12.10.2020. Кінець строку відбування покарання: 12.04.2025.

Станом на дату розгляду судом першої інстанції клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання 22.04.2024 засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання.

Відповідно до характеристики, затвердженої начальником Софіївської ВК-45 15.01.2024, засуджений з 12.10.2020 утримувався в Державній установі «Криворізька установа виконання покарання (№ 3)», де характеризувався вкрай негативно, зокрема за порушення режиму утримання мав 4 стягнення, жодних заохочень там не отримував.

З 26.11.2022 міру кримінального покарання став відбувати у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання у ній ОСОБА_6 характеризується посередньо. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, має 1 заохочення, отримане ним у вигляді подяки за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці у ІІ кварталі 2023. Стягнень не має. У взаємовідносинах з іншими за засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи виконання покарань не завжди щирий та доброзичливий. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. За станом здоров`я є працездатним, виконує роботи з благоустрою лише під наглядом адміністрації установи. Заходи виховного впливу відвідує регулярно, реагує на них позитивно. Підтримує соціально зв`язки з сестрою та батьком. За вироком суду має невідшкодовані процесуальні витрати у розмірі 2288,30 грн., але виконавчі листи до установи не надходили.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, що засуджений не вперше відбуває покарання у вигляді позбавлення волі, раніше 8 разів засуджувався за вчинення таких самих тяжких умисних злочинів проти власності, з яких тричі реально відбував покарання у виді позбавлення волі. Крім того до засудженого вже одного разу застосовувалося умовно-дострокове звільнення 11.04.2011, а також заміна невідбутого покарання більш м`яким, позбавлення волі на обмеження волі 30.12.2015.

На підставі викладеного та на підставі інших наявних матеріалів справи апеляційний суд зазначає, що судами під час призначення ОСОБА_6 попередніх покарань вже застосовувалися численні законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте ОСОБА_6 на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав завжди повертався до вчинення нових умисних злочинів, засуджений є особою, яка схильна до скоєння злочинів, зокрема проти власності. При цьому попередні покарання засудженого ніколи не досягали мети його виправлення.

Судом першої інстанції вірно враховано поведінку засудженого під час утримання його у слідчому ізоляторі, який чотири рази порушував режим утримання 20.08.2021, 30.08.2021, 15.02.2022 та 28.02.2022, за що рівну кількість разів піддавався дисциплінарним стягненням, при цьому не тільки у вигляді доган, а й у вигляді найсуворішого стягнення - карцеру 10 діб за створення конфліктної ситуації у камері.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявність одного заохочення при попередніх чотирьох стягненнях, які хоча і погашені за строками давності, проте не свідчать про сталу та позитивну динаміку виправлення засудженого.

Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції враховано зміст клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, данні які містяться в особовій справі засудженого, наданою керівництвом установи виправної колонії, де наразі засуджений відбуває покарання, та пояснення представника цієї колонії, дані які характеризують особу засудженого в цілому, відбуття не менше 2/3 строку покарання, однак зазначене не може бути безумовною підставою для застосування ст. 81 КК України, враховуючи наведені вище обставини, які характеризують в цілому особистість ОСОБА_6 дані про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень проти власності, отже ОСОБА_6 не довів на даний час сумлінною поведінкою та ставленням до праці своє виправлення, тоді як відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже на даному етапі, враховуючи наведене колегія суддів вважає неефективним та недоцільним застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення.

На час розгляду апеляційної скарги, враховуючи кримінальні правопорушення за яке він засуджений та особу засудженого, встановлено, що цілі покарання призначеного ОСОБА_6 , не досягнуті в більш короткий термін, ніж це визначено вироком суду.

Доводи апеляційної скарги, що засуджений працює безоплатно днювальним у відділенні установи, до роботи ставиться добросовісно, тобто немає ніякого прибутку, приймає участь у житті відділення, режим не порушує, із засудженими не конфліктує, вимоги адміністрації виконує, має соціальні зв`язки з родичами, враховуються судом апеляційної інстанції при вирішені питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та зазначає, що окрім зазначених відомостей враховується сукупність низки інших факторів, які в даному випадку не вказують на можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 .

Апеляційний суд зазначає, що обвинуваченому потрібен час для переосмислення своєї поведінки, яка повинна відобразитись у матеріалах справи для оцінки основного і вирішального факту досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого. Наразі наявні матеріали справи не вказують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

З урахуванням наведеного апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання та скасування оскаржуваної ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404,405,407, 539 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2024 року про залишення без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді