КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №758/7400/24 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4719/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Юрпрофі-К» - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001531 від 11 грудня 2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.197-1, ч.ч.3, 4 ст. 358 КК України,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001531 від 11.12.2023 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.197-1, ч.ч.3, 4 ст. 358 КК України.

Накладено арешт на нежилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 139,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, що на праві власності належить ТОВ «Юридична фірма «Юрпрофі-К», , в частині заборони його відчуження у будь-який спосіб та розпорядження ним, у тому числі вчинення щодо вказаного майна будь-яких правочинів та здійснення реєстраційних дій.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ТОВ «Юридична фірма «Юрпрофі-К» - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт на майна.

Обгрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала про арешт майна суперечить нормам КПК України, дійсним обставинам справи та матеріалам, наданим органом досудового слідства до суду, є безпідставною та протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт вказує, що органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що нежилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Також зазначає, що слідчий суддя формально підійшов до прийняття ухвали про арешт майна.

Стверджує, що арешт накладено необґрунтовано, так як у справі відсутні обставини, з якими закон пов`язує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

У вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту не повідомлялось про підозру, відсутні дані, котрі вказують на наявність доказів щодо вчинення злочину конкретною особою, не досліджено розумність та співмірність обмеження права власності, у зв`язку з відсутністю цивільного позову, а отже і встановленої суми заподіяних збитків.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній доводів та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні слідчого відділу Подільського УП ГУНП в м. Києві знаходяться матеріали кримінального провадження № 0001531 від 11.12.2023 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 197-1, ч.ч. 3, 4 ст.358 КК України, за фактом самовільного зайняття земельної ділянки по

АДРЕСА_1 відповідно до статті 36 КПК України здійснюється нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва.

17 червня 2024 року прокурор Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 звернувся до Подільського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001531 від 11.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.197-1, ч.3, 4 ст. 358 КК України.

Клопотання обґрунтоване з посиланням на те, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001531 встановлено, що надійшло повідомлення від Голови громадської ради при виконавчому органі Київської міської ради про вчинення ТОВ «Юридична фірма «Юрпрофі-К» правопорушення під час забудови земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 .

Так, на підставі договору купівлі-продажу нежилого будинку площею 78,4 кв.м. № 2296 від 31.07.2013 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , на праві приватної власності ТОВ «Юридична фірма «Юрпрофі-К» належить об`єкт нерухомого майна із реєстраційним номером 00 за адресою м. Київ, вул. Вишгородська 69 літ. «З».

В подальшому, приватним нотаріусом ОСОБА_9 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 56090202 (про внесення зміни загальної площі об`єкта) від 08.01.2021 року відносно нерухомого майна 00 за адресою: АДРЕСА_1 . У відповідності до вказаного рішення загальна площа об`єкта нерухомого майна була збільшена з 78,4 кв.м до 139,3 кв.м.

При цьому, як встановлено в ході слідства, підставою для прийняття вказаного рішення, серед іншого, слугували технічний паспорт на нежилий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений ТОВ «БТІ Груп» на замовлення ТОВ «Юридична фірма «Юрпрофі-К» від 18.12.2020 року та висновок про технічні показники об`єкта нерухомого майна від 18.12.2020 року № 357 на нежилий будинок АДРЕСА_1 .

У відповідь на запит прокурора від ТОВ «БТІ Груп» отримано інформацію, що на замовлення ТОВ «Юридична фірма «Юрпрофі-К» технічний паспорт на нежилий будинок АДРЕСА_1 та висновок про технічні показники об`єкта нерухомого майна від 18.12.2020 року, не виготовлялись та не видавались. Надані документи містять ознаки підробки.

Згідно повідомлення від Голови громадської ради за результатами виїзної наради було зафіксовано, що загальна площа будівлі, яка вказана в документах, на підставі яких була відкрита контрольна картка на тимчасове порушення благоустрою №22070004-ПД та отримане повідомлення про початок виконання будівельних робіт N? KB74, мають розбіжність. У договорі купівлі-продажу площа зазначена як 78,4 кв.м., але у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який зареєстрований на підставі цього ж договору купівлі-продажу, ця площа вказана як 139,3 кв.м.

За інформацією Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - Бюро) відповідно до даних реєстрових книг по нежитловому фонду за адресою в АДРЕСА_1 , первинна реєстрація права власності на нежилий будинок, загальною площею 78,40 кв.м. (літ. З), була проведена за територіальною громадою міста.

Далі право власності на нежилий будинок площею 78,40 кв.м. (літ. З) перейшло та було зареєстровано за ТОВ «БК «Дніпротрансбуд» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.08.2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (дата реєстрації 03.10.2012 року).

Згідно з матеріалами реєстраційної справи, Бюро проводило 06.05.2009 року та 24.07.2012 року технічну інвентаризацію нежитлової будівлі, якою встановлено загальну площу будівлі - 78,4 кв.м.

Згідно інформації з Департаменту земельних ресурсів у відповідності до даних Міського земельного кадастру земельна ділянка площею 0,0225 га (обліковий код 85:159:0020) на АДРЕСА_1 » обліковується за ТОВ «Юридична фірма «Юрпрофі-К».

Так, 30.05.2024 року прокурором Подільської окружної прокуратури м. Києва винесено постанову про призначення експертизи.

Слідчим із залученням спеціаліста 04.06.2024 року проведено огляд нежитлової будівлі за адресою АДРЕСА_1 , під час якого встановлено проведення будівельних робіт та здійснено зовнішні обміри, проте огляд приміщення з внутрішньої сторони не проведено, у зв`язку з відсутністю доступу до приміщення.

Постановою слідчого від 05.06.2024 року нежитлова будівля із реєстраційним номером 00 за адресою АДРЕСА_1 на підставі ст. 98 КПК України визнана речовим доказом, оскільки речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор у клопотанні зазначав, що оскільки в ході досудового розслідування отримано інформацію про проведення будівельних робіт із зазначенням недостовірних даних у документах дозвільного характеру та ймовірного самовільного зайняття та забудови земельної ділянки площею 0,0225 га, обліковий код ділянки 85:159:0020, виникла необхідність у накладенні арешту на об`єкт нерухомого майна - нежилий будинок із реєстраційним номером 00 за адресою: АДРЕСА_1 з метою забезпечення збереження вказаного речового доказу та унеможливлення подальшого його перепродажу.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001531 від 11.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.197-1, ч.ч.3, 4 ст. 358 КК України.

Накладено арешт на нежилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 139,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, що на праві власності належить ТОВ «Юридична фірма «Юрпрофі-К», , в частині заборони його відчуження у будь-який спосіб та розпорядження ним, у тому числі вчинення щодо вказаного майна будь-яких правочинів та здійснення реєстраційних дій.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № №0001531 від 11.12.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.197-1, ч.ч.3, 4 ст. 358 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою його збереження як речового доказу у вказаному кримінальному провадженні.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Так, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на нежилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 139,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 00, що на праві власності належить ТОВ «Юридична фірма «Юрпрофі-К», оскільки вказане нерухоме майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та постановою слідчого від 05.06.2024 року визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникненню майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводів представника власника майна, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено. При цьому, колегія суддів зауважує, що накладений слідчим суддею арешт жодним чином не обмежує права власника майна по володінню цим об`єктом нерухомого майна та користуванню ним, та спрямований виключно на збереження даного майна, як речового доказу, шляхом недопущення його відчуження та розпорядження ним.

Доводи апелянта про те, що органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що нежилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. З матеріалів провадження вбачається, що майно, а саме: нежилий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки є матеріальним об`єктом, що може містити на собі сліди кримінального правопорушення або інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на нежилий будинок, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що у вказаному кримінальному провадженні на момент застосування арешту не повідомлялось про підозру, відсутні дані, котрі вказують на наявність доказів щодо вчинення злочину конкретною особою, не досліджено розумність та співмірність обмеження права власності, у зв`язку з відсутністю цивільного позову, а отже і встановленої суми заподіяних збитків, колегія суддів до уваги не бере, так як слідчий суддя при розгляді клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно, дотримався вимог ст. 170 КПК України, за якою арешт допускається, зокрема, з метою збереження речових доказів на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 19 червня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма «Юрпрофі-К» - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4