Провадження № 1-кс/557/183/2024
Справа № 557/1195/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року селище Гоща

Слідчий суддя Гощанського районного суду ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в порядку статті 206 КПК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Гощанського районного суду з вищевказаною заявою, поданою в інтересах ОСОБА_4 , щодо незаконного затримання, яка подана в порядку ст.206 КПК України. У заяві адвокат просить зобов`язати навчальний центр Тучинський полігон негайно звільнити з під варти громадянина України ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 та доставити його до суду для з`ясування законності затримання його 17.07.2024 з 12 год. 00 хв. по теперішній час. Зазначає, що 11.07.2024 ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для оновлення даних та в цілях бронювання військовозобов`язаних. Після перевірки всієї інформації представниками ТЦК ОСОБА_4 був направлений на медичний огляд військово-лікарської комісії з метою визначення придтаності до військової служби, після проходження якої отримав повістку на 17.07.2024 о 20 год. 00 хв. 17.07.2024 о 12 год. 00 хв. ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 , після чого його утримували у вказаному відділі проти його волі, бкз наявного судового рішення, а в подальшому силоміць доставлено до Навчального центру Тучинського полігону. Вказує, що ОСОБА_4 не є військовим, не приймав присяги, тому утримується незаконно без рішень суду чи будь-яких інших законних рішень.

Ознайомившись із скаргою, доходжу висновку про наявність правових відстав для відмови у відкритті провадження у зв`язку із наступним.

Статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України), якою регламентовано загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, належить застосувати у комплексі із іншими нормами КПК України, в тому числі із загальними положеннями КПК України, які визначають статус слідчого судді та межі його повноважень.

Відповідно до положень ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

В п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України передбачено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Аналіз наведених вище положень КПК України свідчить про те, що слідчий суддя уповноважений на здійснення ним судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у конкретному кримінальному провадженні на стадії його досудового розслідування та його повноваженнями не охоплюється вирішення питання щодо законності позбавлення особи свободи, яке здійснюється у межах процедур, врегульованих іншими, окрім КПК України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу» тощо).

Із змісту ч. 2,3 ст. 206 КПК України, на яку посилається скаржник, обґрунтовуючи вимоги клопотання, слідує, що якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тобто слідчий суддя за наслідками розгляду клопотання, поданого у порядку ст. 206 КПК України на стадії досудового розслідування кримінального провадження, наділений правом ухвалити лише рішення про звільнення особи, яка тримається під вартою та за наявності двох підстав: 1) не надання органом державної влади чи відповідною службовою особою судового рішення, яке набрало законної сили, яке би уповноважувало їх на таке утримання особи під вартою; 2) не доведення органом державної влади чи відповідною службовою особою наявності інших правових підстав для позбавлення особи свободи шляхом її тримання під вартою.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст.4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, із урахуванням положень ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слід дійти висновку про те, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Із змісту поданої заяви слідує, що ОСОБА_4 не є особою, яка тримається під вартою у зв`язку із застосованим відносно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України та не є особою, затриманою не уповноваженою службовою особою у порядку ст. 207 КПК України, не утримається правоохоронними органами у зв`язку із розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду клопотання у порядку ст. 206 КПК України.

Слідчий суддя встановив, що з матеріалів скарги вбачається, що заявник висловлює саме незгоду з діями працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Поряд із цим, слід зауважити про те, що скаржник не наділений необмеженим правом на звернення до слідчого судді в порядку ст. 206 КПК України з будь-якими клопотаннями або скаргами, на дію чи рішення посадових, службових чи не встановлених осіб, оскільки всі питання щодо місця звернення та форми цих звернень чітко регламентовані нині діючим кримінально-процесуальним Законом, що повністю узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини.

Дотримання процедури, встановленої законом, є важливою гарантією права кожного на свободу та особисту недоторканність в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У справі «Мельник проти України» Європейський суд наголосив, що право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

У даному випадку належним способом реагування на незаконне, за твердженням заявника, позбавлення особи волі, є звернення до працівників правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, зважаючи зокрема і на те, що як убачається із заяви заявнику відомо, що ОСОБА_4 направлено у військовий навчальний центр.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за клопотанням, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

Однак, згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч.4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 заявою.

У зв`язку із викладеним, доходжу висновку, про наявність правових відстав для відмови у відкритті провадження.

Водночас, суд наголошує на праві осіб звертатися до судів з позовами про оскарження незаконних дій чи ирішень органів державної влади в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст.303, 304 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 в порядку статті 206 КПК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1