Справа № 194/781/24
Номер провадження 1-кп/194/127/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2024 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2024 року за № 0000181 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, достовірно знаючи що на території України з 05:30 год. 24.02.2022 введений воєнний стан, 28 березня 2024 року о 09-40 годині, знаходячись в якості гостя у приміщенні спальної кімнати квартири АДРЕСА_2 , яку на той момент часу ОСОБА_5 винаймав у власниці ОСОБА_6 , побачив у шафі в спальному приміщені праску з парогенератором марки «Termozeta Milady 1000» s/n105022858, та в цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, а саме праски з парогенератором марки «Termozeta Milady 1000» s/n105022858, яка належить ОСОБА_6 . Після чого, ОСОБА_7 з метою доведення злочинного умислу спрямованого на таємне викрадення чужого майна до кінця, знаходячись в спальній кімнаті квартири АДРЕСА_2 , впевнившись в тому, що за його злочинними діями ні хто не спостерігає, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, в умовах воєнного стану, таємно, викрав чуже майно, а саме: праску з парогенератором марки «Termozeta Milady 1000» s/n105022858, вартістю 2000 гривень, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду зазначену суму. З викраденим майном ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на свій розсуд.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання обвинуваченого у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Також просив вирішити питання щодо речових доказів та судових витрат.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, повідомлена про час і місце розгляду справи.

Відповідно до ст.56 КПК України брати участь у судовому засіданні - це право, а не обов`язок потерпілого і його представника у кримінальному провадженні, перелік його прав не є вичерпним і не обмежується лише цією статтею.

Суд, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частина 1 ст. 2 КК України передбачає, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Однак, у нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Положення ч. 1 ст. 51 КУпАП, які діяли в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року, встановлювали адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно ч. 3 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 1449-VI від 04.06.2009 року) викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З 01.01.2024 року набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. х 50%).

Таким чином, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 302 грн. 80 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 302 грн. 80 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Однак, з 09.08.2024 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024 року.

У зв`язку з чим, цим Законом статтю 51 КУпАП було викладено в новій редакції.

Так, згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, яка чинна з 09.08.2024 року), встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024, яка чинна з 09.08.2024 року), встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачена частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13.01.2021 року у справі № 306/7567/12, вказала, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Аналогічні висновки містить постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.02.2021 року по справі №345/3522/18.

У випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Тому наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

У зв`язку з вищевикладеним, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3028 грн., у зв`язку з чим дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Так, як було встановлено судом в судовому засіданні, обвинуваченому ОСОБА_3 інкримінується викрадення чужого майна на суму 2000 грн., яке мало місце 28.03.2024 року, за обставин, зазначених в обвинувальному акті.

З огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 3028 грн.

Відтак, з урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_3 діяння, оскільки вартість майна, у здійсненні крадіжки якого він обвинувачується, згідно обвинувального акта становить 2000 грн., що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн.), та станом на день розгляду провадження судом не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України та може бути лише підставою адміністративної відповідальності.

Вказана позиція викладена в Постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 року по справі №22.08.2024 року.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно абз. 4 ч. 7 ст. 284 КПК України ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених ст.479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_3 роз`яснений зміст Закону яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також роз`яснені положення Кримінального Кодексу України, які втратили чинність, як правова підстава для притягнення особи до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_3 висловив згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України. Також ОСОБА_3 було роз`яснено зміст частин 2 та 3 ст. 285 КПК. Заперечень проти звільнення від кримінальної відповідальності не висловлював, щодо проведення судового провадження в повному обсязі в загальному порядку не наполягав.

Суд вважає, у зв`язку з тим, що Законом №3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч. 3 ст. 479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, та розуміючи наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав, не заперечував щодо закриття кримінального провадження відносно нього, суд вважає, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати на залучення експерта слід віднести на рахунок держави.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності зі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.

На підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284, 285, 286, 288, 369-372, 376 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння - задовольнити.

Кримінальне провадження №0000181, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.04.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України закрити у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи, оформленої висновком експерта № 1941/24 від 12.04.2024 року в розмірі 260 грн. віднести на рахунок держави.

Речові докази по кримінальному провадженню після набрання ухвалою законної сили:

-праску з парогенератором марки «Termozeta Milady 1000» s/n105022858, яку передано на зберігання під зберігальну розписку від 11.04.2024 року потерпілій ОСОБА_6 залишити потерпілій ОСОБА_6 за належністю.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський міський суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1