Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1934/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/767/24
Категорія ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої вирішується

питання про застосування

примусових заходів медичного

характеру ОСОБА_8 ,

законного представника особи,

щодо якої вирішується питання

про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №0000452 за апеляційними скаргами законного представника ОСОБА_8 ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 та прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 червня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, українця, громадянина України, освіта середня спеціальна, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнаного таким, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України, та застосовано щодо нього примусові заходи медичного характеру,

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , у зв`язку з недоведеністю що ця особа вчинила суспільно-небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, та закрити кримінальне провадження. Також просить передати обвинуваченого ОСОБА_8 на піклування рідному брату ОСОБА_9 , який є законним представником, з обов`язковим лікарським наглядом за місцем проживання. Зазначає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, надав невірну оцінку показам свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також письмовим доказам по справі. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони не доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Вказує, що суд першої інстанції не дослідив дані про особу ОСОБА_8 , який згідно довідки МСЕК від 25.09.2023 року визнаний інвалідом 2 групи, але не є суспільно-небезпечним, а також безпідставно проігнорував клопотання сторони захисту від 21.06.2022 про визнання доказів недопустимими та про закриття кримінального провадження від 31.10.2023. Вважає, що органом досудового розслідування було порушено вимоги ст.290 КПК України та не враховано, що строк досудового розслідування даного кримінального провадження закінчився 23.05.2016 року і продовжений не був. Зазначає, що судом не були виконані вказівки апеляційного суду наведені в ухвалі від 02.03.2021 щодо доцільності застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації його до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Звертає увагу, що судом першої інстанції цивільні позови не призначалися до розгляду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосуванні примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , у зв`язку з недоведеністю, що ця особа вчинила суспільно-небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, та закрити кримінальне провадження. Передати ОСОБА_8 на піклування рідному брату ОСОБА_9 , який є законним представником, з обов`язковим лікарським наглядом за місцем проживання. Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази, надав невірну оцінку показам свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та письмовим доказам по справі. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони не доводять вину ОСОБА_8 у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Вказує, що поза увагою суду залишився той факт, що органом досудового розслідування було порушено вимоги ст.290 КПК України, а також те, що строк досудового розслідування даного кримінального провадження закінчився 23.05.2016 року і продовжений не був. Вважає, що судом не було встановлено події суспільно небезпечного діяння, інкримінованого ОСОБА_8 , а також не виконано вказівки ухвали апеляційного суду від 02.03.2021 щодо доцільності застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації його до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Звертає увагу, що судом першої інстанції цивільні позови не призначалися до розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_14 просить ухвалу суду змінити в частині вирішення питання про процесуальні витрати, у зв`язку з істотним порушенням вимог КПК України. Стягнути із законного представника ОСОБА_9 в дохід держави судові витрати на залучення експерта в сумі 880 грн. 40 коп. за проведення судової трасологічної експертизи №1/1818 від 24.05.2016. В решті ухвалу залишити без змін. Зазначає, що приймаючи рішення у цій частині суд першої інстанції не врахував положення ст.ст. 124-126 КПК України, а також ст.1184 ЦК України, відповідно до якої шкода завдана недієздатною особою, відшкодовується опікуном.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 червня 2024 року ОСОБА_8 визнано таким, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, та застосовано щодо нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації його до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь Звягельської міської ради кошти у розмірі 6668,88 грн., затрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_16 .

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь держави витрати на проведення судової трасологічної експертизи від 24.05.2016 року № 1/1818 у розмірі 880,40 грн..

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання ухвалою законної сили не застосовувався.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин, встановлених судом та наведених в ухвалі суду, 22 березня 2016 року, близько 15 год. 20 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_16 зустрілися на перехресті АДРЕСА_2 , де на ґрунті особистих неприязних відносин, ОСОБА_8 вирішив вбити ОСОБА_16 .

Далі, без відриву в часі, ОСОБА_8 правою рукою дістав з лівого рукава власної куртки сокиру, якою, із значною силою прикладання, наніс численні удари по голові ОСОБА_16 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді: уламкових переломів кісток склепіння та основи черепа з розміжченням речовини головного мозку в ділянці мозочка, стовбурової частини мозку, правої потиличної та правої вискової долей, рани волосистої частини голови, що входять в комплекс відкритої черепно - мозкової травми, супроводжувалися грубим ушкодженням, набряком та здавленням головного мозку та мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті ОСОБА_16 .

Таким чином, ОСОБА_8 умисно вбив ОСОБА_16 та залишив місце скоєння суспільно-небезпечного діяння.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 64 від 30.05.2016, смерть ОСОБА_16 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді уламкових переломів кісток склепіння та основи черепа з грубим ушкодженням речовини головного мозку.

Потерпілі та їх представник в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду. Представник просила проводити апеляційний розгляд у відсутності потерпілої сторони, оскільки потерпілі перебувають за кордоном.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги прокурора та в заперечення апеляційних скарг захисника та законного представника, доводи законного представника ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_7 та особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг сторони захисту та в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено у ч.2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до вимог ч.1 ст.513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що за результатами судового розгляду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених в оскаржуваній ухвалі.

Хоча ОСОБА_8 вину у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, як під час судового розгляду в суді першої інстанції так і під час апеляційного розгляду не визнав, його вина підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду підтверджуються:

- рапортом оперативного чергового Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області про реєстрацію повідомлення від невідомої особи, що надійшло по телефону від 22.03.2016, відповідно до якого на перехресті вулиць Житомирська-Червоноармійська в м.Новоград-Волинський, поблизу бару Засада, невідомий чоловік заподіяв тілесні ушкодження іншій людині (т.2 а.с. 45);

- рапортом оперативного чергового Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 22.03.2016 про реєстрацію повідомлення з реанімаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що швидкою допомогою у відділення було доставлено ОСОБА_16 1954 року народження з тілесними ушкодженнями (т.2 а.с.46);

- протоколом огляду місця події від 22.03.2016 року, план-схемою та фототаблицею до нього, згідно якого на тротуарі, розташованому на перехресті вулиць Житомирська та Гетьмана Сагайдачного, поблизу бару От заката до рассвета в м. Новоград-Волинський, виявлено плями крові, в`язану шапку зі слідами перерізу та кров`ю, слід низу взуття. На подвір`ї будинку АДРЕСА_3 вилучено сокиру з речовиною бурого кольору та волоссям (т.2 а.с. 48-53);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 22.03.2016 року з участю свідка ОСОБА_11 та фототаблицею до нього, згідно якого остання під № 4 впізнала ОСОБА_8 як особу, яка наносила тілесні ушкодження сокирою в область голови ОСОБА_16 на перехресті вул. Житомирська та Гетьмана Сагайдачного, м. Новоград-Волинський 22.03.2016 (т.2 а.с. 54-57);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 22.03.2016 року з участю свідка ОСОБА_17 та фототаблицею до нього, згідно якого останній під № 1 впізнав ОСОБА_8 як особу, яка наносила тілесні ушкодження сокирою в область голови ОСОБА_16 на перехресті вул. Житомирська та Г.Сагайдачного, м. Новоград-Волинський 22.03.2016 (т.2 а.с. 58-60);

- протоколом огляду місця події від 22.03.2016 року, згідно якого працівник бару "От заката до рассвета" ОСОБА_18 надала диск з відеозаписом подій від 22.03.2016 року неподалік вказаного бару, на якому зафіксовано обставини вбивства ОСОБА_16 . ОСОБА_8 (т.2 а.с. 62-63);

- протоколом затримання від 22.03.2016 року, відповідно до якого в присутності понятих було затримано ОСОБА_8 (т.2 а.с. 64-65);

- заявою від 23.03.2016 року, відповідно до якої ОСОБА_8 зізнався у вбивстві ОСОБА_16 (т.2 а.с. 83);

- висновком судово-імунологічної експертизи № 356 від 14.04.2016 року, відповідно до якого у вирізах із двох марлевих тампонів, вилучених на перехресті вулиць Житомирська та Гетьмана Сагайдачного 22.03.2016 року виявлена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_16 (т. 2 а.с. 86-88).

- рапортом оперативного чергового Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області від 26.03.2016 року про реєстрацію повідомлення з реанімаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 про те, що у відділенні помер ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 2 а.с. 89);

- протоколом огляду місця події від 26.03.2016 року та фототаблицею до нього, згідно якого в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 оглянуто труп ОСОБА_16 , який має тілесні ушкодження в області черепа (т.2 а.с. 90-91);

- висновком судово-медичної експертизи № 64 від 30.05.2016 року згідно якого, смерть ОСОБА_16 настала від відкритої черепно-мозкової травми у вигляді уламкових переломів кісток склепіння та основи черепа з грубим і ушкодженням речовини головного мозку. При експертизі трупа ОСОБА_16 виявлено такі тілесні ушкодження: уламкові переломи кісток склепіння та основи черепа з розміжченням речовини головного мозку в ділянці мозочка, стовбурової частини мозку, правої потиличної та правої визкової долей, рани волосистої частини голови, що входять в комплекс відкритої черепно-мозкової травми, супроводжувалися грубим ушкодженням, набряком та здавленням головного мозку та мають прямий причинний зв`язок із настанням смерті ОСОБА_16 (т. 2 а.с. 96-98);

- висновком судово-імунологічної експертизи № 367 від 19.04.2016 року, відповідно до якого на в`язаній шапці, вилученій на перехресті вулиць Житомирська та Гетьмана Сагайдачного 22.03.2016 року, знайдена кров людини, яка може належати потерпілому ОСОБА_16 (т. 2 а.с. 99-101);

- висновком експерта №1/1818 від 24.05.2016 року відповідно до якого механічне пошкодження на представленій для дослідження трикотажній шапці чорного кольору, яка була вилучена підчас огляду місця події від 22.03.2016 року на перехресті вулиця Житомирська та Гетьмана сагайдачного, поблизу бару «От заката до расвета» в м. Новоград-Волинський могло бути утворене лезом робочої частини сокири, яка вилучена під час огляду місця події від 22.03.2017 року за адресою: АДРЕСА_3 (т.2 а.с. 102-106);

- висновком амбулаторної судово-психолого-психіатричної експертизи № 133-2016 від 05.04.2016 року, під час якої ОСОБА_8 розповів про обставини вбивства ним ОСОБА_16 (т.2 а.с.108-109);

- висновком судово-психіатричного експерта №133 від 14.06.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_8 в період вчинення кримінального правопорушення, в якому він підозрюється (22.03.2016), виявляв ознаки хронічного маячного розладу, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час ОСОБА_8 виявляє ознаки хронічного маячного розладу, за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_8 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (т.2 а.с. 117-124).

Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги подробиці комісійного огляду ОСОБА_8 , викладені у висновку судово-психіатричного експерта № 133 від 14.06.2016 року, зокрема те, що при цілеспрямованому розпитуванні про правопорушення ОСОБА_8 повідомив наступне: ... в той день (22.03.2016 року), коли я його побачив, то він почав посміхатись, у мене від цього нервоз усилився...я підійшов до нього і кажу йому: ОСОБА_19 , скільки ти будеш іздіваться над нами і мучить нас, і мене і мою сім`ю?, а він мені відповів: Я буду всім вам робить, поки всіх вас не виведу з цього світу, і тебе, і твоїх дітей!... Я його не хотів убивать, але я не зміг втриматься. І коли він знову почав посміхатися, то в мене з очей пішли сльози, мене стало трусить, я вийняв з рукава свого топорика і вдарив його, а потім пішов звідти...я не пам`ятаю, що за мною їхала машина та мені сигналила...я знаю одне, що тепер коли його не стало, здоров`я у мене стало краще, ні почки, ні живіт не болять...значить, то справді він наводив на мене порчу... (т. 2 ст. 122).

Також суд взяв до уваги покази лікаря ОСОБА_20 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 перебуває на обліку в лікаря психіатра та страждає на психічний розлад з маячним синдромом, клініка такого захворювання формується на протязі деякого часу, після проведення експертиз стан ОСОБА_8 не змінився.

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що мало місце дане суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України, яке вчинив саме ОСОБА_8 , що безспірно підтверджується відеозаписом події 22.03.2016 (т.2 а.п.63) відеофайли ch01_ 3849 та ch02_1431. При цьому останній перебував у стані неосудності, оскільки згідно висновку судово-психіатричного експерта №133 від 14.06.2016 року, ОСОБА_8 в період вчинення суспільно-небезпечне діяння (22.03.2016), виявляв ознаки хронічного маячного розладу, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що висновки суду першої інстанції, про те що ОСОБА_8 вчинив суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, є правильними з огляду на наявність психічного захворювання, яким він страждав у період інкримінованого йому діяння та страждає в даний час, що позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період інкримінованого діяння, а також останній не може усвідомлювати свої дії та керувати ними і на сьогоднішній день, тому суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ч. 2 ст.513 КПК України, застосував до ОСОБА_8 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації його до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах вказаної особи про невідповідність вказаних в ухвалі суду висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують факт вчинення ОСОБА_8 суспільно-небезпечного діяння передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку показам свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони містяться в ухвалі суду, і судом першої інстанції надано оцінку вказаним показанням. З такою оцінкою колегія суддів погоджується.

Так, суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні зазначила, що пам`ятає про вбивство в 2016 році на перехресті вулиць Житомирська-Гетьмана Сагайдачного, однак ОСОБА_8 не пам`ятає, так як з березня 2016 року пройшов значний період часу та суд не відкидає можливість існування факту того, що ОСОБА_11 , 1955 року народження, могла забути події того дня та, зокрема, не впізнати ОСОБА_8 .

Окрім цього, суд критично оцінив покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які показали, що ОСОБА_8 на момент вбивства ОСОБА_16 спав вдома та був затриманий пізніше у гаражі, де заряджав акумулятор, оскільки вказані свідки являються батьками ОСОБА_8 та можуть бути зацікавленими у дачі таких показів.

Вказання законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином письмові докази, а також не розглянув клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими від 21.06.2022 року та про закриття кримінального провадження від 31.10.2023 року, колегія суддів вважає необгрунтованими, з наступних підстав.

Згідно положень ч.1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно ч.1 ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В свою чергу, письмові докази, які законний представник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 просив визнати недопустимими доказами у своєму клопотанні від 21.06.2022 року, були здобуті законним шляхом в порядку КПК України, в ході досудового розслідування даного кримінального провадження, і їм надано належну оцінку в оскаржуваній ухвалі суду, в тому числі і на предмет їх законності та допустимості.

Що стосується клопотання законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження від 31.10.2023 року, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження, його було розглянуто в нарадчій кімнаті під час прийняття оскаржуваного судового рішення.

Вказання апеляційних скарг сторони захисту про те, що суд першої інстанції не дослідив дані про особу ОСОБА_8 , а також не виконав вказівки ухвали апеляційного суду від 02.03.2021 року щодо доцільності застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації його до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки дані про особу ОСОБА_8 досліджувалися судом першої інстанції, і згідно з висновком судово-психіатричного експерта №133 від 14.06.2016 року, ОСОБА_8 за своїм психічним станом рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом (т.2 а.с. 117-124), а допитаний під час судового розгляду лікар ОСОБА_21 підтвердив, що стан здоров`я ОСОБА_8 після проведення експертизи та на даний час не змінився.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що органом досудового розслідування було порушено вимоги ст.290 КПК України, оскільки законний представник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження після закінчення досудового розслідування, колегія суддів вважає необгрунтованими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи досудове розслідування даного кримінального провадження було закінчено 07.07.2016 року та цього ж дня матеріали кримінального провадження були відкриті сторонам кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, для ознайомлення.

Проте, ОСОБА_9 , як законний представник ОСОБА_8 був допущений до справи судом лише 22.05.2017 року, коли справа вже перебувала на розгляді в суді першої інстанції і він мав можливість повною мірою користуватися своїми процесуальними правами, в тому числі і ознайомлення з матеріалами провадження.

Посилання сторони захисту в апеляційних скаргах на те, що строк досудового розслідування даного кримінального провадження закінчився 23.05.2016 року і продовжений не був, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування №0000452, 23.03.2016 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, тобто строк досудового розслідування вказаного кримінального провадження закінчувався 23.05.2016 року.

19.04.2016 року постановою прокурора у даному кримінальному провадженні продовжено строк досудового розслідування до трьох місяців, тобто до 23.06.2023 року.

Цього ж дня, 19.04.2016 року досудове розслідування кримінального провадження №0000452 було зупинено.

Постановою старшого слідчого СВ Новоград-Волинського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_22 від 16.06.2016 року досудове розслідування кримінального провадження №0000452 було відновлено.

Таким чином, досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні мало закінчитися 27.08.2016 року.

07.07.2016 року досудове розслідування кримінального провадження №0000452 від 22.03.2016 року було завершено. Матеріали кримінального провадженні були відкриті сторонам в порядку ст. 290 КПК України, що підтверджується розписками.

11.07.2016 року прокурором затверджено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000452 відносно ОСОБА_8 та супровідним листом від 12.07.2024 року дане клопотання було скеровано до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області для розгляду, який надійшов поштою до суду згідно поштової відмітки 13.07.2016 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Що стосується доводів апелянтів про те, що судом першої інстанції цивільні позови не було призначено до розгляду, а тому невірно розглянуто, то колегія суддів зазначає наступне.

Посилання законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 на те, що цивільні позови ОСОБА_15 та Новоград-Волинської міської ради про стягнення з ОСОБА_8 моральної та матеріальної шкоди взагалі не призначалися до судового розгляду ухвалою суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані цивільні позови розглядалися судом під час кримінального провадження і сторона захисту надавала свої заперечення.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, позовні вимоги у своїх заявах ОСОБА_15 та Новоград-Волинська міська рада заявляли до ОСОБА_8 , тоді як судом першої інстанції було прийнято рішення про стягнення матеріальної та моральної шкоди з його законного представника ОСОБА_9 ..

Відповідно до вимог ч. 2 ст.1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, неповнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Тобто правила цієї норми матеріального закону передбачають такі основні вимоги, яким повинні відповідати такі особи на момент завдання шкоди це проживати разом з цією особою та знати про її психічний розлад або недоумство.

Однак, як вбачається з ухвали суду, суд першої інстанції не досліджував того факту чи проживав ОСОБА_9 разом з ОСОБА_8 та чи знав він про його психічний розлад, а тому колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість відшкодування завданої ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_9 є передчасним.

Зазначене узгоджується з позицією Кримінального касаційного суду Верховного Суду, викладеною у постанові від 25.02.2020 року у справі № 594/996/18 провадження № 51-3610км19.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про стягнення з ОСОБА_9 процесуальних витрат на користь держави витрати на проведення судової трасологічної експертизи від 24.05.2016 року № 1/1818 у розмірі 880,40 грн., то колегія суддів вважає їх безпідставними з аналогічних підстав.

Крім того, оскільки, відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого в разі ухвалення обвинувального вироку, то в даному випадку процесуальні витрати з ОСОБА_8 стягненню не підлягають.

За таких обставин, враховуючи що скасування судового рішення в частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_15 в розмірі 50 000 грн., стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_16 на користь Звягельської міської ради в сумі 6668, 88 грн. та його зміна в частині стягнення процесуальних витрат в сумі 880, 40 грн. не погіршує становище особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного характеру, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі апеляційних скарг та скасувати ухвалу суду в частині вирішення цивільного позову.

При цьому, питання стосовно можливості відшкодування завданої ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_9 мають бути перевірені судом першої інстанції під час нового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вищезазначеного колегія суддів вважає, що апеляційні скарги законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах вказаної особи задоволенню не підлягають, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 412 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 в інтересах вказаної особи, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 червня 2024 року, якою ОСОБА_8 визнано таким, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст.115 КК України та застосовано щодо нього примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації його до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом скасувати в частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_15 в розмірі 50 000 грн., стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_16 на користь Звягельської міської ради в сумі 6 668, 88 грн. та змінити в частині стягнення процесуальних витрат в сумі 880, 40 грн.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства в частині відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_15 в розмірі 50 000 грн. та стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_16 на користь Звягельської міської ради в сумі 6668, 88 грн.

Процесуальні витрати на проведення судової трасологічної експертизи в розмірі 880 (вісімсот вісімдесят) грн. 40 коп. віднести на рахунок держави.

В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в частині, що залишена без зміни, безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді: