1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2451/17 1-кп/335/19/2024
06 серпня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -
В провадженні Орджонікідзевського районного суд м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
В порядку ч.3 ст.331 КПК України прокурор заявила клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ..
В обґрунтування клопотання прокурор зазначила про те, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке кваліфікується, як викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло.
28.11.2016, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від трьох до шести років. 22.02.2017 затверджено обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколами огляду місця події; показаннями потерпілого ОСОБА_8 наданими безпосередньо суду у судовому засіданні; допитами свідків по кримінальному провадженню; протоколом пред`явлення особи для впізнання; речовими доказами по кримінальному провадженню; висновками судових експертиз; протоколом проведення НС(Р)Д.
17.07.2024 року відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вивчивши особистість обвинуваченого, а також інші зібрані під час досудового розслідування докази, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КК України.
Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 6 років, останній не має міцних соціальних зв`язків та постійного власного місця проживання. Окрім того, через неодноразові неявки у судові засідання по розгляду вищезазначеного обвинувального акту був оголошений у розшук. У звязку з цим, обґрунтовано є ризик того, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи невідворотність покарання у вигляді позбавлення волі, строком від 3 до 6 років, залишаючись на волі продовжить ухилятись від відповідальності та переховуватись від суду, що є ризиком.
Крім того встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень корисливої спрямованості, судимості за які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку. У вересні 2015 року Нікопольським міським районним судом Дніпропетровської області за корисливий злочин, а саме ч. 3 ст. 185 КК України, був засуджений до чотирьох років позбавлення волі, але згідно ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробувальним терміном три роки. Під час випробувального терміну у звязку з відсутністю джерела доходу знов вчинив злочин проти власності, що свідчить про наявність ризику вчинення інших аналогічних злочинів.
Про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 176 КПК України, свідчить тяжкість вчиненого кримінального правопорушення.
Неможливість обрання до обвинуваченого ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 176 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , офіційно не одружений та не має стійких соціальних зв`язків, які б заслуговували довіру, та поручились за виконання ним покладених на нього обов`язків. Крім того, на час звернення з клопотанням до суду не надходило відповідних клопотань від поручителів.
Про неможливість обрання обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді застави, що передбачено п. 3 ч. 1 ст. 176 КПК України свідчить те, що на час звернення з клопотанням до суду, відповідних клопотань від заставодавців не надходило.
Обрання ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який передбачений п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України, неможливо, так як останній не має постійного місця проживання та реєстрації.
Викладене дає підстави вважати, що при обранні запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням вол, а саме обрання запобіжного заходу у вигляді застави чи у вигляді домашнього арешту, якій передбачені п.3,4 ч.1 ст.176 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 порушуватиме їх, що не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків.
У звязку з чим з метою попередити злочинну діяльність ОСОБА_4 , забезпечення виконання покладених процесуальних обов`язків прокурор просить суд продовжити відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з утриманням в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».
Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно його підзахисного, посилаючись на недоведеність та необґрунтованість заявлених прокурором ризиків, просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою на цілодовий домашній арешт.
Обвинувачений ОСОБА_4 також заперечував проти клопотання прокурора, з підстав зазначених захисником та просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.
Так, судом встановлено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.07.2024 року до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 14.09.2024 року включно, з одночасним встановленням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 90 840 гривень. Строк дії запобіжного заходу спливає 14.09.2024 року, проте до спливу строку тримання під вартою завершити кримінальне провадження не можливо з незалежних від суду причин.
Відповідно ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.
Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Стаття 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1, ч.2 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
Судом встановлено, що у кримінальному провадженні на даний час триває судовий розгляд.
ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженню обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Судом встановлено наявність обставин, які свідчать про те, що ризики, які були підставою для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризик переховування від суду, ризик продовження злочинної діяльності та вчинення іншого кримінальне правопорушення, не змінились та продовжують існувати і на цей час.
Крім того, суд відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішені питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який офіційно не працевлаштований, доказів того, що до затримання він працював неофіційно суду надано не було, раніше судимий за вчинення аналогічних злочинів, вчинив новий злочин в період іспитового строку.
Крім того, у суду відсутні відомості про те, що обвинувачений за станом свого здоров`я не може перебувати у місці тримання під вартою.
На думку суду, дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених судом ризиків, у сукупності свідчать про неможливість запобігання ним шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, менш обтяжливого, ніж тримання під вартою, а також про те, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
На думку суду, обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням строку тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, яке інкримінується ОСОБА_4 не виходить за межі розумного строку.
Застосований відносно ОСОБА_4 запобіжний захід кореспондується з характером суспільного інтересу, підставами і метою його обрання, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, не надає можливості обвинуваченому перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду та впливати на свідків.
Наявні наведені ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.
З урахуванням викладеного, суд доходить до висновку, що підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не відпали, і не встановлено обставини, які б давали достатні підстави для зміни чи скасування раніше обраного запобіжного заходу.
Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.
З урахуванням зазначеного, суд не знаходить підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу із тримання під вартою на інший більш м`який, оскільки вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, на даний час, не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.
Крім того, як стверджує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справах «Ілійков проти Болгарії» та «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини, зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого під вартою.
З урахуванням викладеного, та враховуючи дані щодо особи обвинуваченого, суд доходить висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого, з огляду на що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо останнього слід продовжити строком на 60 днів, з можливістю внесення застави у розмірі, визначеному ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2024 року.
Керуючись ст.ст. 197, 183, 331 КПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 04 жовтня 2024 року включно, з утриманням у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» із застосуванням застави на умовах визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2024 року.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1