Провадження № 1-кп/742/353/24
Єдиний унікальний № 742/3853/24
ВИРОК

іменем України

21 жовтня 2024 року м. Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 та №0000491 по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Прилуки Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , розлученого, з середньою спеціальною освітою, зі слів працюючого неофіційно, військовослужбовця, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.126, ч.1 ст.125 КК України,

У С Т А Н О В И В :

05 травня 2024 року близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи на території господарства за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи єдиний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання на грунті неприязних відносин з останнім, діючи умисно наніс кулаком правої руки один удар по голові в область лобу ОСОБА_6 , після чого штовхнув вперед обома руками потерпілого ОСОБА_6 , та наніс один удар лівою ногою по голові в область лобу над правою бровою потерпілого.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №109 від 13.06.2024 в потерпілого ОСОБА_6 наявні наступні тілесні ушкодження: тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки голови відповідно до п.п. 2.3.1а, 2.3.2а, 2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я та тілесні ушкодження у вигляді подряпин лобної ділянки голови, синці передньої поверхні грудної клітки, садно на фоні синця задньої поверхні грудної клітки, які відповідно до п.п. 2.3.2б, 2.3.5, 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я.

Вказаними діями, які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.

08 травня 2024 року близько 16 год. 30 хв., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_9 , перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , під час словесного конфлікту, який виник на грунті неприязних відносин між ним та його колишньою дружиною ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою завдання удару та інших насильницьких дій потерпілій та не спричинення їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, затискав рота потерпілій, притиснувши до стіни обмежив у пересуванні та наніс три удари кулаком правої руки потерпілій ОСОБА_7 , в область голови, а саме в обличчя та один удар в область грудної клітки, чим заподіяв потерпілій фізичного болю, не спричинивши тілесних ушкоджень.

Вказаними діями, які виразились в умисному завданні удару та вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України.

Крім того, ОСОБА_9 , 08 травня 2024 року близько 17 год. 00 хв., більш точного часу не встановлено, перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , переслідуючи єдиний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно- небезпечні наслідки і бажаючи їх настання на грунті неприязних відносин з останнім, діючи умисно, наніс один удар кулаком правої руки по голові в область лоба, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 , згідно висновку судово-медичної експертизи №119 від 12.06.2024 тілесні ушкодження у вигляді синця лобної ділянки голови, саден 1 пальця лівої руки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Вказаними діями, які виразились у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.126, ч.1 ст.125 КК України, категорично не визнав. При цьому частково підтвердив обставини інкриміновах йому кримінальних правопорушень. Надав покази, що 05 травня 2024 року в після обідній час прийшов до будинку де живе колишня дружина ОСОБА_10 , хотів поспілкуватися з їх спільною дитиною. Вказав, що відео з камер спостереження, яке переглядали в судовому засіданні є не повним. Тамерлан спочатку сидів у бабусі на руках. Він його покликав і той почав вириватись з рук бабусі, щоб йти до нього. Але бабуся його тримала і не відпускала. Вона зателефонувала ОСОБА_10 і вона вийшла з будинку і забрала сина. Насправді ОСОБА_11 не біг сам в будинок, як потерпілі вказують. Потім ОСОБА_10 стала біля вікна і спостерігала за всіма подіями що відбувались по подвір`ї. Оскільки це дуже обурило обвинуваченого, тому він переліз через огорожу щоб покарати бабусю, яка тримала його сина та не дала їм поспілкуватись. Взяв бочку з водою, відлив води і вилив на голову бабусі. Потерпілий ОСОБА_6 почав на нього наступати щоб захистити дружину, тому він вилив воду і на нього. Потім коли потерпілий почав махати до нього руками, обвинувачений вдарив його по обличчю рукою, а потім і ногою.

08 травня 2024 року в після обідній час, також приходив до місця проживання ОСОБА_10 та сина. Коли бабуся полола грядку і відкрила ворота в гаражі. Зайшов через ворота в будинок. Пройшов на кухню, там нікого не було, взяв бабусине чорне пальто. Хотів погратись з сином, ніби то зайшла бабуся. Потім піднявся на другий поверх. Почув як зайшла ОСОБА_10 , яка коли його побачила, то злякалась. Він її обняв і сказав, що вона не кричала, хотів заспокоїти. Він її не бив і примусово не тримав. Проте вона почала кричати, щоб батько викликав поліцію. Побігла до батька в кімната. Сина ОСОБА_10 тримала в себе за спиною. А обвинувачений лише хотів поговорити з сином. Але ОСОБА_10 почала істерики, казати, що він би то її б`є, хоче вкрасти сина. Почала на нього напирати, тому обвинувачений змушений був рукою відштовхнути її в груди. При цьому, ОСОБА_10 постійно казала дитині, що тато б`є маму, тато б`є маму. Тому, сказавши сину, бачиш як папа маму б`є, вдарив ОСОБА_10 лівою рукою в щелепу. Але не сильно, бо вона тримала сина на руках і впала б із східців. Потім коли спустився із східців, то ОСОБА_6 стоїть при виході в дверях. Вдарив його в обличчя. Вийшов з хати, і через сусідський двір, не через хвіртку, не через камеру, пішов.

Підтвердив, що такі події мають систематичний характер, неодноразово надавав пояснення працівникам поліції. Причина конфліктів йому не дають спілкуватись з сином, ховають його. При цьому, з приводу спілкування з сином до органу опіку опіки та піклування та суду, не звертався.

Вказав що дійсно потерпілі налякані, і це він їх налякав навмисно. Він зробив це так як вони залякали його сина. ОСОБА_10 не давала з ним спілкуватись ще тоді коли вони разом жили в Польщі. Між ними були постійні сварки, і ОСОБА_10 його вигнала. Тому він поїхав до України і вступив добровольцем до ЗСУ.

Цивільні позови заявлені потерпілими не визнав. Вказав що це потерпілі повинні йому відшкодувати завдану моральну шкоду.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав показання, що обвинувачений є колишнім чоловіком його дочки. 05 травня 2024 року він, його дружина та онук ОСОБА_11 , перебували в дворі на своєму подвір`ю. ОСОБА_12 була в будинку. Дружина побачила обвинуваченого та сказала онуку щоб він йшов до мами в будинок. Обвинувачений перескочив через огорожу, схопив пластмасову бочку, в якій грілася вода, та пішов до бабусі, щоб на неї кинуть. Потерпілий став щоб йому завадити. Він облив його водою, добіг до бабусі, облив її водою, кинув на неї бочку. Потім повернувся до нього та вдарив в груди двома руками. Від чого потерпілий впав. ОСОБА_9 вдарив його кулаком по голові, а потім вдарив по обличчю і ногою. Почав кричати, ображав їх та погрожував. Казав що знищить їх, уб`є. Розкрив ворота, вийняв шпори залізні та ними пошпурив у них. Потім втік щоб його не затримала поліція. Згодом приїхала швидка та поліція. Його повезли до лікарні щоб зашити на лобі рану.

08 травня 2024 року перебували в будинку. Обвинуваченому добре відоме розташування кімнат в будинку, і він пробрався в будинок коли вони цього не бачили. Потерпілий відпочивав у своїй кімнаті, оскільки погано себе почував. Тому одразу не зрозумів що відбувається, а тільки почув: «б`ють, б`ють…». Згодом у кімнату забігла ОСОБА_10 із ОСОБА_11 на руках. Як згодом він зрозумів, обвинувачений пробрався у будинок та накрився бабусиним пальто. ОСОБА_10 кричала щоб він викликав поліцію. Поті забігає обвинувачений та каже, щоб не викликали поліцію. Коли він вдарив ОСОБА_10 по обличчю, ОСОБА_11 дуже злякався. На що обвинувачений сказав, що це нібито тато так з мамою грається. Потерпілий взяв телефон, вийшов та сів на східцях і почав викликати поліцію. ОСОБА_9 це зрозумів, тому вискочив з кімнати та вдарив його кулаком по голові від чого він вдарився головою об перила. Потім обвинувачений втік.

Вказав, що обвинувачений постійно тероризує їх родину, кидає каміння у двір та по будинку. Родина живе в постійному страху, і це триває досить тривалий час. Тамерлан навіть боїться сам ходити по будинку. Як тільки що стукне, боїться і каже що це тато. Неодноразово різав на машині колеса. Бив скло у вікнах. В кінці вересня обвинувачений знову пошкодив огорожу.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні дала показання, що обвинувачений є її колишнім чоловіком, а потерпілий ОСОБА_6 батьком. 08 травня 2024 року замовили із сином доставку піци. Коли її забрали та зайшли в будинок, сіли їсти то вона почула незвичний звук. Почала хвилюватись. Поки син на кухні їв, вийшла в коридор та побачила відкриті двері на горище, які завжди закриті. Закрила їх. Побачила що щось чорне висить на стіні, але крючка там не має. Коли підняла голову, то на неї нападав її колишній чоловік, схопив, скрутив, закривав рота та сказав: «Мовчи дура, бо я тебе тут при`бю». Потерпіла почала вириваться. Відчувала, що може втратити свідомості, не могла дихати. На цей шум прибігає син та каже, щоб батько її відпустив. Тому обвинувачений змушений був послабити хватку, і потерпіла змогла вирваться. Схопила сина на руки і почала бігти до батька, щоб він викликав поліцію. Прибігли до батька в кімнату. Сіла на ліжко, та за спиною сховала сина. Сказала, щоб батько викликав поліцію. Потім обвинувачений вдарив її по обличчю при дитині та почав забирати телефон у неї і у батька. Вони вихопили телефони. Батько почав виходити з кімнати щоб викликати поліцію. Вона просила обвинуваченого щоб він пішов і більше до них не приходив. Потім обвинувачений знову вдарив її по обличчю і в груди. Почувши що батько викликає поліцію, обвинувачений почав виходити. Коли батько зробив зауваження навіщо він її б`є, то обвинувачений сказав, що він не бив, а оце б`ю, і знову її ударив по обличчю. Коли спускався по східцях, наніс удар батьку, який впав. Потім обвинувачений втік.

Потерпіла вказала, що постійно живе в страху за своє життя та життя своїх рідних. Така поведінка обвинуваченого має систематичний характер. Обвинувачений неодноразово погрожував їм розправою та вбивством. Свідком всіх цих подій був ОСОБА_11 . Дитина отримала великий стрес, він боїться всього. З ним працювали психологи. І він їм казав, що боїться тата. Для нього це постійний стрес, стрес, що батько б`є маму, бабусю та дідуся. Потерпіла змушена була поїхати за кордон на чотири місяці, щоб дитина хоч трохи заспокоїлась. ОСОБА_13 трохи заспокоївся, почав усміхатися, радіти та не хотів повертатися на Україну. Причина - тому що в Україні батько.

ОСОБА_7 підтвердила обставини викладені у показаннях батька ОСОБА_6 з приводу обставин, які мали місце 05.05.2024.

Крім того, з приводу нібито перешкоджання у спілкуванні з сином, потерпіла ОСОБА_7 вказала, що обвинувачений в присутності малолітнього сина особисто сказав, що хоче відмовиться від нього.

Потерпілі заявлені цивільні позови підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. З приводу призначення покарання обвинуваченому, наполягали на суворості покарання.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні просила врахувати, що родина живе в постійному страху. Все це бачить маленька дитина, яка вже отримала психологічну травму. Обвинувачений навіть під час розгляду справи продовжує тримати родину в страху. Б`є огорожі, погрожує. Єдиний чоловік в сім`є, це чоловік якому 81 рік, який за станом здоров`я не може захистити свою родину. Така ситуація може вплинути не тільки на психіку дитини а й на психіку дорослої людини. Наполягала на суворості покарання для обвинуваченого.

Суд, на виконання вимог ст.22 КПК України, забезпечив сторонам змагальність процесу та свободу в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, створив їм відповідні умови для реалізації своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків. Проте, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.126, ч.1 ст.125 КК України під час судового розгляду, вина обвинуваченого ОСОБА_9 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях доведена повністю і підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та перевіреними в ході судового розгляду по справі доказами.

Так, крім показів допитаних в суді ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, підтверджується й дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

В судовому засіданні встановлено, що 06.05.2024 до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , про те, що 05.05.2024 за місцем його проживання наглядно знайома особа, спричинила йому тілесні ушкодження.

Вказані обставини стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0000156 та початку досудового розслідування за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до Постанови про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 25.06.2024, змінено кваліфікацію кримінального правопорушення в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000156 з ч.1 ст.125 КК України на ч.2 ст.125 КК України.

У відповідності до Постанови про призначення судово-медичної експертизи від 07.05.2024 та Висновку експерта №109 від 13.06.2024 за результатами проведеної судово-медичної експертизи, вбачається, що у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мали місце наступні тілесні ушкодження: забійна рана лобної ділянки голови, подряпини лобної ділянки голови, синці передньої поверхні грудної клітки, садно на фоні синця задньої поверхні грудної клітки. Вищеописані тілесні ушкодження виникли від травматичної дії тупих предметів, забійна рана та синці за механізмом удару, садно на фоні синця за м механізмом поєднання удару та тертя, подряпини за механізмом тертя, по давності відповідають 05.05.2024. Тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки голови відповідно до п.п.2.3.1а, 2.3.2 а, 2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді подряпин лобної ділянки голови, синців передньої поверхні грудної клітки, садно на фоні синця задньої поверхні грудної клітки, як у своїй сукупності так і кожне ушкодження окремо, відповідно до п.п. 2.3.2 б, 2.3.5 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи характер тілесних ушкоджень у вигляді забійної рани лобної ділянки голови, синців передньої поверхні грудної клітки, садно на фоні синця задньої поверхні грудної клітки, останнє утворилося від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею, яким в тому числі могла бути як рука, так і нога сторонньої особи. Тілесні ушкодження у вигляді подряпин лобної ділянки голови утворились від дії тупих предметів, конструкційні особливості яких не відобразились, тому відповісти на питання постанови: «Ч могли вони бути спричинені внаслідок удару (ударів) руки, в тому числі кулаком? Чи могли вони бути спричинені внаслідок удару (ударів) ноги? Чи могли утворитись тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за обставин вказаних в описовій частині даної постанови? Чи могли вони утворитись від падіння з висоти на площину з положення стоячи?» не представляється можливим. Вищеописані тілесні ушкодження в комплексі не могли утворитись при падінні на площину. Вищеописані тілесні ушкодження, могли утворитись, в тому числі за обставин викладених в описовій частині даної постанови.

Як вбачається з протоколу огляду від 08.05.2024 та оглянутого в судовому засіданні відеозапису з камери спостереження за 05.05.2024, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено відеофайл, при відкритті якого мається показчик дати та час, на момент початку відео 05-05-2024 та час 18:58:16, камера спостереження закріплена у верхній частині каркасу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . На відео зображено територію господарства за вказаною адресою. На 18:58:16 з`являються чоловік (особа 1), який одягнений в сіру кофту, чорні штани, на плечах мається портфель чорного кольору, даний чоловік перелазить через ворота до господарства, поряд з господарською будівлею на території господарства знаходиться чоловік (особа 2) одягнений в чорний з білим спортивний костюм та неподалік на лавочці сидить жінка (особа 3) одягнена в сіре плаття. На 18:58:32 чоловік (особа 1) проходить в середину господарства та бере до рук чорну бочку з водою та прямує до чоловіка (особа 2). На 18:58:38 чоловік (особа 1) штовхає чорну бочку з водою та прямує на чоловіка (особа 2) та обливає останнього водою з бочки. На 18:58:42 чоловік (особа 1) виливає воду з бочки на жінку (особа 3), яка сидить на лавочці. На 18:58:44 чоловік (особа 1) наносить удар бочкою чорного кольору по голові чоловіку (особа 2), який стоїть поряд. На 18:58:44 чоловік (особа 1) наносить удар кулаком правої руки в область голови чоловіка (особа 2). На 18:58:47 чоловік (особа 1) штовхає вперед чоловіка (особа 2), даний чоловік вдаряється спиною об двері до господарської будівлі та падає на землю. На 18:28:50 чоловік (особа 1) носком кросівка правої ноги наносить удар чоловіку (особа 2), в область голови. На 18:28:50 чоловік (особа 1) йде до виходу господарства продовжуючи вчиняти хуліганські дії на території господарства та через деякий час покидає територію господарства.

Відповідно до Постанови про визнання речовим доказом від 08.05.2024, вбачається, що 07.05.2024 потерпілий ОСОБА_6 звернувся із заявою в якій просив долучити до матеріалів кримінального провадження оптичний диск CD R на якому збережено відеозапис подій за 05.05.2024 з камер відео спостереження господарства за адресою: АДРЕСА_2 .

08 травня 2024 року проведено огляд диска, визнано його речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Відповідно до заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду від 13.12.2023 у провадженні №2/742/1478/23 (єдиний унікальний №742/6311/23), задоволено позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про розірвання шлюбу. Розірвано шлюб, зареєстрований 17.10.2019 між сторонами. Згідно даного рішення суду вбачається, що спільне подружнє життя припинено з січня 2021 року і на примирення позивач не погоджувалась. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 06.05.2024, зареєстровані ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно Повідомлення про підозру від 26.06.2024, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, а саме у заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Процесуальні документи підтверджують повноваження групи дізнавачів та прокурорів.

Стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України надано докази, які були досліджені в судовому засіданні. Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На думку суду, вони відповідають вимогам ст. ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, і отримані у порядку, встановленому КПК України.

Доказами, які найменш залежні від суб`єктивного сприйняття фактів окремими особами, та отримані без заінтересованості у результатах провадження, і які поставити під сумнів у суду підстав немає, є відео з камер відеоспостереження, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , де і відбувались вищевказані події, які покладені судом в основу висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Так з переглянутого відеозапису з камер спостереження можна чітко ідентифікувати обвинуваченого, який 05 травня 2024 року близько 18 год. 50 хв., перебуваючи на території господарства за адресою: АДРЕСА_2 , умисно наніс кулаком правої руки один удар по голові в область лобу ОСОБА_6 , після чого штовхнув вперед обома руками та наніс один удар лівою ногою по голові в область лобу.

Крім того, показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з приводу обставин подій, які мали місце 05.05.2024 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, в тому числі й переглянутого відео з камер спостереження та даним судово-медичної експертизи, а тому об`єктивних підстав не довіряти їм - немає.

Жодних спростувань з цього приводу обвинуваченим не надано.

Навпаки обвинувачений частково підтвердив обставини скоєння ним кримінального правопорушення, не оспорював належність та допустимість досліджених у судовому засіданні доказів.

За таких обставин, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши у судовому засіданні всі вище вказані докази у їх сукупності, співставленні та взаємозв`язку, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, суд вважає доведеним заподіяння ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.

Крім показів допитаних в судовому засіданні потерпілих, вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.125 КК України, підтверджується й дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2024 до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшла заява від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 , про те, що 08.05.2024 близько 17 год. в будинку за місцем проживання заявника йому було спричинено тілесні ушкодження знайомою особою.

08.05.2024 до Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області надійшла письмова заява від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки АДРЕСА_2 , про те, що її колишній чоловік систематично вчиняє відносно заявниці домашнє насильство, у зв`язку з чим неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Вказані обставини стали підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0000491 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та №0000159 за ознаками вчинення, кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та початку досудового розслідування.

Відповідно до Постанови про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 24.06.2024, змінено кваліфікацію кримінального правопорушення в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000491 з ст.126-1КК України на ч.1 ст.125 КК України.

Відповідно до Постанови про зміну кваліфікації кримінального правопорушення від 28.06.2024, змінено кваліфікацію кримінального правопорушення в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000491 з ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.126 КК України.

Відповідно до Постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 28.06.2024, матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000491 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України та №0000159 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, об`єднано в одне провадження під №0000491.

У відповідності до Постанови про призначення судово-медичної експертизи від 10.05.2024 та Висновку експерта №116 від 10.06.2024 за результатами проведеної судово-медичної експертизи, вбачається, що у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 мали місце наступні тілесні ушкодження: синець правого стегна. Дане тілесне ушкодження виникло від дії тупого предмета, за механізмом удару, по давності може відповідати 08.05.2024, та відповідно до п.п. 2.3.2б, 2.3.5 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи характер даного тілесного ушкодження останнє могло утворитись від дії тупого предмета з обмеженою поверхнею. Дане тілесне ушкодження могло утворитись, в тому числі за обставин, на які вказує ОСОБА_7 під час проведення судово-медичної експертизи.

У відповідності до Постанови про призначення судово-медичної експертизи від 11.05.2024 та Висновку експерта №119 від 12.06.2024 за результатами проведеної судово-медичної експертизи, вбачається, що у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 мали місце наступні тілесні ушкодження: забійна рана лобної ділянки голови, синець лобної ділянки голови, садна 1 пальця лівої кисті. Вищеописані тілесні ушкодження виникли від травматичної дії тупих предметів, забійна рана та синці за механізмом удару, садна за механізмом тертя. Тілесне ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки голови утворилось за 7-10 днів до проведення судово-медичної експертизи (13.05.2024) та відповідно до п.п. 2.3.1 а, 2.3.2 а, 2.3.3 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України», відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Тілесні ушкодження у вигляді синця лобної ділянки голови, саден 1 пальця лівої кисті утворились за 5-7 днів до проведення судово-медичної експертизи (13.05.20254), як у своїй сукупності так і кожне ушкодження окремо, відповідно до п.п. 2.3.2б, 2.3.5 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995 р «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Враховуючи характер тілесного ушкодження у вигляді забійної рани лобної ділянки голови, синця лобної ділянки голови, останні утворились від дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, яки в тому числі могла бути як рука, так і нога сторонньої особи. Тілесні ушкодження у вигляді саден 1 пальця лівої кисті утворились від дії тупих предметів, конструкційні особливості яких не відобразились, тому відповісти на питання постанои: «Чи могли вони бути спричинені внаслідок удару (ударів) руки, в тому числі кулаком? Чи могли вони бути спричинені внаслідок удару (ударів) ноги? Чи могли утворитись тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_6 , за обставин вказаних в описовій частині даної постанови? Чи могли вони утворитись від падіння з висоти на площину з положення стоячи?» не представляється можливим. Вищеописані тілесні ушкодження в комплексі не могли утворитись при падінні на площині. Вищеописані тілесні ушкодження, могли утворитись, в тому числі, за обставин викладених в описовій частині постанови.

Згідно Повідомлення про підозру від 01.07.2024, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.125 КК України, а саме в умисному завданні удару та вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не причинили тілесних ушкоджень та заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Процесуальні документи підтверджують повноваження групи дізнавачів, слідчих та прокурорів.

Стороною обвинувачення в підтвердження вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.125 КК України надано докази, які були досліджені в судовому засіданні. Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому не викликають сумнівів у їх достовірності. На думку суду, вони відповідають вимогам ст. ст. 84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, і отримані у порядку, встановленому КПК України.

При цьому, суд не приймає як належний та допустимий доказ надану прокурором копію довідки про звернення потерпілої із скаргами до стоматолога, яка не завірена належним чином та є нечитабельною.

Доказами, які найменш залежні від суб`єктивного сприйняття фактів окремими особами, та отримані без заінтересованості у результатах провадження, і які поставити під сумнів у суду підстав немає, є висновки судово-медичних експертиз, які покладені судом в основу висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.125 КК України.

Крім того, показання потерпілих з приводу обставин подій, які мали місце 08.05.2024 є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, в тому числі й висновками судово-медичних експертиз, а тому об`єктивних підстав не довіряти їм - немає.

Жодних спростувань з цього приводу обвинуваченим не надано.

Навпаки обвинувачений частково підтвердив обставини скоєння ним кримінальних правопорушень, не оспорював належність та допустимість досліджених у судовому засіданні доказів.

За таких обставин, дослідивши, ретельно перевіривши та проаналізувавши у судовому засіданні всі вище вказані докази у їх сукупності, співставленні та взаємозв`язку, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, суд вважає доведеним в умисному завданні ОСОБА_9 удару та вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень та заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, а саме вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.126, ч.1 ст.125 КК України.

Не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_9 , свідчить про обраний ним спосіб захисту, спрямований на бажання обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення.

Позицію ОСОБА_9 щодо винної поведінки потерпілих які нібито не дають йому можливості спілкуватися з сином, як виправдання вказаної поведінки, суд вважає як такою, що жодними доказами не підтверджена та повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для ухвалення виправдувального вироку.

Замість того щоб звернутись до органу опіки та піклування та суд, якщо вважає, що колишня дружина порушує його право на спілкування з дитиною, ОСОБА_9 допускає вчинення неправомірних дій як відносно неї так і її батька, що є неприпустимим. При цьому в присутності малолітньої дитини.

Ми живемо в правовій державі, громадяни якої мають не тільки права, але й обов`язки, яких повинні неухильно дотримуватись, як по відношенню до себе, так і по відношенню до оточуючих.

Більш того, частково визнаючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, ОСОБА_9 навіть не спромігся вибачитись перед потерпілими, а навпаки всіляко показував до них зневажливе ставлення зі свого боку.

Така поведінка ОСОБА_9 свідчить про те, що він не усвідомив тяжкості вчиненого,

За змістом ст. 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Тому суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Обставин, що згідно ст.66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_9 судом не встановлено.

Обставинами, що згідно ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_9 є вчинення кримінальних правопорушень щодо особи похилого віку та вчинення кримінальних правопорушень щодо колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд також враховує, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є проступками, вчинив їх умисно, особу винного та його позицію до вчиненого, який за місцем проживання характеризується виключно негативно, згідно довідки КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Чернігівської обласної ради від 13.05.2024 за №340, на диспансерному обліку не числиться і за медичною допомогою не звертався, згідно довідок КНП «Прилуцька центральна міська лікарня» від 10.05.2024 та від 13.05.2024, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався; зі слів працюючого неофіційно, військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину, розлученого, раніше не судимого, який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства; відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують таке, а також враховуючи позицію прокурора та потерпілих, які наполягали на суворості покарання, і вважає за можливе призначити йому покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень за правилами ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, а саме призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

З приводу заявлених потерпілими цивільних позовів, суд враховує, що цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, із застосуванням норм цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Потерпілі в рамках даного кримінального провадження подали цивільні позови про відшкодування моральної шкоди, в яких просять стягнути з обвинуваченого на їх користь моральну шкоду в розмірі по 100 000 гривень.

Розмір моральної шкоди обґрунтовують тим, що їм завдано моральної шкоди, яка виразилася у приниженні їх честі та гідності, вислуховуванні погроз, образ, побоїв. Поведінка обвинуваченого носить систематичний та постійний характер. Він став ще агресивнішим. Навіть коли проходило досудове розслідування та справа перебувала на розгляді в суді, продовжував свої неправомірні дії щодо потерпілих. Вказане підтверджує завдання їм моральної шкоди, яка полягає у перенесених душевних стражданнях, що призвело до психологічної травми. Її розмір оцінюють в 100 000 гривень, кожен.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілих щодо відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку про те, що неправомірними діями ОСОБА_9 дійсно була така завдана як ОСОБА_6 так і ОСОБА_7 Моральна шкода полягала в перенесенні ними негативних переживань, тривоги, страждань, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного життя. Після отримання тілесних ушкоджень та ударів пережили емоційний стрес як через фізичні, так і психологічні страждання.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд приймає до уваги фактичні обставини справи, враховує характер, тривалість і глибину душевних страждань потерпілих, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, ступінь вини обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а саме відсутність каяття та вибачень з боку обвинуваченого, та виходячи з вимог розумності, справедливості та вищеописаних обставин, вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є підставними, однак підлягають до часткового задоволення в розмірі по 20 000 гривень, кожному.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню необхідно вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого в ході досудового розслідування та в ході судового розгляду, не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370-371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.126, ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.125 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі;

- за ч.1 ст.126 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт;

- за ч.1 ст.125 КК України у виді 200 (двохсот) годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити засудженому ОСОБА_9 покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_9 у порядку виконання вироку суду.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу, не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_6 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

В іншій частині позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 20 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

В іншій частині позову відмовити.

Речові докази по кримінальному провадженню після набрання вироком законної сили: оптичний CD-R диск з відеозаписом подій 05.05.2024 залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня проголошення даного вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу н е було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно вручити засудженому, потерпілим та прокурору.

Суддя ОСОБА_17