Справа № 344/3333/24
Провадження № 11-кп/4808/237/24
Категорія ч.2 ст.389 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Васильєв
Окрема думка судді ОСОБА_2
Апеляційний суд скасував вирок суду і призначив новий розгляд у суді 1-ї інстанції.
Не погоджуюсь з цим, виходячи з таких міркувань.
По-перше. Підстави для призначення нового розгляду, які визначені у ст. 415 КПК, в цій справі відсутні. Погіршення становища особи не допускається (ст. 421 КПК).
Апеляційний суд міг прийняти рішення по суті на засадах економії процесуальних та інших ресурсів системи правозастосування і задля юридичної визначеності становища обвинуваченого.
По-друге. Суд першої інстанції визначив ОСОБА_3 за ч.2 ст.389 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків (ст. 71 КК) 3 місяці 25 днів арешту. Він не військовослужбовець і арешт до нього застосований бути не може, захист просив призначити пробаційний нагляд.
Перед апеляційним судом стояло питання про строк покарання, оскільки за ч. 4 ст. 59-1 КК України пробаційний нагляд призначається в межах від одного до п`яти років.
Якщо так, то ОСОБА_3 потрібно призначити не менше 1 року пробаційного нагляду, а це обтяжує його становище, оскільки за ч. 1 ст. 72 КК України 1 дню арешту відповідають 2 дні пробаційного нагляду і тоді після перерахунку строк був би явно менше року.
Як видно, між нормою ч. 4 ст. 59-1 КК України щодо мінімального строку пробаційного нагляду в 1 рік і ч. 1 ст. 72 КК про співмірність різних видів покарань, існує колізія.
Ця суперечність не була предметом законодавчого регулювання і тому її належить вирішити на підставі положень ч. 4 ст. 5 КК та верховенства права (ст. 8 КПК) щодо поліпшення становища особи, застосувавши положення ч. 1 ст. 69 КК та ч. 1 ст. 72 КК.
На таке рішення орієнтує норма п."23 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" - засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, належить замінити невідбуту частину покарання на інший вид покарання відповідно до статті 72 КК.
ОСОБА_3 учинив діяння з найнижчим рівнем суспільної небезпечності (ст. 12 КК). Він молодого віку, має на утриманні двох малолітніх дітей.
Це підстави для застосування ч. 1 ст. 69 КК України і призначення покарання нижче від найнижчої межі санкції ч. 2 ст. 389 КК.
Призначення покарання у виді одного року пробаційного нагляду (ч. 4 ст. 59-1 КК) не відповідало б правилам складання покарань, було б неправовим, об`єктивно явно неспівмірним скоєному та особі обвинуваченого, погіршило б його становище.
Щодо застосування ч. 1 ст. 69 КК України. Якщо слідувати буквальному тлумаченню, то суд не вправі призначити пробаційний нагляд на строк менше одного року. Водночас, хоч ця норма за призначенням і спрямована на поліпшення становища особи, але не була з якихось причин відповідним чином змінена при уведенні зазначених нових норм про пробаційний нагляд і співмірність різних видів покарань.
Застосовуючи цю норму до даної ситуації необхідно керуватися засадами верховенства права (ст. 129 Конституції України) і загального призначення та смислу норми ст. 69 КК України, як норми, що метою має пом`якшення становища особи за наявності для цього підстав.
Вважаю, що справу належало вирішити по суті і призначити обвинуваченому покарання з урахуванням викладеного.
Суддя ОСОБА_2