УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000508 від 07.07.2023 ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000508 від 07.07.2023 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України.

Процесуальне керівництво досудового розслідування здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що, окремими службовими особами центру медичної реабілітації та санаторного лікування «Одеський» (в/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )з метою отримання неправомірної вигоди у вигляді заробітної плати військовослужбовців, які не з`являються за місцем постійної дислокації військової частини та не виконують свої службові обов`язки, вжили заходів щодо зарахування до особового складу військової частини ряду осіб.

Так, керівним складом військової частини НОМЕР_1 розроблена та реалізована злочинна схема отримання грошових коштів від підлеглих військовослужбовців, а саме прийняття на військову службу осіб, які отримують у повному обсязі грошове забезпечення, при цьому останні не з`являються на службу.

Зокрема встановлено, що керівництво військової частини НОМЕР_1 , вжило заходів щодо зарахування до особового складу військової частини НОМЕР_1 осіб, які не виконують свої функціональні обов`язки.

Поряд з цим, встановлено військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які під час несення служби, з метою ухилення від виконання обов`язків військової служби вступили в злочинну змову з керівництвом військової частини НОМЕР_1 . За вказану протиправну діяльність наведені військовослужбовці віддали свої зарплатні банківські картки в якості відплати за ухилення від військової служби та після цього не з`являлися в пункті постійної дислокації військової частини та не виконували свої службові обов`язки.

Вищевказані військовослужбовці, відповідно до посадових обов`язків повинні забезпечувати виконання завдань за призначенням. В той же час, зазначені військовослужбовці проводять свій час на вільний розсуд не пов`язуючи його з виконанням з обов`язків військової служби при цьому отримуючи грошове забезпечення та інші належні виплати та додаткову винагороду передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.

В рамках проведення досудового розслідування оперативним підрозділам було надано доручення в порядку ст. 40 КПК України, з метою проведення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження та встановлення осіб, причетних до його вчинення.

Так, за вищевикладених обставин в рамках означеного кримінального провадження, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

За результатами аналізу реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що ОСОБА_4 має у власності:

1. Житловий будинок, дата державної реєстрації: 18.05.2016, загальна площа (кв.м): 124.6, адреса: АДРЕСА_2 ;

2. Автомобіль LEXUS LX 570, 2010 року випуску, НОМЕР_2 ;

3. Мотоцикл KAWASAKI ZX 1400, 2016 року випуску.

Так, прокурор у клопотанні зазначає, що наразі вирішується питання щодо повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, та у зв`язку із обізнаністю останнього про наявність кримінального провадження він може вжити заходів щодо перереєстрації, продажу, іншого виду фіктивного або дійсного відчуження майнових прав на користь інших осіб з метою уникнення арешту і конфіскації.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що кримінальним правопорушенням спричинено матеріальні збитки державі внаслідок безпідставного нарахування грошових виплат військовослужбовцям, які фактично не виконували свої обов`язки та проводили час служби на власний розсуд на суму більш ніж на 11 мільйонів гривень (сума в ході досудового розслідування зростає з встановленням нових подібних фактів), у зв`язку із чим в кримінальному провадженні будуть готуватись цивільні позови про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, які будуть скеровуватись до суду з обвинувальним актом.

Слід додатково відзначити, що конфіскація майна передбачена санкцією статті ч. 5 ст. 191 КК України є безальтернативним додатковим покаранням, та її вид і розмір, буде вирішуватись судом за результатами судового розгляду.

Майно, яке потенційно може бути конфісковано після визначення остаточного розміру шкоди, спричиненої кримінальними правопорушення, може бути реалізовано та звернуто у передбаченому Законом порядку на користь держави і потенційно направлене на потреби Збройних Сил України, відшкодування шкоди завданої правопорушеннями.

Також на данний час досліджується також і питання законності набуття майна особами, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та командування вказаної військової частини, в тому числі набутого таким шляхом до повномасштабного вторгнення та запровадження військового стану, що також має сенс у забезпеченні арешту майна.

Крім того, щодо частини майна вилученого під час обшуків та здобутих особами злочинним шляхом, буде вирішуватись питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України та вказане питання буде вирішуватись судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Обізнаність особи щодо наявності кримінального провадження, наявність та розуміння положень ч. 5 ст. 191 КК України щодо конфіскації майна, підозри у яких готуються, необхідність невідворотного відшкодування шкоди, завданої державі, а також принципам кримінального судочинства, свідчать про нагальну необхідність у арешті майна, з метою забезпечення його збереження до вирішення подальшої долі, адже щодо майна про арешт якого подане клопотання існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно має ознаки доказу кримінального правопорушення, може підлягати спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, є необхідним для забезпечення цивільного позову, можливої конфіскації майна, що відповідає положенням ст. 170 КПК України.

Таким чином враховуючи те, що ОСОБА_4 на теперішній час обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України, проте згідно доводів клопотанняв подальшому органом досудового розслідування буде вирішуватися питання щодо повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Крім того, прокурор зазначає, що органом досудового розслідування було встановлено, що внаслідок ймовірного вчинення кримінальних правопорушень в рамках даного криімнального провадження, спричинені матеріальні збитки державі на суму більш ніж на 11 мільйонів гривень (сума в ході досудового розслідування зростає з встановленням нових подібних фактів), у зв`язку із чим в кримінальному провадженні будуть готуватись цивільні позови про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, які будуть скеровуватись до суду з обвинувальним актом.

З огляду на що, сторона обвинувачення звертається з клопотанням про накладення арешту на житловий будинок, дата державної реєстрації: 18.05.2016, загальна площа (кв.м): 124.6, адреса: АДРЕСА_2 та 3. мотоцикл KAWASAKI ZX 1400, 2016 року випуску, які належать підозрюваному ОСОБА_4 .

Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явилися, проте слідчим скеровано заяву про розгляд вказаного клопотання за його відсутності, в якій він вказав, що подане клопотання підтримує у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Приймаючи до уваги клопотання сторони обвинувачення, враховуючи положення ст. 172 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання підлягає розгляду без виклику осіб які володіють або користуються майном так як існує реальна загроза переоформлення, відчуження, поділу майна на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт.

Слідчий суддя, розглянувши матеріали клопотання з долученими в його обґрунтування додатками, приходить до наступного переконання.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно вимог п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання, при цьому в силу положень ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається в тому числі, на майно підозрюваного.

Як встановлено слідчим суддею, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000508 від 07.07.2023 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України.

Згідно долучених до даного клопотання матеріалів вбачається, що в рамках такого кримінального провадження ОСОБА_4 повідомлено про підозру за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

При цьому, слідчий суддя приймає до уваги доводи прокурора, що на теперішній час вирішуватиметься питання про повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального провопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, санкція за вчинення якого передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна (ч. 5 ст. 191 КК України), що підтверджується долученими матеріалами з яких вбачається, що досудове розслідування проводиться за ч.5 ст.426-1, ч.5 ст.191, ч.4 ст.409, ч.5 ст.27, ч.4 ст. 409 КК України.

Так, слідчий суддя враховує, що органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок, дата державної реєстрації: 18.05.2016, загальна площа (кв.м): 124.6, адреса: АДРЕСА_2 та 3. мотоцикл KAWASAKI ZX 1400, 2016 року випуску.

Крім того, згідно доводів клопотання, наразі стороною обвинувачення вживаються заходи щодо з`ясування питання законності набуття майна особами, які проходять військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та командування вказаної військової частини, в тому числі набутого таким шляхом до повномасштабного вторгнення та запровадження військового стану, що також має сенс у забезпеченні арешту майна, у зв`язку із чим прокурором не виключається, що означене майно підлягатиме спеціальній конфіскації, у разі встановлення відповідних підстав.

В цьому розрізі слідчий суддя зазначає, що станом на теперішній час досудове розслідування даного криімнального провадження знаходиться на своєму початковому етапі та згідно доводів прокурора в подальшому вирішуватиметься питання про повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні криімнального провопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України та питання щодо заявлення цивільних позовів про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням в межах такого кримінального провадження, проте враховуючи те, що ОСОБА_4 вже обізнаний з обставинами кримінального провадження та відповідно може вжити заходів щодо перереєстрації, продажу, іншого виду фіктивного або дійсного відчуження майнових прав на користь інших осіб з метою уникнення застосування відносно нього заходів забезпечення криімнального провадження, зокрема у вигляді арешту на належне йому майно.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає подане стороною обвинувачення клопотання таким, яке підлягає задоволенню, оскільки наявні достатні підстави вважати, що майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 та на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, підлягатиме ймовірній конфіскації, як різновиду додаткового покарання (правова підстава арешту майна абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України). В свою чергу, оскільки метою арешту майна є забезпечення такої конфіскації майна як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України), очевидно, що завданням арешту майна є запобігання його можливого знищення/ відчуження (абзац 2 ч. 1 ст. 170 КПК України).

Критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчий суддя прийшов до переконання, що арешт майна у даному випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки підлягає оскарженню, відповідно до норм процесуального законодавства щодо оскарження рішень слідчого судді, та скасуванню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 174 КПК України.

На підставі викладеного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, беручи до уваги розумність та співрозмірність арешту майна, а також його наслідки, слідчий суддя приходить до переконання, що подане клопотання в частині накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_4 є обґрунтованим, належним чином вмотивованим, а відтак, клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що зацікавлені особи не позбавлені процесуальної можливості звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, якщо на їх переконання арешт майна накладено слідчим суддею необґрунтовано, або ж відпаде подальша необхідність в дії такого заходу забезпечення кримінального провадження (абзац 2 ч. 1 ст. 174 КПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000508 від 07.07.2023 ч. 5 ст. 426-1, ч. 5 ст. 191, ч. 4 ст. 409, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України задовольнити.

Накласти арешт із забороною відчуження та ропорядження на майно, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_4 , а саме на:

- житловий будинок, дата державної реєстрації: 18.05.2016, загальна площа (кв.м): 124.6, адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- мотоцикл KAWASAKI ZX 1400, 2016 року випуску.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1