Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/562/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку у м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2024 року.

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодська Кіровоградської області, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.01.2021 Світловодським міськрайонним судом за ст. 126-1 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на 150 годин;

- 22.03.2021 Світловодським міськрайонним судом за ч.3 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 09.02.2022 Світловодським міськрайонним судом за ч.3 ст. 185, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.ч. 1, 4 ст.70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

визнано винуватим та призначено покарання:

за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

За правилами ч.1 ст. 70 КК України, шляхом частково складання покарань, ОСОБА_11 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Остаточно покарання ОСОБА_11 визначено за правилами ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Світловодського міськрайонного судуд від 09 лютого 2022 року, у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці.

Строк покарання ОСОБА_11 відраховувати з дня проголошення вироку, тобто з 30 травня 2024 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувано ОСОБА_11 в строк покарання, призначеного за даним вироком період попереднього ув`язнення з 12 квітня 2023 року по день набрання вироком суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Світловодська Кіровоградської області, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

визнано винуватим та призначено покарання:

за ч.2 ст.289 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

За правилами ч.1 ст. 70 КК України, шляхом частково складання покарань, ОСОБА_10 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Строк покарання ОСОБА_10 відраховувати з дня проголошення вироку, тобто з 30 травня 2024 року.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк покарання, призначеного за даним вироком період попереднього ув`язнення з 30 травня 2024 року по день набрання вироком суду законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, 17 лютого 2023 року, близько 17 години 30 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 проходили біля домоволодіння АДРЕСА_2 , де через відсутність однієї створи металевих воріт у приміщенні гаражу вище вказаного домоволодіння помітили транспортний засіб - мопед марки «Карпати-2», 1997 року випуску, об`ємом двигуна 49,8 см3, який привернув їхню увагу як джерело незаконного збагачення, яким можна незаконно заволодіти та використати у власних цілях.

У цей час у ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з корисливих мотивів, виник спільний прямий злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом - мопедом «Карпати-2»,1997 року випуску, об`ємом двигуна 49,8 см3, шляхом вчинення його таємного викрадення.

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що їхні злочинні дії нікому не помітні, з корисливих мотивів, через паркан незаконно проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_12 , де у подальшому знаходячись на території зазначеного домоволодіння незаконно проникли до приміщення гаражу, де зберігався транспортний засіб - мопед «Карпати-2», 1997 року випуску, об`ємом двигуна 49,8 см3, який на праві приватної власності належав ОСОБА_13 .

Продовжуючи свої злочинні дії направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_10 , разом з ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, перебуваючи у приміщенні гаражу викотили мопед з гаражу та в подальшому за межі домоволодіння АДРЕСА_2 , тим самим незаконно заволоділи вищевказаним транспортним засобом - мопедом «Карпати-2», 1997 року випуску, об`ємом двигуна 49,8 см3, вартістю 4390 грн.

У подальшому, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядився мопедом на власний розсуд, заподіявши своїми умисними протиправними діями власнику транспортного засобу ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 4390 грн.

Таким чином, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.2 ст.289 КК України.

Крім того, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2020 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 року строком на 90 діб, тобто до 25.08.2022 року. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.08.2022 року строком на 90 діб, тобто до 25.11.2022 року. Відповідно до Указу Президента України від 07.11.2022 №757/2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 листопада 2022 року на 90 діб. Указом Президента України від 11.02.2023 №8419 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

17 лютого 2023 року, близько 18 години 56 хвилин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 , які достовірно знали, що на території домоволодіння АДРЕСА_2 зберігається створка металевих воріт від гаражу, виник спільний умисел, направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, а саме зазначеної частини металевих воріт.

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, розуміючи, що їх злочинні дії нікому не помітні, з корисливих мотивів, під час дії воєнного стану через паркан незаконно проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , яка є сховищем, власником якого є ОСОБА_12 , знаходячись на території зазначеного домоволодіння підійшли до приміщення гаражу біля якого знаходилася частина металевих воріт, належних доньці власниці домоволодіння - ОСОБА_13 , розмірами 1,28 м.Х1,95 м. товщиною металу 3 мм, червоного кольору, вартістю 2432 грн. 23 коп. та протиправно нею заволоділи.

Утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, заподіявши своїми умисними протиправними діями ОСОБА_13 матеріальну шкоду на загальну суму 2432 грн. 23 коп.

Таким чином, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинили таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у сховище, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.4 ст.185 КК України.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого, просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання пом`якшити призначене покарання та застосувати положення ст.75 КК України.

Свої вимоги обґрунтував тим, що судом не враховано, що ОСОБА_10 раніше не судимий. За тривалий період досудового розслідування та судового розгляду ОСОБА_10 перебував на особистому зобов`язанні, тобто до нього було застосовано міру запобіжного заходу, не пов`язану з позбавленням волі. Потерпіла ОСОБА_13 не має до ОСОБА_10 ніяких претензій, викрадене майно їй повернуто і цивільний позов вона не заявляла, сама ж матеріальна шкода є несуттєвою. ОСОБА_10 не має шкідливих звичок, на обліку у нарколога і психіатра не перебуває, на час ухвалення вироку працював, не будучи належним чином оформленим за місцем роботи з незалежних від нього причин. ОСОБА_10 має постійне місце проживання, де офіційно зареєстрований і за яким позитивно характеризується. До пом`якшуючих покарання обставин для ОСОБА_10 , відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, судом першої інстанції віднесено щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обтяжуючих покарання обставин, визначених статтею 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено. У досудової доповіді провідного інспектора Олександрійського відділу №2 філії Держаної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області зазначено; « Враховуючи інформацію, що характеризує особистість ОСОБА_10 , спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_10 , можливо без позбавлення волі на певний строк та не буде становити високу небезпеку для суспільства « (том 1, арк..78-79).

В своїх апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_10 та в його інтересах захисник - адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дії обвинуваченого ставлять аналогічні вимоги та доводи як і в апеляційній скарзі захисника - адвоката ОСОБА_7 .

Обвинуваченим ОСОБА_11 та його захистом апеляційні скарги на вирок не подавались, тому суд в цій частині вирок суду першої інстанції не переглядає.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст.404 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому положеннями ч. 2 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

З огляду на вищезазначені положення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає за необхідне скористатися своїм правом на вихід за межі вимог апеляційних скарг (що не погіршує становища обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ), оскільки станом на момент апеляційного розгляду набули чинності зміни до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, вплинуло на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту оскаржуваного вироку встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчинили 27.02.2023.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_11 та ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2684 грн.

З досліджених матеріалів кримінального провадження встановлено, що вартість таємно викраденого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 майна від 17.02.2023 становила 2432,23 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_11 та ОСОБА_10 майна від 17.02.2023 становила 2432,23 грн., тобто була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2684 грн., колегія суддів приходить до висновку про скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження в частині засудження ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за ч.4 ст. 185 КК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлено кримінальну протиправність діяння.

Разом з тим, досудове розслідування та судове слідство у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи, та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинувачених за ч.2 ст.289 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину, повністю доведена матеріалами кримінального провадження.

Оскільки, учасниками процесу обставини вчинення кримінального правопорушення та юридична кваліфікація дій обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не оспорюються, колегія суддів не входить в обговорення вини та кваліфікації дій обвинувачених і вважає, що їх дії правильно кваліфіковано за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, який відносяться до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, де характеризується, як особа на яку скарг не надходило. (т. 1 а.с.236-244).

Відповідно до висновку органу пробації, виправлення ОСОБА_10 можливе без позбавлення волі на певний строк та не буде становити високої небезпеки для суспільства. (т. 1 а.с. 78-79).

Врахував обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Проте на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку призначивши обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі та відбувати його виключно в умовах ізоляції від суспільства, без застосування ст. 75 КК України.

Згідно із ч.2 ст.409 КПК України невідповідність призначеного покарання є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, з урахуванням обставин справи та усіх вищевказаних позитивних характеристик, наявності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих, крім того, у досудової доповіді провідного інспектора Олександрійського відділу №2 філії Держаної установи «Центр пробації» в Кіровоградській області зазначено; « Враховуючи інформацію, що характеризує особистість ОСОБА_10 , спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_10 , можливо без позбавлення волі на певний строк та не буде становити високу небезпеку для суспільства (том 1, арк..78-79), при цьому враховуючи декриміналізацію інкримінованого ОСОБА_10 злочину за ч.4 ст.185 КК України. Колегія суддів доходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі строком на 05 років та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 3 роки іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, яке на переконання колегії суддів буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, є обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, а ще буде відповідати меті покарання, визначеного у ст. 50 КК України.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_10 підлягає зміні, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та в його інтересах захисників - адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - задовольнити частково.

На підставі ст.404 КПК України, вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2024 року в частині засудження ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за ч.4 ст. 185 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

ОСОБА_11 вважати засудженим за ч.2 ст.289 КК України - до 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Світловодського міськрайонного суду від 09 лютого 2022 року, вважати ОСОБА_11 засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці.

ОСОБА_10 вважати засудженим за ч.2 ст.289 КК України - до 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України вважати звільненим ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком терміном на 3 роки.

Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Звільнити ОСОБА_10 з-під варти негайно в залі суду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який перебуває під вартою у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підписи)