Справа № 274/8574/24 Провадження № 1-в/0274/1317/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2024 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за поданням державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" про приведення вироку у відповідність до закону щодо засудженого

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсон, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,

в с т а н о в и в :

до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло подання державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" про приведення вироків Деснянського районного суду міста Києва від 10.11.2023 та Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2024 щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Установа виконання покарань звернулася до суду із заявою про проведення судового засідання без участі представника установи.

Засуджений в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд подання без його участі, заперечень не висловив.

Суд не визнає явку засудженого та представника установи виконання покарань в судове засідання обов`язковою та вважає за можливе розглянути подання без їх участі.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти задоволення подання.

Перевіривши доводи подання та додані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, суд доходить таких висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України.

Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 31.01.2023 ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 6 місяців арешту.

Вирок набрав законної сили 04.04.2023.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2024 замінено ОСОБА_4 покарання, призначене вироком Дніпровського районного суду м. Києва 31.01.2023, за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 06 (шести) місяців арешту на 05 (п`ять) років пробаційного нагляду.

Вироком Деснянського районного суду міста Києва від 10.11.2023 ОСОБА_4 призначено покарання: у виді 5 років позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 70 ч. 4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2023 більш суворим за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Вирок набрав законної сили 12.12.2023.

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2024 ОСОБА_4 призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі за ч. 2 ст. 185 КК України, тобто за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2023, та даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 18.04.2024.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо вартість майна, яке було предметом правопорушення, перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме: 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Деснянського районного суду міста Києва від 10.11.2023 вбачається, що кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинив у 2023 році, а саме:

- 24.01.2023, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 331 грн 55 коп.;

- 25.01.2023, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 348 грн 07 коп.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 1342 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кожного з кримінальних правопорушень за ч. 4 ст. 185 КК України, вчинених ОСОБА_4 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1342 грн х 2 = 2684 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому були скоєні злочини, вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду міста Києва від 10.11.2023.

Зі змісту вироку Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2024 вбачається, що кримінальні правопорушення ОСОБА_4 вчинив у 2020 році, а саме:

- 28.02.2020, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 491 грн 04 коп.;

- 04.03.2020, вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, становить 245 грн 52 коп.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн, а 50 відсотків від його розміру становили відповідно 1051 грн.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кожного з кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185 КК України, вчинених ОСОБА_4 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1051 грн х 2 = 2102 грн) станом на 1 січня звітного року, у якому були скоєні злочини, вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону № 3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2024 за ч. 2 ст. 185 КК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23, а також з висновком про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 КК України з урахуванням положень Закону № 3886-IX, зробленим об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

подання державної установи "Райківська виправна колонія (№ 73)" задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного вироком Деснянського районного суду міста Києва від 10.11.2023 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України та остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 31.01.2023 більш суворим за цим вироком.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з усуненням законом караності діяння, звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2024 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України та остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2023 та цим вироком.

Вирок Дніпровського районного суду Київської області від 31.01.2023, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України, з урахуванням ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.05.2024, виконувати самостійно.

Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування ОСОБА_4 покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду Київської області від 31.01.2023, відбуте ним покарання у виді позбавлення волі за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18.03.2024, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні пробаційного нагляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1