Провадження № 1-кс/686/5884/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, фізичної особи підприємця, на утриманні малолітня дитина, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0001652,

встановив:

10.07.2024 року старший слідчий в особливо важливих справах, криміналіст, відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором Шепетівської Окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики : переховування від органів досудового розслідування та суду ; знищення, схову або спотворення будь-якої з речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий, окрім іншого, зазначив, що «у провадженні СУ ГУНП в Хмельницькій області перебуває кримінальне провадження №0001652, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.3 ст.146 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що 21.08.2023, близько 18 год., у ОСОБА_6 , на ґрунті особистих неприязних відносин, виник умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 . Реалізовуючи свій намір, спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого, ОСОБА_6 , з метою створення сприятливих умов, підшукання співвиконавців для полегшення його вчинення та подолання можливого фізичного опору ОСОБА_8 , зустрівся у м.Шепетівка, та повідомив про свої наміри ОСОБА_9 , який на пропозицію ОСОБА_6 погодився. Так, 21.08.2023, біля 19 год. 20 хв., ОСОБА_10 , діючи спільно, за попередньою змовою групою осіб, із ОСОБА_9 , на автомобілі марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 , який на той час перебував у його постійному користуванні, а в даному випадку використовувався як знаряддя для вчинення кримінального правопорушення, виїхали з м.Шепетівка та попрямували до будинку АДРЕСА_1 , в якому проживав ОСОБА_8 . Під час руху, ОСОБА_6 , з метою з`ясування сприятливих обставин для реалізації їхнього з ОСОБА_9 злочинного наміру, за допомогою мобільного телефону, маючи у користуванні № НОМЕР_2 , зв`язався з ОСОБА_8 , який користувався № НОМЕР_3 , та, таким чином, дізнався, що потерпілий перебуває за місцем проживання сам. Надалі, цього ж дня, близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , на вказаному вище автомобілі, приїхали до будинку ОСОБА_8 , де ОСОБА_6 знову зателефонував ОСОБА_8 , з яким розмовляв 17 секунд. У подальшому, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 дочекались, доки ОСОБА_8 вийшов з будинку, прибудинкова територія якого огороджена та обладнана хвірткою, яка зачиняється на ключ. Після цього, вони викликали потерпілого на подвір`я, за межі огородженої території. При цьому, ОСОБА_6 , будучи об`єднаним єдиним умислом із ОСОБА_9 , направленим на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 , почали з ним сварку. При цьому, під час суперечки, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , використовуючи свою чисельну та фізичну перевагу, подавляючи волю потерпілого до опору та з метою попередження спроби його втечі чи виклику ним допомоги, із застосуванням психічного насильства, що виразилося у висловлюванні погроз та фізичному насильстві, яке полягало у нанесенні ОСОБА_8 . ударів кулаками рук та ногами по голові та тулубу, змусили його сісти в автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , чим свідомо незаконно позбавили його волі. Тобто, можливості вільного пересування та вибору місця перебування у ОСОБА_8 не було.

Надалі, цього ж дня, біля 20 год. 30 хв., ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_9 , достовірно знаючи, що згідно Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність та безпека є найвищими соціальними цінностями, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, внаслідок яких вони порушують основні конституційні права потерпілого ОСОБА_8 , бажаючи їх настання, проти його волі, на вказаному вище автомобілі, яким керував ОСОБА_6 , привезли потерпілого на прилеглу до піщаного кар`єру територію, який розташований неподалік с.Крупець Шепетівського району Хмельницької області. Перебуваючи у зазначеному місці, з метою з`ясування відносин, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , у період часу з 20 год. 30 хв. до 20 год. 55 хв., продовжували спільно спричиняти потерпілому фізичних страждань, шляхом нанесення тілесних ушкоджень, а також психологічних страждань, шляхом висловлювання погроз і приниження його честі та гідності, що виражалося у зневажливому ставленні, приниженні цінності його життя. Однак, ОСОБА_8 , внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень, перебуваючи в безпорадному та небезпечному для життя стані, перестав чинити фізичний опір та не міг самостійно вчиняти активні фізичні дії. Тому, враховуючи стан потерпілого, ОСОБА_6 , спільно із ОСОБА_9 , бажаючи приховати факт незаконного позбавлення волі потерпілого та нанесення йому тілесних ушкоджень, силоміць завантажили ОСОБА_8 до багажника автомобіля. Після цього, на вказаному вище автомобілі, яким продовжував керувати ОСОБА_6 , способом небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, перевезли у багажнику до місця його проживання в АДРЕСА_2 .

Зокрема, близько 21 год. 05 хв., ОСОБА_6 та ОСОБА_9 приїхали до будинку, де проживав ОСОБА_8 , та припаркувались задньою частиною автомобіля між господарськими приміщеннями, які розташовані біля його будинку. Після цього, вони, відкривши багажник, в якому знаходився ОСОБА_8 , силоміць стягнули його на землю, де, з висловлюванням погроз та вимогами неповідомлення про вказаний факт правоохоронним органам та будь-яким особам, мали залишити його та поїхати з місця події. Однак, у цей момент їх дії, а також факт перебування ОСОБА_8 у безпорадному стані, з ознаками нанесення йому тілесних ушкоджень та слідів крові на його тулубі, помітила ОСОБА_11 , співмешканка потерпілого. Вона відразу підійшла до місця, де лежав без свідомості ОСОБА_8 , та почала з`ясовувати що саме з ним трапилося. Тому, розуміючи, що їхні дії, а також сам факт вчинення відносно потерпілого кримінального правопорушення були викриті, ОСОБА_10 , з метою залякування ОСОБА_11 , почав висловлював в її бік погрози та вимагати аби вона не повідомляла будь-кому про побачене та не викликала допомогу. Надалі, ОСОБА_6 , розуміючи, що його протиправні дії можуть бути поміченими іншими сторонніми особами, на прохання ОСОБА_9 , повернувся до автомобіля, біля якого на землі лежав ОСОБА_8 .

Перебуваючи у тому ж місці та в той же час, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_8 , враховуючи стан останнього, прийняли спільне рішення його викрасти. З цією метою, не враховуючи той факт, що потерпілий не чинить будь-якого фізичного опору та внаслідок нанесених йому тілесний ушкоджень перебував у безпорадному стані, ОСОБА_6 , діючи спільно та будучи об`єднаним єдиним злочинним умислом з ОСОБА_9 , спрямованим на викрадення людини, біля 21 год. 10 хв., силоміць завантажили ОСОБА_8 в багажник автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_6 , та на ньому поїхали від будинку потерпілого в напрямку м.Шепетівка, куди прибули того ж дня, біля 23 год. 45 хв. При зазначених обставинах, спільні, умисні, цілеспрямовані дії ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , пов`язані із порушенням основних конституційних прав і свобод ОСОБА_8 , його незаконним позбавленням волі та викраденням, у спосіб небезпечний для життя, за обставин, що вказують про наявність загрози життю та здоров`ю ОСОБА_8 та перебування його у небезпечному для життя стані, на момент викрадення, призвели до тяжких наслідків, а саме: зникнення безвісті ОСОБА_8 безпосередньо при обставинах його викрадення.

10.07.2024 р. по суті кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, громадянину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не визначаючи розмір застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать належну процесуальну поведінку підозрюваного та не можуть бути достатніми для запобігання зазначеним ризикам.»

Заслухавши пояснення прокурора та слідчого, які клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні, підозрюваного та його захисника, які заперечили щодо задоволення клопотання слідчого, просили застосувати більш м`який запобіжний захід, у вигляді домашнього арешту, дослідивши надані матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження №0001652, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Із наданих матеріалів вбачається, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0001652 від 25.08.2023 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

10.07.2024 р. ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, тобто, згідно зі ст.12 КК України, даний злочин класифікується як тяжкий.

Твердження сторони захисту щодо необґрунтованості підозри є безпідставними, оскільки на первинній стадії досудового розслідування оцінка такої обґрунтованості робиться виходячи з наявності фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а представлені слідчим докази (протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 24.08.2023 р.; протоколи допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 від 25.08.2023 р., ОСОБА_14 від 01.09.2023 р.; 2 протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.08.2023 р. ; протокол огляду речових доказів від 06.09.2023 р.; протокол проведеного слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_11 від 02.10.2023 р.; аналіз інформації, наданої ПрАТ «Київстар», щодо мобільних з`єднань абонентів за 21.08.2023 р.; висновок експерта № СЕ-19/123-24/4152-БД від 16.04.2024 р. та інші матеріали кримінального провадження), на переконання слідчого судді, є підтвердженням обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.146 КК України.

При цьому, слідчий суддя керується поняттям «обґрунтованості підозри», яка сформована практикою Європейського суду з прав людини та яка, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

Зокрема, у своїх рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Долучені до матеріалів клопотання докази об`єктивно доводять можливу причетність підозрюваного до інкримінованого кримінального правопорушення. При цьому факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження.

Таким чином, станом на момент розгляду клопотання беззаперечних доказів того, що ОСОБА_6 не причетний до вчинення правопорушення, не встановлено.

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_6 , у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення, є достатньо високим.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні на даний час триває, свідки та потерпіла у цьому провадженні судом не допитані, а тому, існує ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні. При оцінці наявності зазначеного ризику, слідчим суддею врахована встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту цих осіб слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду, на стадії судового розгляду, - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1 та ч.2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). Отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту отримання показань судом від цих осіб.

Враховуючи те, що не всі докази у кримінальному провадженні віднайдені, зокрема, не віднайдено речі, які знаходились при потерпілому ОСОБА_8 у день його викрадення, не віднайденим на сьогоднішній день залишається труп останнього чи його залишки, тому, ризик знищення, спотворення або приховування будь-яких із речей чи предметів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на даний час існує.

Також, на думку слідчого судді, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , та дані, які характеризують його особу, зокрема й те, що він, хоча на сьогоднішній день є несудимою особою, однак, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, про що свідчить факт надходження до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , який, на даний час, не має постійного джерела доходу, дозволяють дійти до висновку про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Разом з тим, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, про який зазначив у своєму клопотанні слідчий, не знайшов свого підтвердження в ході розгляду клопотання, оскільки ніщо з наданих матеріалів клопотання не свідчить про існування вказаного ризику.

За таких обставин по справі приходжу до висновку про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків: переховування від органів досудового розслідування та суду; знищення, спотворення або приховування будь-яких із речей чи предметів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Аналізуючи особу підозрюваного, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, родину, зокрема батьків, з якими разом проживає, на утриманні має малолітню дитину, також, ОСОБА_6 є фізичною особою підприємцем, однак підприємницьку діяльність на даний час не здійснює, з його слів, через перебування під домашнім арештом в рамках іншого кримінального провадження, протягом двох місяців у 2022 р. входив до складу Добровольчого формування Шепетівської міської територіальної громади №1. Однак, ці обставини не є достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Окрім того, вказані обставини не були стримуючими від вчинення дій, що стали підставою для підозри ОСОБА_6 у вчиненні тяжкого злочину, спрямованого проти волі особи, із застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, який, в свою чергу, визначається високим ступенем небезпечності для суспільства.

Враховуючи наведені ризики, усі, визначені ст.178 КПК України, обставини в їх сукупності, зокрема й майновий та сімейний стан ОСОБА_6 , наявність у нього родини, дитини на утриманні, репутацію ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, що становить підвищену суспільну небезпечність, вік та стан його здоров`я, приходжу до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_6 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, доведеним слідчим та прокурором.

Слідчий суддя вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання, особистої поруки та застави, не забезпечить попередження вищезазначених ризиків і належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки не встановлено тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, знищення, спотворення або приховування будь-яких із речей чи предметів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та потерпілу у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення. Так, особисте зобов`язання не підлягає до застосування з огляду на тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваному, та наявність реальних сумнівів того, що ОСОБА_6 виконуватиме покладені на нього обов`язки. Особиста порука не підлягає застосуванню, оскільки будь-яких клопотань від осіб, яких би слідчий суддя міг вважати такими, що заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до слідчого судді не надходило. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_6 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів та зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити не відшукані, на даний час, речові докази, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також безпосередньо, за допомогою телефонного зв`язку або через третіх осіб, впливати на потерпілу та свідків, анкетні дані яких на сьогоднішній день відомі ОСОБА_6 . У відповідності до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, не може бути й також визначений розмір застави, адже ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства до потерпілого.

Завдання кримінального провадження виправдовують вжиття таких обмежувальних заходів та такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, з метою уникнення вищевказаних ризиків.

За наведених обставин, слідчим суддею відхиляються, зазначені стороною захисту аргументи про те, що ОСОБА_6 немає намірів: перешкоджати кримінальному провадженню, досудове розслідування у якому триває понад 9 місяців; ухилятися від органу досудового розслідування та суду; впливати на свідків та потерпілу; приховувати речові докази; вчиняти інше кримінальне правопорушення, а також щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема й у вигляді домашнього арешту, який був дієвим заходом забезпечення кримінального провадження, застосованим до ОСОБА_6 у іншому кримінальному провадженні. При цьому, слідчий суддя звертає увагу на ту обставину, що хоча й досудове розслідування у кримінальному провадженні було розпочате 25.08.2023 р., однак, ОСОБА_6 було повідомлено про підозру лише 10.07.2024 р., тому, сам факт, що підозрюваний не вчиняв активних дій, спрямованих на перешкоджання кримінальному провадженню, до моменту повідомлення йому про підозру, не свідчить, що на даний час відсутні ризики того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, знищити чи приховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, слідчий суддя дійшов до висновку про існування обґрунтованих підстав вважати, що існують не абстрактні, а конкретні ризики, про які зазначено вище та які передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а тому, застосувати менш суворий запобіжний захід, ніж тримання під вартою, неможливо. Даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_6 під вартою, не встановлено.

Строк тримання під вартою слід визначити в межах строку досудового розслідування та в межах строку, визначеного ст.197 КПК України, а саме до 07.09.2024 року включно.

У відповідності до п.1 ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави не визначається, адже ОСОБА_6 інкримінується вчинення злочину із застосуванням насильства до потерпілого.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 196, 197 КПК України,

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 07 вересня 2024 року включно.

Ухвала діє до 07 вересня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя