Справа № 748/4041/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/646/24
Категорія - ч. 1 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002709 від 26.07.2023, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слабин Чернігівського району Чернігівської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, одруженого, що має на утриманні малолітню дитину доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання:

-за ч. 1 ст. 382 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік;

-за ч. 1 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк п`ять років.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 .

Прийнято відмову потерпілого ОСОБА_10 та його законного представника - цивільного позивача ОСОБА_11 від цивільного позову до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди. Провадження в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_11 , яка діє в інтересах ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди в сумі 70 000 грн закрито.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 956,00 грн витрат за проведення судової експертизи.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м.Чернігова від 28 липня 2023 року.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Місцевим судом установлено, що ОСОБА_8 , будучи визнаний винуватим постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.06.2023, яка набрала законної сили 23 червня 2023 року, у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 40800 грн з позбавленням права керування транспортними засобом на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 12.06.2023 не виконав, оскільки, 25.06.2023, близько 06 год. 54 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи на 6 кілометрі Південного під`їзду до м. Чернігова, керував автомобілем марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, та був зупинений співробітниками Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області за порушення п. 2.1. «а» та п. 2.9. «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями) та відносно нього складено адміністративні протоколи за ч. 5 ст. 126 та ч. 3 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В подальшому, 26.07.2023, близько 01 год 20 хв, автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «PASSAT», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , рухався по вул. Шевченка в напрямку вул. Михайлівська в с. Андріївка, Чернігівського району Чернігівської області.

Рухаючись у вказаному напрямку по вул. Шевченка, неподалік будинку №51 в с. Андріївка, Чернігівського району та області, водій ОСОБА_8 , не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії (п.п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями) (далі - ПДР), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (пп. 2.9 «а» ПДР), проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну (пп. 2.3 «б» ПДР), при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху (пп. 10.1 ПДР), під час вибору безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати транспортним засобом (пп. 12.1 ПДР), рухаючись на заокругленій ділянці дороги, не впорався з керуванням та виїхав за межі проїжджої частини, де здійснив зіткнення з металевою зупинкою громадського транспорту, що знаходилась на лівому узбіччі дороги відносно руху автомобіля, яким керував ОСОБА_8 , в якій знаходився неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній потерпілий ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому голівки проксимальної фаланги 1-го пальця правої стопи, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я на строк понад 21 добу.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_8 порушив вимоги пп. 2.1 (а), 2.9 (а), 2.3 (б), 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями), що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди та перебуває у причинному зв`язку з отриманням тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, а саме:

- за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

- за ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання за ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафів виконувати самостійно.

Не оспорюючи доведеність вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації, вважає вирок незаконним та необґрунтованим у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Зазначає, що місцевий суд не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України та рекомендації Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання, а також практику Європейського суду з прав людини. На думку захисту, суд не в повній мірі врахував поведінку обвинуваченого як під час досудового розслідування, так і під час розгляду справи в суді, а саме, обвинувачений із самого початку визнавав вину, критично висловлювався щодо своїх неправомірних дій, висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, продемонстрував дійове каяття та бажання спокутувати свою провину, а отже, перестав бути суспільно небезпечним через розуміння ним своєї поведінки, також відсутні тяжкі наслідки від кримінального правопорушення. Вказує на позитивні характеристики обвинуваченого, який одружений, має сталі соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину, не переховувався від органів досудового розслідування та суду, раніше не судимий, на обліках у психоневрологічному та наркологічному кабінетах не перебуває. Також суд не в повній мірі врахував висновок органу пробації, згідно якого ризики вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній та свідчить про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. Вказує, що суд безпідставно не врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме, добровільне відшкодування шкоди потерпілому та усунення негативних наслідків, що в сукупності надають можливість застосувати ст. 69 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, обвинуваченого та його захисника, які наполягали на задоволенні апеляційної скарги з викладених в ній підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України, при зазначених у вироку обставинах, за які його засуджено, то такі відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 382 КК України в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних щодо особи обвинуваченого, наявності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Зі змісту закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 50 КК України, вбачається, що покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Вказаний висновок узгоджується з нормами ст. 65 КК України, в якій зазначено, що суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_8 виду та міри покарання, місцевий суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, те, що керування у стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, де тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки такого діяння, оскільки водій у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, а також безпосередньо для себе особисто, та, серед іншого, власності третіх осіб, обставини справи та наслідки вчиненого, особу винного, який офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину, стан його здоров`я, врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, що його обтяжують, раніше не судимий, за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення та до психіатра не звертався, те, що ОСОБА_8 за короткий проміжок часу неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, урахував досудову доповідь, думку потерпілої, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання в межах санкції інкримінованої йому статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі, наближеної до мінімальної, з позбавленням права керувати транспортними засобами на максимальний строк.

Оскаржуючи вирок суду захист вважає, що існують підстави для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, однак колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, ... , суд умотивувавши своє рішення, може крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, ... , призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК. Таким чином, головною ознакою застосування положень ч.1 ст. 69 КК України окрім корупційних кримінальних правопорушень, або кримінальних правопорушень пов`язаних з корупцією є не просто наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Доводи захисту про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаялася, активно сприяв розкриттю злочину, має родину, а тому йому необхідно призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України є необґрунтованими, оскільки вказані обставини були предметом розгляду суду першої інстанції при призначенні обвинуваченому наближеного до мінімального покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Верховний Суд в своїх рішеннях (постанова від 27.04.2021 року по справі № 712/4384/20) неодноразово зазначав, що підставами для застосування ст.69 КК України є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Апеляційний суд підкреслює, що не зважаючи на всі позитивні характеристики на особу, а також наявність пом`якшуючих покарання обставин, ОСОБА_8 за короткий проміжок часу неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, після чого, не зробивши для себе відповідних висновків, вчинив злочин, будучи позбавленим права керування транспортним засобом, а також у стані алкогольного сп`яніння, що вказує на безвідповідальне ставлення обвинуваченого не тільки до власного здоров`я та життя, а й до здоров`я та життя сторонніх осіб, що істотно підвищує ступінь суспільної небезпеки інкримінованого йому злочину.

За таких умов, доводи захисту про не врахування пом`якшуючих покарання обставин, зокрема, добровільне відшкодування шкоди потерпілому та усунення негативних наслідків, жодним чином не знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та відповідно взагалі виключає можливість застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 .

Перевіривши вирок, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про невідповідність покарання тяжкості та особі обвинуваченого є необґрунтованими, висновків суду не спростовують, оскільки місцевим судом в повній мірі установлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та призначив покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді позбавлення волі, наближеної до мінімальної, з позбавленням права керувати транспортними засобами у максимальному терміні.

Апеляційний суд уважає, що таке покарання є законним, справедливим, буде відповідати тяжкості правопорушень, сприятиме виправленню винуватого та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити особистий надмірний тягар для особи та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку у зв`язку з суворістю призначеного покарання, як про те зазначено в апеляційній скарзі, оскільки ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого та наявність обставин, що пом`якшують покарання місцевим судом враховані і підстав для застосування ст. 69 КК України та пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, також не вбачає.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , а вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4