ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1642/24 Справа № 211/4920/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадження № 0000391, -

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурор та накладено арешт на вилучені в ході обшуку автомобіля GREAT WALL HOVER держ. номер НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тютюнові вироби у пачках з відсутніми марками акцизного податку та такими що мають ознаки підробки, прилад для проведення безконтактних оплат карткою марки «Ingenico» s/n НОМЕР_2 , грошові кошти купюрами різних номіналів загальною сумою 8 177 гривень

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя послався на те, що накладення арешту на виявлені в ході обшуку предмети, які визнано в якості речових доказів, необхідно для виконання цілей кримінального провадження, зокрема запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, і необхідність їх використання під час досудового розслідування в якості речового доказу, а саме: 1) для можливості проведення експертизи щодо дослідження якості та вмісту тютюнових виробів 2) попередження вчинення нових кримінальних правопорушень чи продовжити незаконну діяльність пов`язану із незаконним виготовленням, зберіганням, збуту і транспортуванню з метою збуту підакцизних товарів, а також їх знищення, перетворення та відчуження (продажу, дарування тощо), оскільки існують ризики вчинення зазначених дій. З метою збереження майна, та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження предметів кримінального правопорушення, і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень чи продовжити діяльність пов`язану із незаконним виготовленням, зберіганням, і транспортуванню з метою збуту підакцизних товарів, оскільки існують ризики вчинення зазначених дій, до прийняття остаточного рішення у кримінальному провадженні та/або скасування арешту.

Зазначає, що з метою повного, об`єктивного розслідування даного кримінального провадження необхідно накласти арешт на вилучене майно, якщо не накласти арешт на вищевказане майно, існує реальна загроза можливості його пошкодження, псування, знищення, тому необхідно клопотання прокурора задовольнити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та повернути вилучене майно.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідно до протоколу обшуку вказано, що було виявлено тютюнові вироби, деякі з них не мають марок акцизного податку, однак в ухвалі не зазначено, що тютюнова продукція ТМ MUSTANG black у кількості 40 пачок, ТМ MUSTANG red demi у кількості 22 пачки, ТМ VFRBORO GOLD у кількості 82 пачки марковано марками акцизного податку, тобто даний факт є викривленням фактичних даних.

Зазначає, що судом залишено поза увагою факт того, що працівником поліції чоловічої статі було проведено обшук особистих речей ОСОБА_8 - сумки, що на думку сторони захисту є порушенням вимог приписів ч. 5 ст. 236 КПК України.

Вказує, що відео фіксація проводилась камерою Panasonic Full із збереженням на карту памяті, однак жодних ідентифікувальних ознак дана картка не має.

Також зазначає, що підслідність ч. 1 ст. 204 КК України відноситься до повноважень дізнавача, а не слідчого. Постанову про визначення підслідності за ВП № 1 КРУП в Дніпропетровській області не надано для ознайомлення.

Також вказує, що судом не прийнято до уваги, що вилучені під час обшуку грошові кошти є особистими коштами ОСОБА_8 та не надано жодних достовірних фактів, що грошові кошти мають незаконне походження та можуть бути доказами вчинення кримінального правопорушення.

Посилається на те, що можливе правопорушення підпадає від адміністративну відповідальність.

Позиції учасників судового провадження.

Адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, розглянувши клопотання слідчого про арешт майна та задовольнивши його, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що арешт повинен бути накладений на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та належним чином умотивовано в ухвалі, оскільки при вирішенні зазначеного вище питання були дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме наявність правової підстави для арешту цього майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Зокрема, на теперішній час, СВ ВП № 1 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000391 від 26.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

Ухвалою слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля GREAT WALL HOVER, державний номерний знак НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_9 , з метою виявлення і фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукування майна, яке має значення для досудового розслідування та може бути доказами під час судового розгляду.

Відповідно до протоколу обшуку від 11.08.2024 року, в ході обшуку автомобіля було виявлено та вилучено грошові кошти, апарат для безготівкової оплати, тютюнові вироби, деякі з них не мають марок акцизного податку, деякі з ознаками підробки.

Враховуючи вищенаведені обставини, слідчим суддею було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вилучені в ході обшуку від 11.08.2024 року речі з метою збереження речового доказу.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді суду першої інстанції про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту вилученого в ході обшуку майна, оскільки дійсно на даний час існує реальна необхідність в забезпеченні збереження цього майна як речового доказу у вказаному вище кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги представника власника майна колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки установлені досудовим розслідуванням фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі слідства є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучене в ході обшуку майно безпосередньо стосується предмета розслідування, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК дає правові підстави для його арешту як речового доказів з метою збереження.

Аналізуючи наведені вище обставини, колегія суддів приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права осіб, які володіють, користуються і можуть розпоряджатись певним майном, враховуючи одночасно і приватні, і суспільні інтереси.

Зокрема, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна колегія суддів враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, не надано та колегією суддів не встановлено.

У сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на зазначене у клопотанні слідчого майно, діяв у спосіб та в межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Зв`язок вилученого в ході обшуку майна із вчиненням злочину, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Апеляційний суд зазначає, що вилучені речі необхідні для проведення їх подальшого експертного дослідження, внаслідок чого не накладення арешту на них призведе до негативних наслідків для кримінального провадження, зокрема, може призвести до їх втрати, пошкодження або знищення.

Таким чином, арешт майна на підставі п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК (тобто з метою забезпечення збереження речових доказів) передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя суду першої інстанції на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначене у клопотанні прокурора майно має значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, його фактичних обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, апеляційний суд приходить до висновку про те, що слідчий суддя врахувавши всі обставини кримінального провадження, обґрунтовано наклав арешт на вищезазначене майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2024 року про арешт майна у кримінального провадження № 0000391 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4