УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні за №0002882 від 14.09.2024, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та додані до нього матеріали, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з процесуальним керівником звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що близько 15 год. 36 хв. 13.09.2024 в приміщенні ДУ «Житомирська виправна колонія №4», що за адресою: м. Житомир, проспект Незалежності 172 в посилці з ТТН№4047, в якій знаходилась скляна ємкість з консервацією було виявлено 18 пігулок білого кольору та 9 капсул біло-синього кольору (ЖЄО №41345 від 13.09.2024).

За даним фактом слідчим слідчого відділу Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області 14.09.2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження №0002882 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

В ході досудового розслідування 13.09.2024 року в період часу з 15.36 год. до 16.50 год. в ході огляду місця події за адресою м. Житомир просп. Незалежності, 172 в приміщенні ДУ "ВК (№4)" виявлено та вилучено: товаро-транспортну накладну ТОВ «Нова пошта» №047, яку упаковано до спецпакета № CRI 1089889, 18 пігулок білого кольору та 9 капсул біло-синього кольору, які упаковано до спец пакета № CRI 1089891, змив зі скляної ємності, упакований у паперовий конверт, заклеєний биркою NPU-0028539 та які в подальшому було вилучено до Житомирського РУП для вирішення питання по суті.

Так, 16.09.2024 постановою слідчого вищевказані речі визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

На цей час виникла необхідність у збереженні вказаних речових доказів, оскільки вказані речі можуть бути знаряддям вчинення злочину.

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності, попередження збитків та проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, вилучене у ході проведення огляду.

В судове засідання слідчий не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі та без участі власника майна, клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно вимог ст. 107 КПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до висновку про його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження судом враховано практику Європейського суду з прав людини, а саме ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобов`язує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою

Згідно п.п. 1, 2, 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Встановлено, щослідчим слідчого відділу Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області 14.09.2024 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження №0002882 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, в рамках якого постановою слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 від 16.09.2024 майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого іде воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Наявні у клопотання матеріали свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

З урахуванням викладеного, оскільки майно, на яке слідчий просить накласти арешт, може бути використане як доказ на підтвердження обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, взявши до уваги стадію досудового розслідування, мету та підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе задовольнити клопотання та накласти на вказане майно арешт.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на речі вилучені 13.08.2024 року в період часу з 15.36 год. до 16.50 год. в ході огляду місця події за адресою м. Житомир просп. Незалежності, 172 в приміщенні ДУ " ЖВК (№4)", а саме: товаро-транспортну накладну ТОВ «Нова пошта» №047, яку упаковано до спецпакета № CRI 1089889, 18 пігулок білого кольору та 9 капсул біло-синього кольору, які упаковано до спец пакета № CRI 1089891, змив зі скляної ємності, упакований у паперовий конверт, заклеєний биркою NPU-0028539, які надійшли в посилці на ім`я ув`язненого ОСОБА_4 (м.т. НОМЕР_1).

Тимчасово, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавити володільця права відчужувати, розпоряджатися та використовувати вищевказане майно.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про арешт майна підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1