Справа № 632/324/23
провадження № 1-кп/632/27/24

ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року місто Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Кобеляки Полтавської області, громадянина України, з професійно технічною освітою, проживаючого як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, засудженого: 13 лютого 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 186, ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки; 03 червня 2019 року цим же судом за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки і два місяці, звільненого 31 травня 2022 року умовно - достроково на невідбутий строк чотири місяці і дванадцять днів на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23 травня 2022 року, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у селі Побєда Первомайського району Харківської області, громадянки України, з початковою вищою освітою, мешканки АДРЕСА_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , особи з інвалідністю третьої групи, не працюючої, не заміжньої, не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Вранці 19 січня 2023 року ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_5 , де також перебував ОСОБА_10 , заздалегідь домовившись між собою про спільне таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану в Україні, який введено в дію відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, строком на 30 діб, строк дії якого був неодноразово продовжений, зокрема до 19 лютого 2023 року згідно із Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, затвердженого Законом № 2738-ІХ від 16 листопада 2022 року, зайшовши до кімнати у якій відпочивав потерпілий, скориставшись тим, що останній спить, спільно, ОСОБА_6 повторно, таємно викрали майно, яке належало ОСОБА_10 , зокрема: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A03s», вартістю 3459 гривень, що лежав на столі, та яким безпосередньо заволодів ОСОБА_6 ; тепловізор марки «AGM Fuzion LRF» моделі «ТМ35-384» у повному комплекті, вартістю 104044 гривні, який зберігався у рюкзаку потерпілого, яким у свою чергу заволоділа ОСОБА_7 .

Після цього, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, обернувши викрадене на свою користь, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 107503 гривні.

Обвинувачена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому в умовах воєнного стану, визнала повністю.

При цьому обвинувачена ОСОБА_7 показала суду, що 18 січня 2023 року, протягом дня, вона, ОСОБА_6 і ОСОБА_11 перебували у кафе «СВ», розташованому на залізничній станції « АДРЕСА_1 , де спільно вживали алкогольні напої. Перебуваючи у зазначеному кафе вона познайомилася із ОСОБА_10 , якого запросила за стіл, де вони, а також ОСОБА_6 і ОСОБА_11 , вже спільно, продовжили вживати алкогольні напої. ОСОБА_10 мав при собі мобільний телефон та рюкзак.

У подальшому, в цей же день, придбавши алкогольні напої та продукти харчування, вона, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , за пропозицією останнього, на автомобілі таксі, під керуванням ОСОБА_13 , поїхали у село Роздолля Лозівського району Харківської області.

Під час слідування в таксі вона, діючи із корисливих мотивів, з метою забрати свій мобільний телефон, який перебував у заставі в ломбарді, таємного викрала у ОСОБА_10 мобільний телефон останнього, який потерпілий зберігав в кармані верхнього одягу. Викрадений телефон вона одразу передала ОСОБА_6 , який спостерігав за її діями.

Приїхавши вечором 18 січня 2023 року у село Роздолля Лозівського району Харківської області вона, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 зупинилися за місцем тимчасового мешкання останнього у будинку АДРЕСА_5 , де продовжили спільно відпочивати та вживати алкогольні напої.

Також ОСОБА_7 показала суду, що перебуваючи у вказаному місці ОСОБА_10 виявив відсутність свого мобільного телефону, на запитання потерпілого вона відповіла, що їй невідомо його місце знаходження. Потерпілий здійснивши виклик з іншого мобільного телефону на свій мобільний телефон виявив його у ОСОБА_6 , який повернув телефон ОСОБА_10 .

Під час спільного вживання алкоголю, ОСОБА_10 повідомив у тому числі ОСОБА_6 та їй, що у нього є тепловізор, вартістю близько 100000 гривень, який й продемонстрував усім присутнім.

При цих подіях деякий час був присутній ОСОБА_14 .

Крім того ОСОБА_7 показала, що вечором 18 січня 2023 року вона і ОСОБА_6 , з наведених вище мотивів, домовились між собою про спільне таємне викрадення майна ОСОБА_10 , зокрема тепловізора, мобільного телефону та повербанку.

Перебуваючи у згаданому будинку ОСОБА_6 і ОСОБА_11 залишилися у кімнаті де відбувалося спільне вживання алкоголю, а вона та ОСОБА_10 розмістилися в іншій кімнаті. Речі потерпілого, зокрема рюкзак з тепловізором та мобільний телефон були при ньому.

Вранці 19 січня 2023 року вона і ОСОБА_6 , перебуваючи у будинку АДРЕСА_5 , діючи із корисливих мотивів, з метою власного збагачення, за попередньої змовою групою осіб, скориставшись тим, що ОСОБА_10 спить, спільно таємно викрали майно, що належало останньому, зокрема ОСОБА_6 заволодів мобільним телефоном та повербанком потерпілого, а вона заволоділа рюкзаком ОСОБА_10 , у якому зберігався тепловізор, що також належав останньому.

Викравши зазначене майно вона, ОСОБА_6 , а також ОСОБА_11 близько дев`ятої години залишили вказаний будинок, після чого електропотягом дісталися міста Первомайський.

Перебуваючи у місті Первомайський вони вчиняли дії по збуту викраденого майна, зокрема вона намагалася здати у ломбарди викрадений тепловізор, а ОСОБА_6 викрадений мобільний телефон і повербанк. Однак їм це не вдалося.

Крім того ОСОБА_7 показала суду, що станом на 18, 19 січня 2023 року вона не мала доходів, мала потребу у грошах, у тому числі для виконання зобов`язання по викупу свого мобільного телефону із ломбарду та повернення грошового боргу ОСОБА_11 за мобільний телефон останньої, яким вона, обвинувачена заволоділа напередодні.

Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у висунутому йому обвинуваченні визнав частково, зокрема визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України - таємному викраденні чужого майна мобільного телефону ОСОБА_10 , вчиненому повторно, вчиненому в умовах воєнного стану.

Заперечив вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_7 , зазначивши, що попередньої змови між ним і ОСОБА_7 на вчинення крадіжки не було, кожний із них, під час таємного викрадення майна ОСОБА_10 , діяв самостійно.

При цьому обвинувачений ОСОБА_6 показав суду, що вдень 18 січня 2023 року він, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 перебували у кафе «СВ», що знаходиться на території залізничної станції «Лихачове» у місті Первомайський Лозівського району Харківської області.

Також обвинувачений показав, що за наведених обставин місця і часу ОСОБА_7 повинна була віддати гроші ОСОБА_11 , за її мобільний телефон, який вона, обвинувачена викрала напередодні.

Перебуваючи у зазначеному кафе вони познайомилися із ОСОБА_10 , військовослужбовцем, який проходив військову службу у Збройних Силах України.

Останній мав при собі мобільний телефон та рюкзак.

Перебуваючи у зазначеному кафе він, ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 разом вживали алкогольні напої.

У цей же день, близько шістнадцятої години, вони, обвинувачені, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за його, ОСОБА_6 , ініціативою, на таксі під керуванням знайомого потерпілого ОСОБА_13 , приїхали до будинку АДРЕСА_5 , де разом відпочиваючи, продовжили вживати алкогольні напої.

Зазначений будинок перебуває у володінні ОСОБА_14 .. Останній надав йому та ОСОБА_11 цей будинок для тимчасового проживання.

У той же час, ОСОБА_6 повідомив суду, що вечором 18 січня 2023 року у вказаний будинок приходив ОСОБА_14 який мав із ними спілкування, перебуваючи у житлі не тривалий час.

Під час спілкування, ОСОБА_10 продемонстрував їм тепловізор, вартістю близько 100000 гривень, який він зберігав у рюкзаку, що мав при собі.

У подальшому всі присутні пішли відпочивати. Він і ОСОБА_11 розмістилися в одній кімнаті, а ОСОБА_10 і ОСОБА_7 в іншій. Згадані речі ОСОБА_10 були при ньому, у кімнаті, де він відпочивав.

Вранці 19 січня 2023 року, він та ОСОБА_7 перебуваючи у кімнаті де відпочивав потерпілий, скориставшись тим, що ОСОБА_10 спить, таємно викрали майно останнього зокрема він заволодів мобільним телефоном та повербанком потерпілого, а ОСОБА_7 рюкзаком з тепловізором.

Водночас, ОСОБА_6 наголосив, що він і ОСОБА_7 попередньо не домовлялись між собою про таємне викрадення майна ОСОБА_10 , кожний із них вчиняв крадіжку самостійно.

Після викрадення майна він, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 покинули ОСОБА_10 сплячим та залишили зазначений будинок.

Також ОСОБА_6 показав, що оскільки він, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 бажали продовжити відпочивати та вживати алкогольні напої за рахунок грошей отриманих від збуту викраденого у ОСОБА_10 майна, а Глєбова ще й мала бажання повернути ОСОБА_11 цими грошима борг, то вони приїхали у АДРЕСА_1 , де намагалися збути викрадені тепловізор і мобільний телефон, шляхом здачі цих речей у ломбарди. Питанням здачі майна у ломбарди займалася безпосередньо ОСОБА_7 , оскільки вона мала при собі паспорт, він же цього зробити не міг, оскільки паспорта при собі не мав.

Викрадене майно збути їм не вдалося, тому вони залишили його при собі.

У подальшому, викрадене майно, зокрема мобільний телефон та тепловізор, було вилучено у них співробітниками поліції.

Окрім наведеного вище ОСОБА_6 показав суду, що мобільним телефоном ОСОБА_10 , ОСОБА_7 заволоділа ще під час слідування у таксі, таємно діставши його із карману верхнього одягу потерпілого, який у подальшому через ОСОБА_11 передала йому.

Також, як вбачається із показань ОСОБА_6 , він усвідомлював те, що під час слідування у таксі ОСОБА_7 фактично викрала майно ОСОБА_10 , а він фактично підтримав її протиправні дії приховавши мобільний телефон потерпілого. Мобільний телефон взяв у ОСОБА_7 в рахунок боргу, оскільки остання була винна гроші ОСОБА_11 , яка є його співмешканкою.

Згаданий мобільний телефон повернув ОСОБА_10 , тільки по приїзду у село Роздолля, після того як потерпілий почав його шукати, повідомивши останньому, що він нібито загубив його у автомобілі таксі, де він, обвинувачений, його знайшов.

Окрім визнання вини ОСОБА_7 та не дивлячись на часткове визнання вини ОСОБА_6 , винуватість обвинувачених у таємному викраденні майна ОСОБА_10 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а ОСОБА_6 ще й повторно, за обставин, викладених у цьому вироку, підтверджується сукупністю наступних, досліджених судом доказів.

Так, потерпілий ОСОБА_10 показав суду, що 18 січня 2023 року, в обідній час, він перебуваючи у кафе «СВ», яке розташоване на території залізничної станції «Лихачове» у місті Первомайський Лозівського району Харківської області, познайомився з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Також потерпілий показав, що він, за наведених обставин місця і часу, мав при собі мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A03s» та рюкзак у якому зберігалися предмети військового призначення, у тому числі тепловізор та павербанк.

Предмети військового призначення були при ньому оскільки він проходить військову службу за мобілізацією.

Познайомившись із зазначеними особами він сів до них за стіл. Під час спілкування вони разом вживали алкогольні напої.

У подальшому ОСОБА_6 наполегливо пропонував йому поїхати спочатку у готель, а потім у село Роздолля, до місця його мешкання, на що він погодився.

18 січня 2023 року у період часу приблизно між вісімнадцятою і дев`ятнадцятою годинами він, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на автомобілі таксі під керуванням його знайомого ОСОБА_13 приїхали у АДРЕСА_5 , де перебували у будинку в якому мешкав ОСОБА_6 . За місцем мешкання останнього спільно вживали алкогольні напої.

При цьому ОСОБА_10 показав, що він залишився на ночівлю за місцем мешкання обвинуваченого.

Прокинувшись вранці 19 січня 2023 року виявив відсутність належних йому речей, зокрема: рюкзака із предметами військового призначення, у тому числі тепловізора, а також мобільного телефону.

В будинку він перебував один, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 були відсутні.

Усвідомивши, що належні йому речі викрадені він, потерпілий, одразу звернувся до старости, оскільки не мав мобільного телефону, та за її допомоги про зазначену подію повідомив орган поліції.

У подальшому, викрадені у нього речі, зокрема тепловізор та мобільний телефон були йому повернуті співробітниками поліції.

Із показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що 18 січня 2023 року, у другій половині дня, він, надаючи послуги таксі, на прохання свого знайомого ОСОБА_10 , відвіз останнього разом з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 із міста Первомайський до будинку на АДРЕСА_5 .

При цьому зі слів ОСОБА_10 йому, свідку, стало відомо, що він їде відпочивати у гості до осіб з якими познайомився.

Також ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_10 мав при собі рюкзак у якому зберігав тепловізор.

Вранці 19 січня 2023 року йому зателефонував ОСОБА_10 та повідомив про таємне викрадення його майна, у тому числі рюкзака із тепловізором та мобільного телефону.

Згідно із показаннями свідка ОСОБА_14 він у січні 2023 року надав ОСОБА_6 і ОСОБА_11 , для тимчасового проживання, будинок АДРЕСА_5 , який перебуває у його володінні.

Вечором 18 січня 2023 року він деякий час приблизно 30 хвилин, перебував у зазначеному будинку разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , де спільно із вказаними особами вживав алкогольні напої.

Будинок залишив близько дев`ятнадцятої години. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 продовжили перебувати у зазначеному житлі.

Свідок ОСОБА_15 староста Роздольського старостинського округу Біляївської сільської ради Лозівського району Харківської області, показала суду, що 19 січня 2023 року, в середині дня, до неї як старости звернувся військовослужбовець ОСОБА_10 , який попросив мобільний телефон для виклику поліції та повідомив їй, що у нього, під час перебування у будинку АДРЕСА_5 , було таємно викрадено належне йому майно мобільний телефон і тепловізор.

При цьому свідок ОСОБА_15 повідомила, що у зазначеному будинку постійно мешкає ОСОБА_14 , який у свою чергу надав це житло для тимчасового проживання ОСОБА_6 . Останнього, який був разом із дівчиною, вона декілька раз бачила на території села Роздолля.

У протоколі огляду місця події від 27 січня 2023 року відображена обстановка на місці вчинення кримінального правопорушення будинку АДРЕСА_5 , у якому, зі слів обвинуваченої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_10 , було вчинено таємне викрадення майна, що належало останньому, зокрема: тепловізора марки «AGM Fuzion LRF» моделі «ТМ35-384», укомплектованого зарядним пристроєм, який зберігався у рюкзаку та мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy A03s» (т. 2 а.с. 153 - 161).

Згідно із протоколом огляду місця події від 25 січня 2023 року та заявою про добровільну видачу у ОСОБА_6 були виявлені та вилучені: тепловізор марки «AGM Fuzion LRF» моделі «ТМ35-384», укомплектований зарядним пристроєм, мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A03s» та рюкзак.

При цьому, зазначені предмети ОСОБА_6 видав співробітникам поліції добровільно (т. 2 а.с. 127-133).

Вказані предмети були оглянуті, визнані речовими доказами у даному кримінальному проваджені та передані на зберігання потерпілому ОСОБА_10 , що підтверджується відповідними протоколом від 26 січня 2023 року і постановою слідчого від 26 січня 2023 року (т. 2 а.с. 134 136, 150 - 152).

Висновком експерта товарознавця від 07 лютого 2023 року підтверджена вартість викраденого у ОСОБА_10 майна, яка станом на 19 січня 2023 року складала: мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy A03s» - 3459 гривень; тепловізійного монокуляра марки «AGM Fuzion LRF» моделі «LRF ТМ35-384» - НОМЕР_1 , а всього - НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 138 - 148).

Під час проведення слідчих експериментів 17 лютого 2023 року як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_6 , з виходом на місце вчинення кримінального правопорушення у будинку АДРЕСА_5 , в умовах, що виключають сторонній тиск, добровільно, самостійно, детально розповіли та продемонстрували про обставини вчинення ними за попередньою змовою групою осіб таємного викрадення майна ОСОБА_10 , продемонструвавши спосіб спільного вчинення крадіжки.

При цьому як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_6 вказали на такі подробиці обставин справи, що могли бути відомі лише особам, які були присутні на місці вчинення злочину і їм було відомо про місце і спосіб його вчинення.

В ході слідчого експерименту ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , кожний окремо, повідомили, що 18 січня 2023 року, близько десятої години, вони та ОСОБА_11 перебували у кафе «СВ», що розташоване на залізничній станції « АДРЕСА_1 , де ОСОБА_7 познайомилася із військовослужбовцем Збройних Сил України ОСОБА_10 , якого запросила до них за стіл.

У подальшому всі зазначені особи вже разом продовжили вживати алкогольні напої.

Під час спілкування, ОСОБА_10 показав ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 тепловізор, який він зберігав у своєму рюкзаку.

За цих обставин, як повідомили ОСОБА_7 і ОСОБА_6 , у них виник умисел на викрадення майна ОСОБА_10 .

Бажаючи продовжити відпочивати, отримавши відмову у поселенні до готелю, вони всі разом, за пропозицією ОСОБА_6 , викликавши таксі, поїхали до місця мешкання останнього будинку АДРЕСА_5 .

При цьому, як показала ОСОБА_7 , під час слідування у таксі, вона заволоділа мобільним телефоном ОСОБА_10 , діставши його із карману верхнього одягу потерпілого, який передала ОСОБА_6 .

Цей факт в ході слідчого експерименту підтвердив і сам ОСОБА_6 .

У подальшому свій мобільний телефон ОСОБА_10 виявив в кишені у ОСОБА_6 .

Вживши алкогольних напоїв всі присутні пішли відпочивати. ОСОБА_6 і ОСОБА_11 розмістилися в одній кімнаті, а ОСОБА_10 і ОСОБА_7 в іншій.

Крім того, ОСОБА_7 і ОСОБА_6 повідомили про те, що вранці 19 січня 2023 року вони увійшли до кімнати, у якій спав ОСОБА_10 , при цьому ОСОБА_16 заволодів мобільним телефоном потерпілого, а ОСОБА_7 рюкзаком ОСОБА_10 у якому зберігався тепловізор. Потім вони вийшли з кімнати та втрьох залишили будинок.

Як показала ОСОБА_7 , після виходу із будинку, рюкзак з тепловізором вона передала ОСОБА_6 .

Цей факт підтвердив і сам ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , з викраденим майном, а також ОСОБА_11 , на електропотязі поїхали у місто Первомайський. (т. 2 а.с. 162 - 169).

Із висновку судово психіатричної експертизи № 69 від 12 жовтня 2023 року вбачається, що ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у формі органічного розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 виявляла ознаки вищевказаного хронічного психічного захворювання та перебувала у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_7 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (т. 2 а.с. 60 - 62).

Оцінивши показання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, що наведені у вироку, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 даними, що містяться у протоколах слідчих дій, документах та висновку експерта, суд вважає встановленим, що ОСОБА_6 , який був неодноразово засуджений за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, не маючи стабільних джерел для існування та доходу, будучі знайомим із ОСОБА_7 , яка також не мала стабільних джерел для існування та доходу, однак мала грошові зобов`язання, у тому числі перед співмешканкою ОСОБА_6 . ОСОБА_11 , перебуваючи у автомобілі таксі, підтримав дії ОСОБА_7 , щодо викрадення майна ОСОБА_10 , зокрема приховав мобільний телефон останнього, яким проти волі потерпілого, заволоділа обвинувачена, заздалегідь, тобто до перебування зазначених осіб у транспортному засобі, вступив з ОСОБА_7 у попередню змову на вчинення таємного викрадення майна ОСОБА_10 , реалізація якого була розпочата в автомобілі.

У подальшому узгоджені дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо спільного таємного викрадення майна, які були охоплені єдиним бажанням обвинувачених збагатитися за рахунок чужого майна, вирішити питання щодо майнових зобов`язань, у тому числі обопільних та спільно витрати гроші, отримані від реалізації викраденого майна, здійснені у короткий період часу, в одному місці, щодо майна однієї особи, спільне залишення житла із викраденим майном, передача його один одному, спільні дії обвинувачених щодо збуту, які могла вчинити тільки ОСОБА_7 , оскільки тільки вона мала відповідні документи для цього, вилучення викраденого майна саме у ОСОБА_6 , свідчить про те, що обвинувачені діяли із корисливих мотивів, узгоджено, і їх дії були об`єднані єдиним умислом заволодіти майном ОСОБА_10 , шляхом його таємного викрадення.

За наведених даних, суд доходить висновку, що показання ОСОБА_6 , у тій частині, у якій він повідомив суду про те, що він і ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб, крадіжку не вчиняли, таємне викрадення майна ОСОБА_10 , кожний із них вчинив самостійно, а також про те, що він, ОСОБА_6 , таємно викрав лише мобільний телефон, є надуманими, не відповідають дійсності і дані ним з метою пом`якшити свою відповідальність за вчинене.

Оцінивши наведені вище докази у їх сукупності, суд доходить висновку що вони беззаперечно підтверджують те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , вчинили узгоджені та спільні дії щодо таємного викрадення чужого майна, а тому вважає, що обвинувачені діяли за попередньою змовою групою осіб з єдиним умислом, направленим на таємне викрадення майна ОСОБА_10 .

Перевіряючи заяву обвинуваченого ОСОБА_6 , про застосування щодо нього фізичного насильства з боку поліцейських ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області з метою примусити його визнати себе винуватим у вчиненні таємного викрадення майна за попередньою змовою групою осіб, суд проінформував про це компетентний орган, слідчий якого у порядку ст. 214 КПК України внісши відповідні відомості до ЄРДР, шляхом проведення досудового розслідування, перевірила ці твердження та дійшла висновку, що вони не відповідають дійсності, оскільки в ході проведення досудового розслідування об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 піддавався фізичному насильству з боку працівників поліції з метою спонукання його до самообмови - не встановлено.

За таких обставин слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві 03 серпня 2024 року винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0002294 від 04 квітня 2024 року, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Дослідивши і оцінивши надані докази, що покладені в основу вироку, які є достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, узгоджуються між собою, взаємно доповнюють один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінальним процесуальним законодавством, у їх сукупності, суд доходить висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , в обсязі висунутого обвинувачення, визнаного судом доведеним, і кваліфікує:

- дії ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

- дії ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_6 , суд встановив, що останній взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, на момент вчинення кримінального правопорушення трудовою діяльністю не займався, за місцем навчання характеризується негативно, а за місцем відбування покарання - задовільно, однак через незначний проміжок часу після звільнення повторно вчинив кримінальне правопорушення, на обліку у лікаря - нарколога і лікаря - психіатра не перебуває, раніше судимий.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд визнає прохання потерпілого ОСОБА_10 , про призначення обвинуваченим не суворого покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд враховує, що згідно зі ст. 12 КК України останній вчинив тяжкий злочини, сукупність всіх обставин, які характеризують кримінальне протиправне діяння, наслідки, що настали, обставину, яка пом`якшує покарання, дані досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_6 , згідно із якою, з урахуванням інформації, що характеризує особу обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюються як високі, виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства (у тому числі для окремих осіб).

При цьому із досудової доповіді щодо ОСОБА_6 вбачається, що на думку органу пробації, застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

З урахуванням викладеного, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи і даних, які характеризують обвинуваченого, суд доходить висновку, що справедливим покаранням, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 , попередження нових кримінальних правопорушень, є покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, яке йому належить відбувати реально.

Дослідивши дані про особу ОСОБА_7 , суд встановив, що остання на момент вчинення кримінального правопорушення трудовою діяльністю не займалася, за місцем мешкання характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря - психіатра, є особою з інвалідністю третьої групи, раніше не судима.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 суд визнає її щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, те що ОСОБА_7 шкодуючи про вчинене вибачилася перед потерпілим, прохання потерпілого ОСОБА_10 про призначення обвинуваченим не суворого покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд враховує, що згідно зі ст. 12 КК України остання вчинила тяжкий злочин, сукупність всіх обставин, які характеризують кримінальне протиправне діяння, обставини, які пом`якшують покарання, дані досудової доповіді з інформацією про соціально-психологічну характеристику ОСОБА_7 , згідно із якою виправлення останньої можливе без ізоляції від суспільства, те, що ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства оцінюються як середні.

З урахуванням викладеного, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин справи і даних, які характеризують обвинувачену, суд хоча і призначає ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, однак доходить висновку про можливість її виправлення без ізоляції від суспільства і вважає за необхідне, відповідно до ст. 75 КК України, звільнити обвинувачену від відбування покарання з випробуванням.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 943 гривні 30 коп., відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 118, ч. 2 ст. 124 КПК України, суд стягує з обвинувачених на користь держави по 471 гривні 65 коп. з кожного.

Питання про речові докази підлягає вирішенню у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у виді особистого зобов`язання припинив свою дію.

Приймаючи до уваги призначення покарання у виді позбавлення волі, яке ОСОБА_6 належить відбувати реально, з метою забезпечення виконання вироку, забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання ризикам ухилення ОСОБА_6 від суду та вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що підтверджується його попередньою поведінкою, враховуючи репутацію обвинуваченого, суд на підставі даних, встановлених під час розгляду цього кримінального провадження, вважає за необхідне залишити без змін та продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, застосований щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 23 лютого 2023 року, тобто з дня застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зарахувавши в строк відбування покарання час знаходження під вартою до ухвалення вироку.

До набрання вироком законної сили залишити без змін та продовжити щодо ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Згідно зі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy A03s»; тепловізор марки «AGM Fuzion LRF» моделі «LRF ТМ35-384 , відповідно до п. 5 ч. 9 ст. 100 КПК України повернути власнику (законному володільцю).

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 943 гривні 30 коп., стягнути на користь держави: з ОСОБА_7 - 471 гривню 65 коп.; з ОСОБА_6 471 гривню 65 коп.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Харківського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1