ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8259/23 Номер провадження 11-кп/814/1504/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001678 за апеляційною скаргою захисник - адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 лютого 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою до

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кременчука, Полтавської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, не одруженої, не працюючої, особі з інвалідністю 1 групи, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру, у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку стосовно ОСОБА_9 до набрання чинності даною ухвалою залишено без змін.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

Згідно ухвали суду ОСОБА_9 09.07.2023 приблизно о 06 годині, перебуваючи по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своєю матір?ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою проживали в одній квартирі.

Перебуваючи у стані неосудності через наявне у неї хронічне психічне захворюванням у вигляді шизофренії параноїдної форми, не усвідомлюючи значення своїх дій та не керуючи ними, ОСОБА_9 взяла в руки ніж та нанесла ним не менше чотирнадцяти ударів по верхнім кінцівкам, тулубу та в шию своїй матері ОСОБА_10 . Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 померла на місці події.

Після вчинення зазначених вище дій, ОСОБА_9 вистрибнула з вікна кухонної кімнати квартири, що розташована на четвертому поверсі першого під?їзду за адресою: АДРЕСА_2 . Внаслідок падіння з вікна на тротуарну плитку поряд з будинком, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді закритої тупої травми голови, тулубу та кінцівок у вигляді: забійної рани на голові, струсу головного мозку, множинних синців та саден на тулубі та кінцівках, переломів 2-6 ребер по середнє-підпаховій лінії, закритого перелому акроміального кінця правої ключиці, перелому виростка правої великогомілкової кістки, черезнадвиросткового перелому лівої стегнової кістки, перелому лівої лонної кістки та крила лівої здухвинної кістки, компресійних переломів L1-L2, розривів брижі тонкого кишківника, розриву голівки підшлункової залози, гематоми жирової клітковини в черевній порожнині, крововиливу в черевну порожнину. Вищевказані тілесні ушкодження ускладнились розвитком травматичного шоку. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Також на тілі ОСОБА_9 виявлено непроникаюче колото-різане поранення грудей, яке починається раною в проекції 3-4 лівих ребер по білягрудинній лінії та закінчується в підшкірно -жировій клітковині. Дане тілесне ушкодження, враховуючи його характер, утворилося від однієї травматичної дії предмета, який мав властивість колюче ріжучого, яким міг бути клинок ножа та утворилось в межах доби до госпіталізації в лікувальний заклад. За ступенем тяжкості непроникаюче колото-ріжуче поранення грудей відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров?я.

На ухвалу суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що визначаючи вид нагляду суд не врахував стан здоров`я ОСОБА_9 та її фізичний стан.

Вважає, що застосування судом примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом не відповідає тим даним, які були здобуті під час судового розгляду.

Зокрема в судовому засіданні експерт суду зазначив, що враховуючи психічний стан ОСОБА_9 та стан її фізичного здоров`я, травм, отриманих внаслідок падіння з вікна четвертого поверну, які позбавляють її можливості вільно пересуватися, ОСОБА_9 не становить особливої небезпеки для суспільства, а тому до неї можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

В судовому засіданні потерпіла, яка є рідною сестрою ОСОБА_9 просила застосувати менш суворий нагляд при направлення ОСОБА_9 до медичного закладу.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, ОСОБА_9 та захисника в підтримку апеляційної скарги, потерпілу, яка просила змінити вид нагляду, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами п.1 ч.1 ст.93 КК України передбачено, що примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Нормами ч. 1 ст. 503 КПК України передбачено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Згідно зі ст.92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 4, ч.5 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, зокрема, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Таким чином, за змістом наведених положень КК України, конкретний вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, а також від ступеня небезпечності психічного хворого для себе та інших осіб.

Сам факт вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння за обставин встановлених судом учасниками не оспорюється та судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Як вбачається з висновку судово-психіатричної експертизи № 455 від 19 вересня 2023 року, згідно з яким, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на даний час страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїдної форми, галюцинаторно - параноїдний синдром, що позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння, також страждала хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії параноїчної форми, галюцинаторно - параноїдний синдром, яка позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_9 за своїм станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

Даний висновок експертизи є вмотивованим, науково обґрунтованим, достатньо інформативним, базується на безпосередньому дослідженні підекспертної і не викликає сумніву в його об`єктивності, відповідає вимогам ст.101 та ст.102 КПК України та стороною захисту не оспорюється.

Дослідження проведене з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, ґрунтується на допустимих доказах.

Тому, застосовуючи до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого рішення та обрав саме той вид госпіталізації, який відповідає характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння та ступеня небезпечності психічного хворого.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, беручи до уваги висновок судово-психіатричної експертизи, враховуючи характер та тяжкість захворювання, тяжкість вчиненого діяння, з урахуванням ступеню небезпечності ОСОБА_9 для себе та інших осіб, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисник - адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29 лютого 2024 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4