У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Києві клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту, клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0002431 від 21.08.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0002431 від 21.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.09.2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 17.11.2024 року включно за винятком необхідності залишити це житло у разі оголошення повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги, з покладенням на обвинуваченого наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також з м.Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні поза межами процесуальних дій; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Відповідно до абз.1 ч.3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Прокурором Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченого ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала своє клопотання та вважала за доцільне продовжити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, зокрема, зазначивши, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 наявні передбачені ст. 177 КПК України ризики, які вказують на те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 заперечували проти продовження строку цілодобового домашнього арешту, просили змінити запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час, обґрунтовуючи тим, що стороною обвинувачення не представлено жодного доказу, який би хоч якось давав підстави дійти висновку, що ОСОБА_4 і справді має дійсні наміри переховуватися від органів кримінального переслідування. Під час цілодобового домашнього арешту ОСОБА_4 не залишав свого місця проживання, хоч і міг скористатися довготривалими повітряними тривогами, як у денний, так і в нічний час доби, постійно відвідував судові засідання, залишав місце мешкання для відвідування медичних закладів виключно з дозволу суду, також на даний час стан здоров`я ОСОБА_4 значно погіршився, потребує хірургічного втручання. Крім того, ОСОБА_4 має батьків похилого віку, які, в свою чергу, потребують піклування.

Також захисником ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 було подано клопотання про скасування арешту майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва від 12.10.2023 року в справі №760/19160/23 на сумку чорного кольору, банківські картки, ланцюжок з металу жовтого кольору, хрестик з металу жовтого кольору, гроші у розмірі 8950 грн. та 800 доларів США, дозвіл на зброю, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 .

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 частково підтримала клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

Суд, дослідивши матеріали справи 760/27106/23, заслухавши позицію прокурора, обвинуваченого, захисника, дійшов наступного висновку.

Як передбачено ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1)вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4)міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5)наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Як передбачено ч.6 ст.181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.184 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, і повинно містити:

1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа;

2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу;

5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини;

6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів;

7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд виходить з того, що на даному етапі розгляду кримінального провадження суд не вправі визнавати особу винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, водночас суд доходить висновку, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, є вірогідною та достатньою для продовження щодо нього запобіжного заходу.

Суд також виходить з того, що за своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч.1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Також, серед іншого, потрібно враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, статки, зв`язки з державою, в якій його переслідували в межах закону, та його міжнародні контакти (зокрема, рішення в справі «В. проти Швейцарії», «Пунцельт проти Чехії»).

З урахуванням вищенаведеного, суд доходить до висновку, що прокурором у клопотанні про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 в цілому дотримано вимоги ч.1 ст.184 КПК України щодо клопотань слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу, в т.ч. викладено обставини, що дають підстави висунути обвинувачення щодо ОСОБА_4 за ч.3 ст.307 КК України, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; викладено обставини, на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність ризиків переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків, і є посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів тощо.

Суд доходить висновку, що стосовно ОСОБА_4 наявний ризик переховуватися від суду, про що свідчать такі обставини як тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, що полягає в позбавленні волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, крім того, обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків; ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працює, інших постійних джерел доходу не має. Ці ризики ураховується судом у сукупності з іншим ризиком незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки свідки ще в судовому засіданні не допитані.

Як передбачено ч.1 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з наданих захисником ОСОБА_5 відомостей щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, що у ОСОБА_4 погіршився стан здоров`я та він потребує хірургічного втручання (лікування), наявні підстави для часткового задоволення клопотання прокурора та задоволення клопотання захисника, обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 00 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. наступної доби строком до 06.01.2025 року включно за винятком необхідності залишити це житло у разі оголошення повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги, з покладенням на нього наступних обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також з м.Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні поза межами процесуальних дій; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Щодо скасування арешту майна, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.4 ст.174 КПК суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Разом з тим, наведене положення законодавства України слід ураховувати разом з іншими його приписами, зокрема, з п.12 ч.1 ст.368 КПК України, згідно з якими, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

З урахуванням телеологічного принципу тлумачення норм законодавства, суд доходить висновку, що питання про скасування арешту майна суд зобов`язаний вирішити під час ухвалення вироку, проте це не обмежує суд у розгляді відповідного клопотання на інших стадіях судового розгляду.

Такий висновок суду підтверджується, серед іншого, ч.3 ст.315 КПК України, згідно з якою під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, одним з яких, як відомо, в силу п.7 ч.2 ст.131 КПК України, є арешт майна.

Отже, виходячи з приписів КПК України, повноваження суду розглянути клопотання про скасування арешту майна не обмежуються стадією ухвалення вироку.

Щодо суті клопотання адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, то суд виходить з чч.1, 4 ст.41 Конституції України, відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Як встановлено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Виходячи з п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як передбачено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування кримінального провадження №0002431 від 21.08.2023 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва в справі №760/19160/23 від 12.10.2023 року було накладено арешт на банківські картки, ланцюжок з металу жовтого кольору, хрестик з металу жовтого кольору, гроші у розмірі 8950 грн. та 800 доларів США, дозвіл на зброю, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «Tecno» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ключ від автомобіля марки «Volkswagen Passat», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 ..

Суд також ураховує, що згідно з абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Також суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в його постанові від 15.05.2019 року в справі №372/2904/17-ц, яка полягає в тому, що право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу.

При цьому, особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, гарантованого ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод як і інших визначених конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі (п.29).

Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном (п.31).

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження (п.35).

Так, вирішуючи питання про скасування арешту майна, суд зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Виходячи з вищенаведених норм законодавства України, судової практики та встановлених фактичних обставин, завершення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні, те, що зібрані під час досудового розслідування докази були процесуально зафіксовані та оформлені, визнані достатніми для складання обвинувального акта і відкриті стороні захисту, обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування були спрямовані до суду, який здійснює судовий розгляд, тривалого часу вищевказаного арешту майна суд дійшов висновку, що клопотання про скасування арешту підлягає частковому задоволенню, а саме в частині скасування арешту, накладеного на сумку чорного кольору, ланцюжок з металу жовтого кольору, хрестик з металу жовтого кольору.

Разом з тим суд доходить висновку, що на даний час продовжує існувати легітимна мета арешту майна як втручання в право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження, а тому із врахуванням засади пропорційності такого втручання публічному інтересу слід залишити в силі арешт, накладений на банківські картки, гроші у розмірі 8950 грн. та 800 доларів США, дозвіл на зброю, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «Tecno» ІМЕІ: НОМЕР_1 , ключ від автомобіля марки «Volkswagen Passat», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст.42, 131, 132, 170, 174, 176 -178, 181, 331, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту - задовольнити частково.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 00 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв. наступної доби строком до 06.01.2025 року включно за винятком необхідності залишити це житло у разі оголошення повітряної тривоги та надання невідкладної медичної допомоги.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 06.01.2025 року включно наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також з м.Києва без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні поза межами процесуальних дій; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Виконання ухвали щодо запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м.Києва, від 12.10.2023 року, справа №760/19160/23, на сумку чорного кольору, ланцюжок з металу жовтого кольору, хрестик з металу жовтого кольору.

В задоволенні решти клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1