Справа № 345/2391/23
Провадження № 11-кп/4808/256/24
Категорія ч. 4 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № №0000142 за апеляційними скаргами прокурора Калуської окружної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, неодноразово судимого, востаннє 27 лютого 2019 року Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнений 30 травня 2022 року,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України і призначено йому покарання

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 2 (два) місяці арешту.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання ОСОБА_8 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати 943,90 грн. за проведення експертизи СЕ-19/109-23/2918-ТВ від 28 березня 2023 року.

Вирішено питання речових доказів.

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з доповненнями просить скасувати рішення суду першої інстанції та призначити новий розгляд.

Зазначає, що при винесені рішення суддя допустив грубі помилки, порушуючи змагальність сторін, а також порушив право на захист.

Вказує, що судом не взято до уваги походження речових доказів, які були вилучені у свідка ОСОБА_11 , не було встановлено дату та час крадіжки.

Наголошує, що суддя не притягнув до відповідальності свідка ОСОБА_12 , який дав неправдиві свідчення.

Вказує, що в ніч з 18 на 19 лютого 2023 року він був у свого знайомого, що може підтвердити ряд інших осіб, тобто на момент вчинення злочину перебував з трьом свідками.

Зазначає, що має докази того що злочин вчинив саме ОСОБА_13 .

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок суд першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України та призначити покарання, за ч. 4 ст. 185 КК України - у вигляді 6 років позбавлення волі; за ч. 3 ст. 357 КК України - у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.) На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді 6 (шести) років позбавлення волі.

Не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, вважає, що вирок Калуського міськрайонного суду необхідно скасувати з підстав невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в зв`язку з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-IX від 23 серпня 2023 року.

Зазначає, що ОСОБА_14 неодноразово судимий за умисні тяжкі злочини, останній раз 27 лютого 2019 Калуським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. звільнився 30 травня 2022 року з виправної установи. Після звільнення з місць позбавлення волі, висновків не зробив на шлях виправлення не став, повторно зчинив умисний корисливий злочин, також є особою негативної направленості, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не має постійного джерела доходів та місця проживання, що підтверджується довідкою з місця реєстрації. Перебував під адміністративним наглядом, який систематично порушував, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Таким чином обране ОСОБА_8 покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Наголошує, що Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів, України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-1Х від 13 серпня 2023 року, який набрав законної сили 28 березня 2024 рок

Стаття 60 КК України викладена в такій редакції:

«Стаття 60. Арешт

1. Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

2. Арешт не застосовується до вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років».

Таким чином до обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути застосовано покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України у виді арешту, так як він не є військовослужбовцем. Таким чином, вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року слід скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, поєднану з проникненням в у житло, а також привласнив паспорти та інші офіційні документи.

Кримінальні правопорушення вчинено при наступних обставинах.

Указом Президента України від 22 лютого 2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України.

ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту та не погашену судимість у встановленому законом порядку на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий корисливий злочин.

Так, 19 лютого 2023 року близько о 03:00 год. ОСОБА_8 перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , підійшов до вікна квартири АДРЕСА_3 вказаного будинку, яке знаходиться на першому поверсі, та піднявши із землі камінь розбив ним вікно. Після чого, реалізовуючи свій злочинний намір, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, повторно, в умовах воєнного стану, будучи впевненим, що за його злочинним діями ніхто не спостерігає, через квартирку вікна проник до квартири АДРЕСА_4 , власником якої являється ОСОБА_15 .

Знаходячись в приміщення кухні вказаної квартири ОСОБА_8 таємно викрав мікрохвильову піч марки «Hanseatic» чорного кольору вартістю 1250 грн., далі зайшов у вітальню, де викрав системний блок ПК чорного кольору із сірою панеллю збоку, марки «LG GRESSO» вартістю 870 грн., монітор марки «Samsung», 22 дюйма TFT-LCD E2220N вартістю 1300 грн. та клавіатуру марки «Rapoo», модель-NK1750, чорного кольору вартістю 77 грн.

Після цього, ОСОБА_8 з викраденим майном, залишив місце вчинення злочину, та розпорядився ним на свій розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 3497 гривень.

Окрім того, 19 лютого 2023 року близько о 03:00 год., ОСОБА_8 продовжуючи свої злочині дії, перебуваючи у вітальні квартири АДРЕСА_4 , підійшов до шафи, яка знаходиться у вказаній кімнаті, відкрив шухляду та побачив документи видані на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення документів, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 незаконно заволодів посвідченням водія НОМЕР_1 ; паспортом громадянина України НОМЕР_2 ; паспортом громадянина України для виїзду закордон НОМЕР_3 ; свідоцтвом про народження ІІ- НОМЕР_4 ; трудовою книжкою НОМЕР_5 ; свідоцтвом про присвоєння кваліфікаційного рівня з робітничих професій №003485; атестатом про повну загальну середню освіту НОМЕР_6 ; диплом молодшого спеціаліста НОМЕР_7 виданими на ім`я ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З вказаними документами ОСОБА_8 покинув приміщення вказаної квартири, маючи реальну можливість розпорядитися викраденими документами на власний розсуд, таким чином довів свій злочинний умисел до кінця.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 просив призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора;

- захисник підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечував пройти задоволення апеляційної скарги прокурора;

- прокурор підтримав апеляційну скаргу, просив вирок суд першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити більш суворе покарання ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, а апеляційну скаргу прокурор задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Під час розгляду провадження судом першої інстанції забезпечено дотримання принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, передбаченого ст. 22 КПК України.

Перевіривши доводи апеляційної скарги сторони захисту, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини, з`ясування яких має істотне значення для цього кримінального провадження, а висновки суду першої інстанції, викладені у судовому рішенні, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На думку суду апеляційної інстанції, висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, достовірності, допустимості та достатності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції належним чином дослідив та правильно дав оцінку: показанням допитаного у судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 , показанням потерпілого ОСОБА_15 , показанням свідка ОСОБА_16 , показанням свідка ОСОБА_17 , показанням свідка ОСОБА_18 .

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що не зважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується:

- протоколом огляду місця події від 22 лютого 2023 року в АДРЕСА_5 з фототаблицями до нього. В цьому протоколі зафіксована обстановка на місці події (том 1, а.п. 58-63);

- довідкою з ПТ «Ломбард Фінанс» про прийом від ОСОБА_8 системного блоку від ПК чорного із сірим кольором та монітору для комп`ютера марки «22 TFT-LCD Samsung E2220N» (том 1, а.п. 64);

- протоколом огляду речей, де об`єктом є диск із відеозаписом із камер відео нагляду встановлених у приміщенні ПТ «Ломбард Фінанс», що в АДРЕСА_6 (том 1, а.п. 65-68). Зокрема, на вказаному відеозаписі, який переглянуто в судовому засіданні, зафіксовано як 19 лютого 2023 року ОСОБА_8 з іншою особою знаходяться в приміщення ПТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та мають з собою сумку темно-синього кольору з якої витягували монітор і мікрохвильову піч. Також ОСОБА_8 особисто заносить в приміщення ломбарду клавіатуру і системний блок ПК (том 1, а.п. 69);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.03.2023 відповідно до яких свідок ОСОБА_19 вказав на ОСОБА_8 (том 1, а.п. 71-72);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05 березня 2023 року відповідно до яких свідок ОСОБА_20 вказав на ОСОБА_8 (том 1, а.п. 73-74);

- протоколом огляду приміщення в АДРЕСА_7 від 06 березня 2024 року де у свідка ОСОБА_18 вилучена мікрохвильова піч марки «Hanseatic», клавіатура марки «Rapoo», чорного кольору та передано на зберігання в камеру речових доказів Калуського РВП (том 1, а.п. 75-76) з відповідними додатками у вигляді фото таблиць (том 1, а.п. 77-78);

- висновком товарознавчої експертизи № СЕ-19/109-23/2918-ТВ від 28.03.2023 згідно якого ринкова вартість станом на 15 березня 2023 року мікрохвильової печі марки «Hanseatic» на 25 л, у справному стані, бувшої користуванні, придбаної за 1000 грн. могла становити 1250,00 грн., ринкова вартість клавіатури марки «Rapoo», чорного кольору у справному стані придбаної приблизно 10 років тому, могла становити 77,00 грн.; ринкова вартість монітору марки «Самсунг» діагональ 22, у справному стані , придбаного у новому стані приблизно 10 років тому, могла становити 1300 грн. (том 1, а.п. 82-90);

- довідкою ФОП ОСОБА_21 про те, що станом на 15 лютого 2023 року вартість системного блоку ПК чорного кольору із сірою панеллю збоку, марки «LG GRESSO» становить 870 грн. (том 1, а.п. 92);

- протоколом огляду речей від 29 березня 2023 року об`єктом огляду якого є: паспорт громадянина України, закордонний паспорт, посвідчення водія, свідоцтво про народження, трудова книжка, атестат про середню освіту та диплом про закінчення навчального закладу виданих на ім`я ОСОБА_15 (том 1, а.п. 93-95).

Вказані докази у сукупності спростовують твердження обвинуваченого про те, що злочин він не вчиняв.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов до висновку про те, що з метою дотримання розумного строку розгляду кримінального провадження, та виходячи з принципу диспозитивності, подальший розгляд даного кримінального провадження проводити без виклику та допиту свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_22 місце перебування яких не відоме.

Також при прийнятті рішення суд правильно оцінив критично покази обвинуваченого про належність викрадених речей його знайомому ОСОБА_23 , оскільки, при відкритті матеріалів кримінального провадження у відповідності до ч. 6 ст. 290 КПК України обвинувачений та захисник повідомили, що не володіють доказами чи іншими матеріалами, котрі мають намір використати як доказ в суді (том 1 а.п. 102). Достовірно знаючи, що ОСОБА_24 не має постійного місця проживання (т. 2 а.с. 35), ОСОБА_8 зумисне перекладає свою вину на цю особу, оскільки, допит цієї особи в судому засіданні є неможливим з об`єктивних причин, про такий перебіг подій обвинувачений вказав на стадії судового розгляду.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, у судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винуватим за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України.

У колегії суддів відсутні сумніви у винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,

За таких обставин, враховуючи наявність належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині призначеного покарання суд апеляційної інстанції доходить наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, дійшов висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вище вимог закону при визначенні ОСОБА_8 покарання та ним не було належним чином враховано всі обставини кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає основне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що за правилами, передбаченими в частині першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в суді буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або часткова за попереднім вироком, за правилами передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

В абзаці 6 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» вказано, що коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен у вчиненні ще кількох злочинів, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК України: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків.

Крім того, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються мотиви призначення покарання.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ст. 65 КК України під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для Ї виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення, (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а покарання відповідає меті покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду.

Зокрема, будучи раніше неодноразово судимим, ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та вчинив кримінальне правопорушення проти власності вчинене повторно та поєднане з проникненням в житло, в умовах воєнного човну та здійснив незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливими особистими документами.

Також повною мірою судом враховано суспільну небезпеку вчиненого.

Злочини проти власності є однією з найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь, оскільки вони посягають на одне з найцінніших соціальних благ - право власності. Захист права власності має особливе суспільне значення, оскільки економічна свобода власності с підґрунтям політичної, національної та релігійної свобод. Нормальне функціонування відносин власності забезпечує стабільність усієї економічної системи, підвищення рівня добробуту.

Тому колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на 5 років відповідає вимогам ст. 50, 68 КК України.

Разом з тим Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів, України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-1Х від 13 серпня 2023 року, який набрав законної сили 28 березня 2024 року, передбачено у підпункті 4 пункту 1 розділу І:

1. У Кримінальному кодексі України (Відомості Верховної Ради України, 2001 pоку, № 25-26, ст. 131):

4) статтю 60 викласти в такій редакції:

«Стаття 60. Арешт

1. Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

2. Арешт не застосовується до вагітних жінок та жінок, які мають дітей віком до семи років».

Таким чином, з 28 березня 2024 року для невійськових засуджених скасовується покарання у виді арешту, а поняття «арештний дім» виключено з Кримінально-виконавчого кодексу України. За таких умов засуджені до арешту особи, які не є військовослужбовцями, не можуть продовжувати відбувати покарання, оскільки в силу вказаних вище вимог Закону від 28 березня 2024 року поняття «арештний дім» виключено.

А тому з урахуванням вказаних змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України до обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути застосовано покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України у виді арешту, так як він не є військовослужбовцем.

Оскільки вироку суду не набув чинності, вказані обставини є підставою для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

Суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України, індивідуальний ступінь кримінальних правопорушень, спосіб посягання, форму та ступінь вини обвинуваченого, особу винного, який раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, повторно вчинив новий корисливий злочин, поєднаний з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, який не визнав вину, не покаявся, збитки потерпілому не відшкодував. Після звільнення з місць позбавлення/обмеження волі, висновків не зробив на шлях виправлення не став, повторно вчинив умисний корисливий злочин. Також він є особою негативної направленості, веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не має постійного джерела доходів та місця проживання, що підтверджується довідкою з місця реєстрації. Перебував під адміністративним наглядом, який систематично порушував, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Бере до уваги встановлені судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 - задовільний стан його здоров`я, що підтверджується відповіддю за підписом в.о. начальника Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України». Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується наявністю обставин, які обтяжують покарання, а саме рецидив злочинів.

З урахуванням встановлених обставин кримінального правопорушення та вищенаведених обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність призначення покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті 5 (п?ять) років позбавлення волі, а за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На думку суду апеляційної інстанції, саме таке покарання є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як нею, так і іншими особами.

Таке покарання, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання.

Також необхідно при призначенні остаточного покарання застосувати норми ч. 1 ст. 70 КК України та шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді 5 (п?ять) років позбавлення волі.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання необхідно змінити.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Калуської окружної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України в частині призначення покарання змінити.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання

- за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_8 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5