Провадження № 1-кп/947/1042/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження №0000995 від 28.04.2019 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Республіки Киргизтан, м. Токмак, громадянина рф, неодруженого, не маючий на утриманні неповнолітніх дітей, з середньою спеціальною освітою, не працевлаштований, не маючого постійного місця проживання на території м. Одеси, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

28.04.2019 приблизно о 14-ій годині 15 хвилин, у ОСОБА_4 , який знаходився біля будинку АДРЕСА_1 , в ході раптової сварки з раніше незнайомою йому особою громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство останнього.

Реалізуючи злочинний умисел на умисне вбивство ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , підійшов зі спини до ОСОБА_6 та тримаючи в правій руці заздалегідь заготовлений ніж, умисно наніс останньому один удар ножем чим завдав колото-різане поранення поперекової ділянки справа проникаюче в заочеревинний простір з ушкодженням правої нирки, після чого розвернувши потерпілого до себе обличчям, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, наніс ОСОБА_6 удар ножем чим завдав колото-різане поранення грудної клітки зліва проникаюче в плевральну порожнину.

Після того як потерпілий ОСОБА_6 від отриманих поранень впав на землю, ОСОБА_4 , вважаючи, що виконав усі необхідні дії для доведення злочину до кінця, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та в подальшому був затриманий співробітниками поліції.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні за викладених вище обставин злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, винним себе визнав повністю, обставини викладені в обвинувальному акті підтвердив та суду пояснив, що 28.04.2019 року приблизно о 14 годині він знаходився біля будинку АДРЕСА_1 , де в нього виникла сварка з ОСОБА_6 , в ході якої він вдарив один раз ножем в тулуб, біля грудної клітини, після того як потерпілий впав, він втік з місця події бо був наляканий.

Потерпілий до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що потерпілий відшкодував всі завданні збитки претензій до обвинуваченого він не має, та просить призначити мінімальне покарання не пов`язане з позбавленням волі та звільнити ОСОБА_4 з під варти.

Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому злочині визнав у повному обсязі, суд, з`ясувавши думку учасників судового засідання, роз`яснив сторонам кримінального провадження вимоги ч.3 ст.349 КПК України і наслідки обмеження обсягу доказів, за згодою учасників судового засідання, визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого, відносно фактичних обставин справи, оскільки вони ніким не оспорюються, дослідженням тільки доказів, які характеризують його особистість. Також, обвинуваченому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оскаржувати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.

За таких обставин, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, які характеризують його особистість, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив умисний тяжкий злочин проти життя та здоров`я людини, його особу, а саме те, раніше не судимий, неодружений, без дітей, із середньою освітою, до затримання мав постійне місце проживання. Відповідно до довідки №355 від 10.05.2019 року на обліку КУМ Психіатричному диспансері не значиться. Відповідно до заяви потерпілого шкода останьому компенсована.

Відповідно до ст.66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та приймає до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно цієї постанови, відповідно до ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з приписами ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Санкція ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України передбачає відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

З урахуванням наведених висновків щодо порядку призначення покарання, викладених обставин у справі, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, усвідомив суспільну небезпечність своїх дій, щиро розкаявся, активне сприяв розкриттю злочину, а також тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обтяжуючих обставин та наявність двох пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та те, що під час проведення досудового розслідування, судового розгляду відсутні будь-які відомості, які б свідчили про ухилення обвинуваченого від органів досудового розслідування або суду, що свідчить на його намагання відвернути негативні наслідки вчиненого ним злочину, враховуючи позицію захисника, який просив призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст.69 КК України, дає обґрунтовані підстави для застосування ст.69 КК України із призначенням основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне за вчинений злочин призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції, встановленої ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на шість років, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненого ним злочину.

Крім того, призначення покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_4 буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Також, відповідно до постанови колегії суддів другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 квітня 2018 року № 757/15167/15-к зробила висновок, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначати покарання або звільняти від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначені покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції.

Також, в межах розгляду кримінального провадження Київська окружна прокуратура міста Одеси в інтересах КНП «Міська Клінічна лікарня №10» заявила цивільний позов про стягнення з ОСОБА_4 заподіяну майнову шкоду понесену на лікування потерпілого ОСОБА_6 у розмірі 17 799 гривень 60 копійок.

Суд вважає, що зазначений цивільний позов Київської окружної прокуратури м. Одеси в інтересах КНП «Міська Клінічна лікарня №10», підлягає задоволенню у повному обсязі, так як знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні належить вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у відповідності до ст. 124 КПК України по справі відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з часу фактичного затримання, а саме: з 03.05.2019 року.

Згідно положень ч.5 ст.72 КК України, в строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_4 під вартою з 03.05.2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Україн.

Призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з часу фактичного затримання, а саме: з 03.05.2019 року.

В строк відбування призначеного покарання зарахувати період перебування ОСОБА_4 під вартою з 03.05.2019 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. (ч.5 ст. 72 КК України).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь КНП «Міська Клінічна лікарня №10» у розмірі 17 799 (сімнадцять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) гривень 60 копійок.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1