Справа №345/5062/24
Провадження № 1-кп/345/349/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2024 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000430про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Перевозець, Калуського р-н., Івано-Франківської обл., зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 освіта середня, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, працює старшим охоронцем в ТОВ «ТОР ЗАХІД» в магазині «Torba», РНОКПП , раніше не судимий, громадянина України, за ч.1 ст. 382 КК України,

в с т а н о в и в:

що ОСОБА_4 вчинив умисні дії, які виразились в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.

Кримінальне правопорушення при наступних обставинах.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.04.2024 у справі №345/1786/24, яка набрала законної сили 17.05.2024, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Не зважаючи на це, ОСОБА_4 діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної постанови Калуського міськрайонного суду та будучи ознайомлений з нею, з метою невиконання рішення суду щодо позбавлення права керування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 06.08.2024 о 22.36 год., будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, керував автомобілем марки ВАЗ 2104 із реєстраційним номером НОМЕР_1 та рухався по АДРЕСА_1 , де був де був зупинений поліцейськими групи реагування патрульної поліції Калуського РВП ГУНП в області про що було складено постанову про адміністративне правопорушення серія серії ЕНА № 2771994 за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 20400 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у пред`явленому обвинуваченні визнав в повному обсязі. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Розкаюється за вчинені дії. Просить суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд, визнавши у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_4 який повністю визнав свою вину у вчиненому і не бажає досліджувати у судовому засіданні докази, які були зібрані в процесі досудового слідства і прокурор не заперечують проти цього. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає, а також їм зрозуміло, що вони у такому разі будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі зібраних доказів, оцінюючи їх в сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні за обставин викладених в обвинувальному акті та визнаних учасниками провадження, повністю доведена. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст. 382 ст. КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили. Призначаючи покарання суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також позицію прокурора.

Зокрема, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного те, що обвинувачений ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, на «Д» обліку в психіатра та нарколога не числиться. Має на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України, якою встановлено, що «особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого ОСОБА_4 всі пом`якшуючі та відсутність обтяжуючих покарання обставини, позицію прокурора щодо міри покарання, яка просила призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі терміном на рік та згідно ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, думку обвинуваченого, який просив суворо не карати, суд, з урахуванням вищеописаних обставин справи, наявності декількох пом`якшуючих покарання обставин, особи винного, те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей, і при цьому одна дитина має статус дитини-інваліда, дійшов висновку, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливі без реального відбування покарання та вважає за доцільне призначити ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю один рік, із покладенням на нього відповідних обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідатиме також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Процесуальних витрат по справі немає. Арешт на майно не накладався.

Цивільний позов заявлено не було.

Керуючись ст.ст.100, 373, 374, 376 КПК України, ст. ст. 50, 65 КК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим за ч. 1 ст.382 КК України та призначити покарання 1 (один) рік позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:

-копії матеріалів судової справи № 345/1786/24 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 після набрання вироку законної сили залишити при матеріалах провадження;

-два DVD-R диски із відеозаписами із відео реєстраторів працівників поліції від 06.08.2024 після набрання вироку законної сили залишити при матеріалах провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Головуючий: