Справа № 134/1753/24
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2024 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

представника виправного центру ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пийтерфолво Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, до засудження непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

встановив:

В провадженні Крижопільського районного суду перебуває клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, у якому він просить застосувати до нього ст. 81 КК України.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити, вважає, що він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Вказав, що не виходив на роботу в зв`язку з поганим самопочуттям. Рішення про накладення дисциплінарних стягнень не оскаржував.

Представник виправного центру пояснив, що не може підтримати клопотання, оскільки ОСОБА_4 має непогашене дисциплінарне стягнення, неодноразово без поважних причин не виходив на роботу, в зв`язку з чим з ним проводилися бесіди виховного характеру, однак належних висновків не зробив, тому відсутні підстави вважати, що він в повній мірі довів своє виправлення.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, за час відбування покарання характеризується негативно, притягувався до дисциплінарної відповідальності та має непогашене стягнення, тому відносно нього недоцільно застосовувати умовно-дострокове звільнення.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Заслухавши пояснення засудженого, представника виправного центру, думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання; умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суди, розглядаючи питання про можливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, мають ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Головною умовою прийняття такого рішення є доведеність, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення.

Саме досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженого обґрунтовує можливість його дострокового звільнення від відбування покарання, хоча і під певною умовою.

Застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою КК України, тобто є не обов`язком суду, а правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Судом встановлено, що вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 297 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку: 08.12.2021 року, кінець строку: 08.12.2025 року.

З 08 грудня 2021 року по 23 березня 2022 року засуджений ОСОБА_4 відбував покарання в ДУ «Новобузький ВЦ (№ 103)», до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заходи заохочення не застосовувались.

З 23 березня 2022 року і по теперішній час засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)».

Згідно строкового трудового договору № 107-22 від 20.04.2022 та додаткової угоди № 31-23 до цього договору від 01.01.2023 засуджений ОСОБА_4 з 21 квітня 2022 року по 24 листопада 2023 року працював на контрагентському об`єкті « ОСОБА_6 ».

Згідно строкового трудового договору № 216-23 від 08.12.2023 та додаткової угоди № 31-24 до цього договору від 01.01.2024, а також строкового трудового договору № Т-3-24 П від 31 липня 2024 року засуджений ОСОБА_4 з 09 грудня 2023 року по теперішній час працює на контрагентському об`єкті « ОСОБА_6 ».

До виконання робіт з благоустрою установи засуджений ОСОБА_4 ставиться з розумною ініціативою.

Як вбачається з характеристики ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)», за час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 характеризується негативно, тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності, має три заохочення. Проявляє соціально-корисну ініціативу, але участі в суспільному житті відділення не приймає. Санітарний стан житлового приміщення намагається підтримувати в належному вигляді, не завжди має охайний зовнішній вигляд. До майна установи та предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, ставиться відповідно, здійснює за ними належний догляд, використовує їх за призначенням. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, але не завжди виконує передбачені законом вимоги. По відношенню до засуджених неконфліктний, товариські стосунки підтримує із засудженими різної спрямованості. Проявляє готовність до самокерованої соціально-правомірної поведінки, але в повній мірі не довів своє виправлення. За час відбування покарання порушень вимог пожежної безпеки не допускає. Відвідує заходи виховного характеру, але належних висновків для себе не робить. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура і спорт» та «Підготовка до звільнення».

Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними та знайомими шляхом телефонних розмов. Вину в скоєному злочині визнає повністю. Заборгованості за виконавчими листами не має.

У засудженого ОСОБА_4 встановлено низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Під дію ст. 81 КК України засуджений ОСОБА_4 підпадав по відбуттю 2/3 строку покарання, а саме 08.08.2024 року.

Рішенням комісії ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» - протокол № 19 від 21 серпня 2024 року - засудженому ОСОБА_4 відмовлено в порушенні клопотання перед судом про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він не довів своє виправлення.

Згідно із висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_4 , він є таким, що не довів своє виправлення та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (загальна оцінка становить 54 бали, тобто менше 64 балів).

Згідно довідки про наявність стягнень та заохочень, засуджений ОСОБА_4 за весь час відбування покарання отримав три заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці (24.11.2022 подяка, 02.02.2023 подяка, 20.05.2024 зняття раніше накладеного стягнення), а також тричі притягувався до дисциплінарної відповідальності за відмову виїжджати на роботу (24.11.2023 догана, 25.06.2024 попередження, 28.06.2024 догана).

Як вбачається з довідки ДУ «Крижопільський ВЦ (№ 113)» за час відбування покарання засуджений ОСОБА_4 отримав дохід у розмірі 135 585,15 грн.

Станом на 21 жовтня 2024 року засуджений ОСОБА_4 відбув 2/3 строку призначеного покарання, невідбута частина покарання складає 1 рік 1 місяць 17 днів.

У відповідності до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Висновок про те, що засуджений довів своє виправлення, передбачає, що його сумлінна поведінка і ставлення до праці свідчать про успішність процесу виправлення і можливості ефективного продовження його при умові застосування умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи дані про особу засудженого ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Так, суд бере до уваги, що хоча засуджений ОСОБА_4 відбув встановлену законом частину строку покарання, отримав три заохочення, постійно був працевлаштований та отримував заробітну плату, однак за час відбування покарання він характеризується негативно, має три стягнення, два з яких не погашені, що не дозволяє зробити висновок про сумлінну поведінку та ставлення до праці засудженого, які вказують на доведення ним виправлення.

Дотримання режиму відбування покарання, ввічливі відносини з працівниками адміністрації установи виконання покарання, а також виконання їх законних вимог є виключно обов`язком засудженого, мірою його необхідної поведінки.

Наявність трьох заохочень у засудженого ОСОБА_4 за час відбування покарання саме по собі не може бути визнано достатньою підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводить виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя