Справа № 694/2250/24 Провадження №1-кс/694/797/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

04.09.2024 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову інспектора СД Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 25.11.2020 про закриття кримінального провадження № 0000140 від 25.11.2020,

встановила:

До Звенигородського районного суду Черкаської області 30.08.2024 через уповноваженого представника адвоката ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову інспектора СД Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 25 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження №0000140 від 06.11.2020.

Скарга вмотивована тим, що 06.11.2020 Звенигородським ВП ГУ НП в Черкаській області порушено кримінальне провадження №0000140 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

ОСОБА_3 є потерпілим за цим кримінальним провадженням.

Висновком спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 27.10.2020 за №05-9-01/200 підтверджено факт нанесення тілесних ушкоджень, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, проте після зазначеної дати скаржнику не надавалося відомостей стосовно руху кримінального провадження.

12 серпня 2024 року уповноважений представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 звернувся до Звенигородського ВП ГУ НП в Черкаській області щодо стану розслідування кримінального провадження та отримав відповідь з додатками щодо наявності постанови про закриття кримінального провадження від 25.11.2020, після ознайомлення із змістом якої прийнято рішення про звернення до суду із скаргою та з проханням скасувати зазначену постанову.

Скаржник вважає, що формулювання, викладені у постанові, є поверхневими, не містять жодних підстав для закриття кримінального провадження, при цьому матеріали справи містять докази вчинення кримінального правопорушення, нанесення тілесних ушкоджень, їх ступеня. Відомостей, які б спростовували такі обставини матеріали провадження не містять.

Одночасно скаржник ставить питання про поновлення строку на подачу скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки отримав її фактично лише 20 серпня 2024 року поштовим зв`язком у відповідь на відповідний адвокатський запит.

Згідно протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 30.08.2024 матеріали скарги передані слідчому судді ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.09.2024 відкрито провадження за скаргою, призначено судовий розгляд на 04.09.2024 о 10 год 30 хв.

В судове засідання не з`явився належним чином повідомлений про розгляд скарги представник Звенигородського РВП ГУ НП, причини неявки не повідомлено суду, разом з тим до суду надано раніше витребувані матеріали кримінального провадження №0000140 від 06.11.2020 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

В судове засідання з`явилися скаржник ОСОБА_3 та його уповноважений представник ОСОБА_5 , підтримали скаргу в наведених обсягах та обґрунтуваннях. Також підтримали клопотання про поновлення строку на оскарження постанови про закриття кримінального провадження від 25.11.2020, зазначивши, що остання отримана фактично лише 20.08.2024 на відповідний адвокатський запит.

Вирішуючи питання щодо поновлення процесуального строку на оскарження постанови про закриття кримінального провадження від 25.11.2020, оцінивши пояснення та доводи, наведені скаржником та його представником в судовому засіданні в цій частині, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшла наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.304 КПК України скарга повертається, якщо подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

У даному випадку слідчим суддею встановлено, що востаннє ОСОБА_3 ознайомився з матеріалами кримінального провадження 24.11.2020, подавши власноруч написану заяву, яка міститься в матеріалах кримінального провадження №0000140 від 06.11.2020. На наступний день 25.11.2020 винесена постанова про закриття кримінального провадження. Доказів направлення копії зазначеної постанови ОСОБА_3 або повідомлення його про результати досудового розслідування матеріали провадження не містять.

У поданій скарзі зазначено, що оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження отримано лише 20.08.2024 на відповідний адвокатський запит та скаргу подано до суду 30.08.2024.

Відтак, слідчим суддею встановлено, що Звенигородським РВП ГУ НП в Черкаській області не повідомлено належним чином та у передбачені строки ОСОБА_3 про результати досудового розслідування та не направлено йому копію постанови про закриття кримінального провадження №0000140 від 06.11.2020.

Разом з тим, оцінюючи фактичні обставини пропущення строку на оскарження постанови про закриття кримінального провадження з точки зору сумлінної та відповідальної поведінки ОСОБА_3 , на переконання слідчого судді строк оскарження постанови слідчого, встановлений ч.1 ст.304 КПК України, пропущено ним без поважних причин.

Відповідно до ч.1 ст.117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

При цьому, відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2017 року №5-440кс(15)16, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Зокрема, до їх числа відносяться: 1) обставини непереборної сили (епідемії, військові події, стихійні лиха або інші подібні обставини); 2) відсутність особи у місці проживання протягом тривалого часу внаслідок відрядження; 3) тяжка хвороба або перебування в закладі охорони здоров`я у зв`язку з лікуванням або вагітністю за умови неможливості тимчасово залишити цей заклад; 4) смерть близьких родичів, членів сім`ї чи інших близьких осіб або серйозна загроза їхньому життю; 5) несвоєчасне одержання процесуальних документів (наприклад, несвоєчасне одержання копії вироку); 6) інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк.

У будь-якому випадку, в силу положень ст.ст. 22, 26 КПК України, вказані обставини підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Правило дотримання десятиденного строку на оскарження до слідчого судді рішення слідчого має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Це правило надає особі, яка має право на оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати скаргу, для чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції, і визначає період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Суд звертає увагу, що у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку.

Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Зокрема, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

При цьому особа, яка бажає подати скаргу має діяти сумлінно для того, що б ефективно реалізувати своє право. Хоча ст.117 КПК України містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на оскарження рішення слідчого, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

За таких обставин, враховуючи тривалість пропуску строку (майже 4 роки), відсутність надання заявником підтвердження наявності поважних причини пропуску строку, слідчий суддя вважає, що у цій справі відсутні підстави для поновлення строків для оскарження рішення слідчого.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

З огляду на ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, необхідно вказати і на правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя та права перегляду судових рішень.

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип «res judicata», особливо, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява №3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.11.2012 року, №1640/0/4-12 «Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» у випадку пропуску строку, встановленого для подання скарги, скарга повертається особі, якщо при її поданні особа не порушила питання про поновлення цього строку. Слідчий суддя, за наявності відповідної заяви, може поновити строк, якщо його було порушено з поважних причин (хвороба, відрядження, стихійне лихо, хвороба близьких родичів тощо). Підставою для поновлення строків також може бути визнано й об`єктивні причини, внаслідок яких особа не змогла вчасно реалізувати своє право на подання скарги.

На відповідні питання слідчого судді скаржник не зміг у достатньому та переконливому обсязі пояснити чому упродовж майже 4 років поспіль він не цікавився результатами досудового розслідування, чому після 24.11.2020 (останнього відвідування Звенигородського районного відділу поліції) більше не звертався для ознайомлення з матеріалами справи або з інших питань для з`ясування таких результатів.

Уповноважений представник скаржника також не зміг назвати поведінку скаржника сумлінною та відповідальною.

Враховуючи те, що строк оскарження постанови слідчого від 25.11.2020 року про закриття кримінального провадження за №0000140, закінчився, скарга подана після закінчення строку, передбаченого ст.304 КПК України, а обставини, на які посилається скаржник не доведені належними доказами, не наведено поважних причин пропуску строку на оскарження, які перешкодили йому реалізувати право на оскарження постанови про закриття кримінального провадження, у визначений чинним законодавством строк, слідчий суддя не знаходить підстав для поновлення строку для звернення з вищевказаною скаргою та доходить висновку про відмову в задоволенні заяви про поновлення строку для звернення зі скаргою, передбаченого частиною першою статті 304 КПК України, та повернення скарги заявнику на підставі пункту 3 частини другої статті 304 КПК України.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч.7 ст.304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст. 107, 214, 303-304, 307, 372 КПК України,

ухвалила:

Відмовити в задоволенні заяви про поновлення строку для звернення зі скаргою, передбаченого частиною 1 статті 304 КПК України, та повернути скаргу заявнику на підставі пункту 3 частини другої статті 304 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня оголошення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 05.09.2024 об 11 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1