УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року

м. Харків

Справа № 638/17067/24

Провадження № 1-кс/638/3046/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, офіційно непрацевлаштованого, неповнолітніх дітей та інших осіб на утриманні не має, розлученого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001215 від 09.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

у с т а н о в и в:

11 вересня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання слідчого обгрунтовано тим, щов провадженні СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001215 від 09.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, процесуальне керівництво в якому здійснюється Ізюмською окружною прокуратурою Харківської області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приблизно о 21 годині, точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, знаходячись в гостях у ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , під час спільного вживання спиртних напоїв з ОСОБА_9 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, на сімейно-побутовому ґрунті, вчинив сварку з останньою, під час якої ОСОБА_4 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_9 декілька ударів руками по обличчю та в область живота, від чого остання впала на підлогу і ОСОБА_4 наніс ще кілька ударів ногою в область живота. В результаті нанесених ударів ОСОБА_9 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , померла 09.09.2024. Згідно лікарського свідоцтва про смерть №12-17/226 БРт/24 від 09.09.2024 причиною смерті ОСОБА_9 є закрита тупа травма живота.

09.09.2024 о 15 годині 30 хвилин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 фактично затримано працівниками СКП Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

09.09.2024 о 21 годині 05 хвилини в порядку ст. 208 КПК України складено протокол затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за підозрою у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

09.09.2024 о 21 годині 15 хвилини ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 09.09.2024, протоколами допиту свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , протоколами слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , лікарським свідоцтвом про смерть АДРЕСА_4 від 09.09.2024.

У вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення - злочину підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ізюм Харківської області, українець, громадянин України, з середньою технічною освітою, не працюючий, розлучений, судимий 1) 05.02.1999 Ізюмським районним судом за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України враховано засудженим умовно з іспитовим строком 2 роки; 2) 11.05.1999 Ізюмським районним судом за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 42 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією майна, 17.11.2000 перегляд вироку Харківським апеляційним судом до 1 року позбавлення волі з конфіскацією майна; 3) 11.02.2002 Ізюмським районним судом за ч. 4 ст.296 КК України до 4 років позбавлення волі; 4) 24.03.2008 Ізюмським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з випробування строком на 3 роки; 5) 23.08.2011 Ізюмським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185 , ч.4 ст. 185, ч.2 ст.345 КК України до шести років позбавлення волі, 05.02.2015, звільнений з місць позбавлення волі на умовно-достроковий невідбутий термін 6 місяців 18 днів, 6) 27.11.2023 Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 126-1 КК України до 240 годин громадських робіт, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час досудового розслідування встановлено, що вище перелічені ризики обґрунтовані та наявні.

По-перше, наявність зазначених ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , раніше неодноразово судимий, на шлях виправлення не став, перебуваючи на свободі, усвідомлюючи, що ним скоєно тяжкий злочин, за який законом передбачається покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, не має міцних соціальних зв`язків, з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від слідства та суду на території України, чим унеможливить досягнення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Крім того, територія м. Ізюм та Ізюмського району Харківської області, де зареєстрований та фактично мешкає підозрюваний ОСОБА_4 включена до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022, що ускладнює контроль за процесуальною поведінкою підозрюваного ОСОБА_4 та значно збільшує зазначені в клопотання ризики.

По-друге, зважаючи, що причетність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується у тому числі і показами свідків, перебуваючи на волі, останній буде мати можливість здійснювати на них незаконний вплив, чим перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні. Не зважаючи на те, що в ході досудового розслідування свідки вже були допитані, однак суд відповідно до ст.ст. 23, 95 КПК України сприймає докази безпосередньо (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

По-третє, враховуючи обставини інкримінованого злочину, та те, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, не має постійного джерела прибутку, не має міцних соціальних зв`язків, наявні підстави вважати, що ОСОБА_4 схильний до вчинення інших кримінальних правопорушень (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Зважаючи на викладене вище, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні.

З урахуванням доведеності обґрунтованої підозри та фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості та особистої ситуації підозрюваного, орган досудового розслідування приходить до висновку, що для досягнення цілей, визначених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи, особу підозрюваного та характер висунутої підозри, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, свідчать про неможливість застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобіганню ризиків та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання з підстав, викладених в клопотанні, просили його задовольнити, застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 просив запобіжний захід у виді тримання під вартою не обирати, а обрати йому домашній арешт. Зазначив, що він має хронічні захворювання крові, приймає ліки та періодично проходить амбулаторне лікування.

Захисник у судовому засіданні проти обрання запобіжного заходу заперечував, оскільки клопотання прокурора є необгрунтованим, а ризики, на які він посилається, недоведеними. Просив обрати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, доходить таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до пунктом 5 частини другої статті 183 КПК України - запобіжний захід тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Крім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що підозрюваний, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати розслідуванню або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки підозрюваного.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

При обранні запобіжного заходу слідчий суддя виходить з того, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 121 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, розлучений, дітей та інших осіб на утриманні не має, раніше неодноразово судимий.

За таких обставин підозрюваний не має джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором для забезпечення належної поведінки підозрюваного, і, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, без застосування запобіжного заходу до нього існує ризик, що він може покинути територію м. Харкова та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Водночас суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судим, зокрема, до позбавлення волі, останній раз засуджений 27.11.2023 Дзержинським районним судом м. Харкова за ст. 126-1 КК України, а саме, за домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань потерпілої, однак на шлях виправлення та перевиховання ОСОБА_4 не став та знову підозрюється у вчиненні умисного злочину, що спричинило загибель людини, що свідчить про схильність останнього до вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи.

09.09.2024 о 21 годині 15 хвилини ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілої.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом огляду місця події від 09.09.2024, протоколами допиту свідка ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , протоколами слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , лікарським свідоцтвом про смерть №12-17/226 Брт/24 від 09.09.2024.

При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень частини п`ятої статті 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Метою і підставами застосування запобіжного заходу, згідно з п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає встановленими існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, зокрема підозрюваний може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, вважає, що заявлений слідчим вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченому.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаних ризиків.

Однак, враховуючи реальне існування встановлених ризиків, а також, оцінюючи сукупність обставин вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, а тому доходить висновку, що до останнього необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Отже, відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України, зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та запобігати спробам вчинити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а відтак жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За приписами частини четвертої статті 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, у даному кримінальному провадженні, суд враховує приписи статей 177, 178, 182, 183 КПК України.

Виходячи з практики ЄСПЛ, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим степенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу.

Водночас, частиною четвертою статті 183 КПК України передбачено перелік випадків, коли слідчий суддя має право не визначати розмір застави, а саме: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини.

09.09.2024 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Характер вчинення кримінального правопорушення, який спричинив загибель людини, з урахуванням підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 КПК України, характер та обставини інкримінованого злочину, тобто який підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть людини, дають підстави суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні відповідно до частини четвертої статті 183 КПК України, з огляду також на висновки Європейського суду з прав людини щодо обов`язку суду своїм рішенням забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому під час розгляду клопотання судом не встановлено обставин, зокрема за станом здоров`я, наявності таких тяжких захворювань, які б могли перешкодити та унеможливили утриманню в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор»,жодної відповідної медичної документації суду не надано.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, суд на даній стадії судового провадження доходить висновку про наявність підстав для задоволення клопотання та необхідність застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно зі статтею 205 КПК України ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 176 - 178, 183, 194, 197, 199, 331, 369 - 372, 376, 392-395, суд

постановив:

Клопотання клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 15 год. 30 хв. 07 листопада 2024 року включно.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про обрання запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою його близьких родичів, членів сім`ї або інших осіб за вибором цієї особи в порядку, передбаченому ст. ст. 111, 112 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 12 вересня 2024 року об 11 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1