Справа № 367/4466/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5340/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ з ДУ «Київський слідчий ізолятор») - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч.2 ст. 111, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 289 КК України, ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 289 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 03 листопада 2024 року без визначення розміру застави.

В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд вказав про наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а з урахуванням пред`явленого обвинувачення, зважаючи на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, продовження обвинуваченим строку тримання під вартою у повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 вказано на незаконність ухвали суду першої інстанції з огляду на те, що жодних доказів реального існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, матеріали справи не містять. Зокрема, переховування від суду є об`єктивно неможливо в умовах воєнного стану, в матеріалах справи відсутні будь-які заяви, повідомлення або інші дані про те, що обвинувачений впливав на потерпілих, свідків, а вчинення іншого кримінального правопорушення суперечитиме тому, що обвинувачений свою вину не визнає і бажає відстоювати свою позицію під час судового розгляду. Вказав, що в клопотанні прокурора також не доведено наявність визначених ризиків та не зазначено про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам. Вважає, що суд не взяв до уваги наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а саме дружини, дітей, а також всупереч закону та практиці ЄСПЛ не визначив суму застави та не обґрунтував, які саме обставини виправдовують подальше тримання ОСОБА_8 без її визначення, що стало також підставою для звернення з відповідною заявою до ЄСПЛ, яка перебуває в них на розгляді. Відтак просить суд оскаржувану ухвалу щодо ОСОБА_8 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати останньому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 не оскаржується.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вимоги апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів провадження питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого під вартою було вирішено на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у вказаному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду, суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, належним чином мотивувавши своє рішення.

Так, колегією суддів визнається доведеним ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду. При цьому, вказаний ризик, на думку колегії суддів, є значним. Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_8 обвинувачується, у тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавленням волі, з конфіскацією майна. Наявність вказаного ризику стверджується суворістю покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у випадку доведеності його вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що суд зобов`язаний враховувати відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України. При оцінці цього ризику, колегією суддів враховуються конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, поставлених у вину обвинуваченому, а також існування реальної можливості переховування, враховуючи ситуацію, яка існує в державі, яка викликана внаслідок військової агресії з боку Російської Федерації та відсутністю у зв`язку з цим контролю за частиною державного кордону в межах тимчасово окупованих територій.

Обставини вчинення поставлених у вину обвинуваченому ОСОБА_8 кримінальних правопорушень дають підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на свідків, потерпілих, а враховуючи, що наразі кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, однаксвідки безпосередньо судом не допитані, то вказаний ризик на сьогодні продовжує існувати. Крім цього, на підтвердження існування вказаного ризику як реального також свідчить те, що в ході досудового розслідування кримінального провадження свідки повідомляли про незаконний вплив на них з боку ОСОБА_8 , який шляхом вмовлянь, підкупу, а також погрозами фізичною розправою впливав на них, вказуючи про необхідність укриття інформації про його злочинну діяльність і навіть здійснив напад на свідка з метою видалення відеофайлів, які могли мати доказове значення його протиправної діяльності.

Наведене у своїй сукупності вказує на обґрунтованість висновків суду першої інстанції про існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що вказує на наявність підстав для продовження застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 іншого запобіжного заходу, передбаченого ст. 176 КПК України, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього та дотримання ним процесуальних обов`язків під час розгляду кримінального провадження.

Посилання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 на дані, які характеризують особу обвинуваченогоОСОБА_8 , наявність в нього міцних соціальних зв`язків, а саме дружини, дітей, є не у повній мірі обґрунтованим, оскільки наявність вказаних даних не може саме по собі свідчити про наявність таких обставин, які зможуть усунути існуючі ризики з урахуванням тих обставин, що наразі дружина обвинуваченого разом з дітьми перебуває за межами території України, а його матір - в м. Запоріжжя.

Щодо можливості застосування до обвинуваченого інших альтернативних запобіжних заходів, то на думку колегії суддів, запобіжний захід у виді домашнього арешту не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 та попередити наявні ризики у зв`язку із його недостатнім стримуючим впливом за наявності зазначених вище обставин. Крім того, в ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що обвинувачений зареєстрований проживаючим в м. Запоріжжя, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де, на думку захисника, зможе проживати обвинувачений у випадку застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, належить його матері, яка на даний час проживає в м. Запоріжжя. У вказаному будинку на даний час ніхто не проживає. При цьому захисником не надано доказів того, що мати обвинуваченого як власник житла, дає згоду на проживання у вказаному будинку обвинуваченого.

За таких обставин посилання захисника про наявність можливості обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту є необґрунтованим.

Щодо застави, то відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що обвинувачений Узбек вчинив умисний особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 111 КК України, то рішення суду першої інстанції про не визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у виді застави є обґрунтованим в силу положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» де зазначено, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

На переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, про те, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Наведене вказує на відсутність підстав для скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 , у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 вересня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

______________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4