Справа № 129/1926/24
Провадження по справі № 1-кп/129/468/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2024 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальне провадження № 0000097 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карабелівка Теплицького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, вдівця, із середньою освітою, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше несудимого, - у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України, -

установив:

ОСОБА_4 є військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 48/1785 від 07.03.2023, на виконання Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022, підлягає призову на військову службу за мобілізацією, 25.10.2023 отримав під особистий підпис повістку на відправку з вимогою з`явитися 26.10.2023 о 15.00 год. до збірного пункту на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 , для відправки до військової частини.Проте, діючи всупереч вимогам ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», нехтуючи конституційним обов`язком громадянина України, спрямованим на захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, військовим обов`язком громадянина України на проходження військової служби під час мобілізації та не маючи підстав для відстрочки від призову на військову службу, без поважних причин, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання, виконував свої особисті потреби, внаслідок чого умисно не з`явився 26.10.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим його не було відправлено до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби в Збройних силах України, таким чином умисно ухилився від призову на військову службу підчас мобілізації.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ст.336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Вину визнав повністю, суду дав показання про те, що проходив військово-лікарську комісію, визнаний придатним до військової служби, 25.10.2023 отримав під особистий підпис повістку на відправку з вимогою з`явитися 26.10.2023 о 15.00 год. до збірного пункту на території ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 , для відправки до військової частини, однак не з`явився без поважних причин, служити в армії не бажає, бо має проблеми зі здоров`ям; добровільно до ІНФОРМАЦІЯ_2 за період з 26.10.2023 р. дотепер для мобілізації не прибував.

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки обвинувачений розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень статтей 50, 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Призначаючи покарання, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Поряд з цим покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. В будь-якому випадку, виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності, та даним про особу винного.

За відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає щире каяття і правдиві показання, відсутність судимості, позитивні характеристики з місця проживання, з урахуванням особи обвинуваченого, який є вдівцем, має власне господарство та засоби існування, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, несудимий; крім того, суд враховує, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення є нетяжким злочином відповідно до ст. 12 КК України.

За таких обставин суд визнає, що виправити ОСОБА_4 і запобігти вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливо за умови призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням також позиції ВС, викладену у постановах від 15.11.2023 (справа № 641/1067/23) та від 05.02.2024 (справа № 625/67/23), про те, що звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців, вплине на їх бойовий дух та мотивацію, не сприятиме дотримання мети покарання, сприятиме ухиленню інших осіб від призову на військову службу під час мобілізації і, в свою чергу, вплине на якість оборони України, функціонування, бойову, та мобілізаційну готовність, боєздатність, і підготовку ЗСУ до здійснення покладених на них функцій, і завдань.

Відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства є співмірною з вчиненим ним злочинним діянням, а також є справедливим і виваженим заходом примусу, що забезпечить виправлення обвинуваченого та буде ефективним в аспекті превенції вчинення ним чи іншими особами аналогічних злочинів, тоді як звільнення від відбування покарання з випробуванням не сприятиме виправленню обвинуваченого, а також призведе до збільшення свідомого та відвертого ігнорування особами, які підлягають мобілізації, отриманого письмового повідомлення про необхідність несення військової служби, що може стати наслідком неможливості боротьби з подальшим вчиненням таких кримінальних правопорушень.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.

Суд звертає увагу, що впродовж здійснення кримінального провадження ОСОБА_4 не з`являвся до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для проходження військової служби. Жодних даних, які би свідчили про вжиття ОСОБА_4 заходів, спрямованих на те, щоб мобілізуватися, стороною захисту суду не надано, що вказує на відсутність у обвинуваченого відповідного наміру, а отже, і перспективи виправлення лише в умовах обмеженого контролю за його поведінкою.

Суд призначає покарання в дотримання вимог ст.65 КК України у межах,установлених санкцією ст.336 КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до положень Загальної частини КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, не знизить рівень військової дисципліни і боєздатності підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

Таке покарання, на переконання суду, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - є законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи); в умовах введеного воєнного стану, приватний інтерес і позиція ОСОБА_4 не повинна спричинити шкоду загальнонаціональному інтересу, який охоплює на сьогоднішній день сферу збереження державного суверенітету, територіальної цілісності держави.

З огляду на відношення обвинуваченого, який є придатним до військової служби, до вчиненого, свідоме його небажання нести тягар військової служби, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, продовження дії воєнного стану на території України, суд визнає, що за умови звільнення ОСОБА_4 від покарання із застосуванням ст.75 КК України психологічне ставлення до вчиненого ним діяння не зміниться, а тому відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

А тому саме покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 336 КК України на строк три роки буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, стверджує принцип невідворотності покарання, є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_4 дій та їх небезпечності, є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні, цивільний позов не заявлявся.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати, прокурором такого клопотання не заявлялося.

Керуючись ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання на виконання вироку.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати

Процесуальні витрати та речові докази відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Вирок набирає чинності через тридцять днів у разі, якщо апеляції не було подано.

Суддя: