КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000053 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, без місця реєстрації на території України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.;

- за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_6 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

_________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3210/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ч. 4 ст. 358 КК України Доповідач ОСОБА_1 .

Також цим вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше березня 2023 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи біля приміщення РЕВ при УДАІ ГУМВС України в Київській області (реєстрація ТЗ та оформлення посвідчень водія), за адресою: АДРЕСА_2 , з метою пособництва у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його подальшого використання у власних цілях, а саме посвідчення водія, що видається територіальними сервісними центрами МВС, попросив у невстановленої розслідуванням особи про допомогу в отриманні даного документа та замовив посвідчення водія.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці, але не раніше березня 2023 року, ОСОБА_6 з метою придбання підробленого посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його подальшого використання у власних цілях, а саме посвідчення водія, надав невстановленій досудовим розслідуванням особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, свої анкетні дані, а саме прізвище, ім`я та по-батькові, дату народження, місце народження, власне фотозображення та зразок підпису, для використання їх у підробці офіційного документу, а саме виготовлення посвідчення водія на власне ім`я.

Після цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не раніше березня 2023 року, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, підробила посвідчення водія, а саме зображення, друковані тексти з обох боків (крім персональних даних, серії та номеру посвідчення з обох сторін бланка) та зображення підпису з лицьового боку бланка посвідчення водія, нанесла термосублімаційним способом друку, а персональні дані, серія та номер посвідчення з обох сторін бланка нанесла способом термодруку, чим виготовила посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 06.01.2015, видане РЕВ при УДАІ ГУМВС України в Київській області (реєстрація ТЗ та оформлення посвідчень водія) на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою його подальшого використання ОСОБА_6 .

У подальшому невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не раніше березня 2023 року, за грошову винагороду передала ОСОБА_6 підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 06.01.2015, видане РЕВ при УДАІ ГУМВС України в Київській області (реєстрація ТЗ та оформлення посвідчень водія) на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для використання під час керування транспортним засобом та для посвідчення його особи.

Крім того, ОСОБА_6 , 22.01.2024 приблизно о 23 год. 25 хв., проїжджаючи на автомобілі «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , блок-пост «Опіковий», що по вул. Радосинська, 140 в місті Києві, був зупинений працівниками поліції УПП у м. Києві ДПП, під час перевірки документів, виконуючи законну вимогу працівників поліції, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 06.01.2015, видане РЕВ при УДАІ ГУМВС України в Київській області (реєстрація ТЗ та оформлення посвідчень водія) на ім`я ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за способом виготовлення та елементами захисту не відповідає зразку бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу, а саме є підробленим невстановленою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, усвідомлюючи свої протиправні дії, вважаючи, що правоохоронці не запідозрять його у використанні завідомо підробленого документа, надав їм для перевірки вказане посвідчення водія, тобто використав завідомо підроблений документ.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини справи, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: в частині викладу в мотивувальній частині вироку кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, що інкримінується ОСОБА_6 , а також у зв`язку з неправильною кваліфікацією діяння, що інкримінується ОСОБА_6 в резолютивній частині вироку, просить вирок суду змінити в частині правової кваліфікації діяння за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та кваліфікувати дії ОСОБА_6 в мотивувальній частині вироку за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання іншою особою, та кваліфікувати дії ОСОБА_6 в резолютивній частині вироку за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1700 грн.). В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, відповідно до вироку суду, дії ОСОБА_6 кваліфіковані в мотивувальній частині вироку за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України як пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права, з метою його використання обвинуваченим. Проте така кваліфікація кримінального правопорушення не міститься в законі України про кримінальну відповідальність, зокрема, в статті 358 КК України.

Так, частиною 1 статті 358 КК України передбачено кваліфікацію діяння як підроблення офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання підроблювачем чи іншою особою.

Аналогічна кваліфікація діяння, яке інкримінується ОСОБА_6 , зазначена в обвинувальному акті відносно нього за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, а саме: пособництво у підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його використання іншою особою.

Таким чином, судом допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме: дії обвинуваченого за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України кваліфіковані не так, як передбачено в нормі закону, а отже - обвинувачення, в якому суд визнав ОСОБА_6 винним, є неконкретним і незаконним.

Також вказує й на те, що судом першої інстанції допущено неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_6 в резолютивній частині вироку та останнього засуджено за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358 КК України замість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, яке йому інкримінувалося.

Отже, вважає, що допущені судом першої інстанції помилки в кваліфікації діяння, яке інкримінується ОСОБА_6 , необхідно виправити шляхом зміни вироку судом апеляційної інстанції.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_8 , будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в призначений час до суду апеляційної інстанції не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надсилали, а тому враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, колегія суддів, виходячи з положень ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків,передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України.

При цьому, за змістом апеляційної скарги, вказані висновки суду першої інстанції, як і правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, прокурором не оспорюються.

Колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильний виклад судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку юридичного формулювання кваліфікації кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, то слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а і точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

При цьому під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

До Деснянського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України.

За результатами розгляду вказаного обвинувального акта у спрощеному провадженні суд першої інстанції прийшов до висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , мали місце.

При цьому, дії ОСОБА_6 в мотивувальній частині вироку суд першої інстанції кваліфікував за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає право, з метою його використання обвинуваченим.

Разом з тим, диспозиція ч. 1 ст. 358 КК України передбачає кваліфікацію діяння як підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.

Як вбачається з обвинувального акта, ОСОБА_6 висунуто обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, а саме, як пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи і яке надає права, з метою використання його іншою особою.

Згідно формулювання обвинувачення за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, визнаного судом першої інстанції доведеним, ОСОБА_6 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не раніше березня 2023 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи біля приміщення РЕВ при УДАІ ГУМВС України в Київській області (реєстрація ТЗ та оформлення посвідчень водія), за адресою: АДРЕСА_2 , з метою пособництва у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою його подальшого використання у власних цілях, а саме посвідчення водія, що видається територіальними сервісними центрами МВС, попросив у невстановленої розслідуванням особи про допомогу в отриманні даного документа та замовив посвідчення водія, надавши невстановленій досудовим розслідуванням особі, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, свої анкетні дані, а саме прізвище, ім`я та по-батькові, дату народження, місце народження, власне фотозображення та зразок підпису, для використання їх у підробці офіційного документу, а саме виготовлення посвідчення водія на власне ім`я.

Таким чином, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, визнаючи доведеним вчинення ОСОБА_6 кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, судом першої інстанції некоректно визначено кваліфікацію його дій за вказаною нормою закону - як пособництво в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права, з метою його використання обвинуваченим, а не як передбачено законом про кримінальну відповідальність та відповідає пред`явленому ОСОБА_6 обвинуваченню за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, яке ніхто з учасників провадження не заперечував.

Крім того, в резолютивній частині вироку судом зазначено, що ОСОБА_6 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України, замість кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, у вчиненні якого йому пред`явлено обвинувачення та в межах якого відбувався судовий розгляд.

Згідно заяви ОСОБА_6 , яка ним підписана в присутності захисника ОСОБА_8 , вину у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, обвинувачений визнав повністю, згоден із встановленими під час досудового розслідування обставинами кримінальних проступків, викладеними в обвинувальному акті, а також згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

У мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд першої інстанції навів висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , зокрема і у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, а натомість покарання йому помилково призначив за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 358 КК України.

При цьому призначене судом першої інстанції покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн., відповідає санкції ч. 1 ст. 358 КК України, та не оспорюється в апеляційній скарзі прокурором.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню, а також незастосування закону, який підлягав обов`язковому застосуванню.

Враховуючи зазначені обставини, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року необхідно змінити та вважати правильною кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його іншою особою, та призначення йому покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_6 змінити та вважати правильною кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво у підробленні посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою використання його іншою особою, та призначення йому покарання за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________________ __________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3