ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2156/24 Справа № 642/288/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_8 , подану на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2024 року про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_9 , строком на 60 діб, тобто до 14 липня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000874 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, в період часу з 01.04.2022 року по 09.05.2022 року ОСОБА_9 , будучи діючим працівником Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, перебуваючи на тимчасово окупованій території міста Ізюм Харківської області, у невстановленому в ході досудового розслідування місці протиправно, умисно, за власним бажанням погодилась співпрацювати з представниками окупаційної влади держави-агресора РФ та вступила до незаконно створеного органу влади окупаційної адміністрації зс РФ на території масті Ізюм Харківської області. В подальшому, ОСОБА_9 брала участь у фільтраційних заходах, організованих зс РФ, забезпечувала виконання обов`язків із здійснення підбору кадрів та оформлення місцевих мешканців на посади працівників комунальних та інших служб, організованих окупаційною владою, тобто вчинила діяння на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України.

Під час засідання ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2024 року щодо обвинуваченої за ч.2 ст.111 КК України ОСОБА_9 продовжено дію раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14 липня 2024 року включно.

Суд мотивував свої висновки тим, що обвинувачена ОСОБА_9 , у випадку зміни раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, з огляду на тяжкість інкримінованого, процесуальні наслідки зазначеного в контексті покарання, що загрожує даній особі у разі визнання винуватою, може перешкоджати судовому провадженню, незаконно впливати на інших учасників судового розгляду, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, ризики чого не перестали існувати з сосен ту обрання щодо ОСОБА_9 найсуворішого виду запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченої, судом, на даному етапі судового провадження не встановлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить скасувати ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо неї інший, більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає про недоведеність формулювання обвинувачення в межах даного кримінального провадження, оскільки, як свідчить сама ОСОБА_9 , в її діях відсутній склад інкримінованого їй кримінального правопорушення та мета заподіяння шкоди суверенітетові та територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Матеріали справи не містять доказів вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а обвинувачення фактично ґрунтується виключно на міркуваннях слідчих та прокурорів.

Додатково зазначає, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини, яка потребує материнської опіки та турботи.

Під час апеляційного розгляду справи:

- захисник ОСОБА_7 підтримав доводи поданої апеляційної скарги, наполягав на їх задоволенні та просив про скасування ухвали суду першої інстанції;

- прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення вимог апеляційної скарги сторони захисту та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи обвинуваченої про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними та такими, що продовжують існувати, вищезазначені ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченої під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості ОСОБА_9 перешкоджати судовому провадженню, незаконно впливати на інших учасників судового розгляду, переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого під час дії воєнного стану в України, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання її винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, остання може вчинити дії направленні на перешкоджання кримінальному провадженню.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у випадку визнання її винуватою у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої ОСОБА_9 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості не доведені.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_9 . На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою та відсутні підстави для застосування до неї більш м`якого запобіжного заходу.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість застосування до обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_9 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочину, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_9 , а також особу останньої та стадію судового розгляду справи. Також враховано наявність та доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_9 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2024 рокує законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 травня 2024 року, про продовження дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 111 КК України ОСОБА_9 , строком на 60 діб, тобто до 14 липня 2024 року включно- залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4