ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/179/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала суду
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2024 року,-

В с т а н о в и л а :

Цією ухвалою у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою відмовлено.

Клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено.

Застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком до 20.05.2024 включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати і постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Вказані вимоги мотивує тим, що суддею не були обґрунтовані ризики, передбачені ст.177 КПК України та належним чином не підтверджені доказами наявними у справі.

Звертає увагу, що матеріали провадження не містять будь-яких даних на підтвердження умисного ухилення обвинуваченого від явки до суду, адже він двічі був відсутній на судових засіданнях через перебування у медичному закладі, що підтверджується відповідними документами.

Посилається на те, що суд не взяв до уваги те, що обвинувачений має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки.

Зазначає, що твердження сторони обвинувачення про те, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні є лише припущенням без належного обґрунтування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, що підтримали апеляційну скаргу та просять постановити нову ухвалу, якою скасувати запобіжний захід, доводи прокурора, який вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано судом при розгляді клопотання.

Так, на розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.186 КК України.

З причин неодноразової неявки обвинуваченого ОСОБА_7 в судові засідання, ухвалою суду від 23.03.2024 року було надано дозвіл на його затримання з метою приводу.

Відповідно до ст.200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За приписами статті 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У відповідності до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як зазначено у п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосовано, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.186 КК України, які згідно ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, та наявність передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду; впливати на свдіків, пртерпілу; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Про існування вказаних ризиків свідчать обставини цього кримінального правопорушення та поведінка обвинуваченого, зокрема те, що він, будучи належним чином повідомленою про покладені на нього обов`язки, у тому числі прибувати до суду, неодноразово не з`являвся у судові засідання, поважних причин неприбуття суду не повідомляв, що свідчить про наявність ризику ухилення від суду, у зв`язку з чим суд вимушений був застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 привід.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 , до суду систематично не з`являвся та на виклики до суду не реагував, через що суд не мав змоги оперативно розглянути кримінальне провадження по суті, дотримуючись розумних строків, та був вимушений неодноразово відкладати судовий розгляд даної справи.

Така процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 стала підставою звернення прокурора до суду з клопотанням про застосування відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Таким чином суд першої інстанції, враховуючи неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , відомостей про його особу, а також існування ризику того, що обвинувачений може й в подальшому переховуватися від суду, дійшов правильних висновків про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому суд слушно зазначив про те, що інші більш м`які запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та не зможуть запобігти встановленому ризику.

Отже, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначеня розміру застави, місцевим судом вірно було враховано наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які за обставин викладених вище, не можна вважати недоведеними.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньму кримінального правопорушення, а тому вважає, що інший вид запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, має місце проживання, має дітей, а також незадовільний стан здоров`я, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані обставини не підтверджені доказами. На думку колегії суддів, навіть у разі документального підтвердження вказаних обставин, вони не можуть нівелювати наявність встановлених ризиків та не були для обвинуваченої стримуючим фактором.

Також предметом перевірки судом першої інстанції були доводи сторони захисту про поважність причин неявки ОСОБА_7 в судові засідання 31.01.2024 року та 22.02.2024 року, які були визнані місцевим судом непереконливими та такими, що не спростовують направлену на ухилення від суду поведінку обвинуваченого, який неодноразово не з`являвся в судові засідання, і з таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбаченихст.177 КПК, а також про недоведеність існування підстав для обрання стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого, є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу, що апеляційний суд перевіряє законність постановлення оскаржуваної ухвали на момент її прийняття, а доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час, під час якого також будуть перевірені факти щодо існування або зменшення заявлених у клопотанні прокурора ризиків.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

Аналізуючи всі викладені вище обставини в своїй сукупності, враховуючи наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також враховуючи особу обвинуваченого, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а ухвала суду є законною, вмотивованою і обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 березня 2024 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді