КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 09 квітня 2024 року апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року,

за участі:

представника власника майна адвоката ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) для забезпечення її збереження як речового доказу у кримінальному провадженні № 0000004 від 04 січня 2023 року, та заборонено вчиняти дії щодо користування, володіння та розпорядження вказаним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням, власник майна ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання прокурора у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що квартира належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2023, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 , рішення суду про визнання недійсним вказаного договору відсутнє.

Крім того, повідомлення про підозру ОСОБА_5 не вручено, дані про причетність власника майна до кримінального провадження, клопотання та оскаржувана ухвала не містить, цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

Разом з тим, 06 березня 2024 року ОСОБА_5 визнано потерпілим у вказаному кримінального провадженні.

Зауважує, що обмеження права власності у виді арешту належної ОСОБА_5 квартири із забороною володіти, користуватися та розпоряджатися нею є неспіврозмірним з завданням кримінального провадження та порушує права як власника майна.

В судове засідання прокурор не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча його повідомлено у встановленому законом порядку. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна та власника майна, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 04 січня 2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000004,за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Як вбачається з матеріалів прокурора, 16 травня 2023 року група невстановлених осіб, використовуючи завідомо підроблені документи шляхом обману заволоділа правом власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Згідно інформаційної довідки КП КМР «КМ БТІ» від 14.04.2023 вказана квартира на праві приватної власності належала ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка 24.10.2016 померла.

16 травня 2023 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи завідомо підроблений договір дарування 22.02.2008 нібито посвідчений приватним нотаріусом ДМНО в Донецькій області ОСОБА_10 , зареєстрованим в реєстрі за № 1157 звернулася із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_11 , яка внесла цей договір до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 000.

26 травня 2023 року ОСОБА_9 з метою легалізації майна уклала договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3 згідно якого продає ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_11 і зареєстрований в реєстрі за № 1067.

В подальшому 03.07.2023 ОСОБА_12 уклав договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 і продав її ОСОБА_5 , який посвідчений приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 і зареєстровано в реєстрі за № 351.

05 лютого 2023 року постановою старого СВ Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_13 вказана квартира визнана речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000004.

06 лютого 2024 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_14 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт об`єкту нерухомого майна, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), з метою збереження речових доказів.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року клопотання задоволено та накладено арешт на майно із забороною вчиняти дії щодо користування, володіння та розпорядження ним

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя, не в повній мірі дотримався.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Колегія суддів апеляційного суду, дослідивши доводи клопотання сторони обвинувачення та матеріали судового провадження вважає, що прокурором доведено необхідність арешту майна у кримінальному провадженні № 0000004, з метою збереження речових доказів, оскільки у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню, а саме може призвести до зміни вилучених речей, які визнані речовими доказами в кримінальному провадженні, тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Крім цього, колегія суддів при вирішенні питання про накладення арешту на майно, також враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Однак, слідчий суддя під час винесення оскаржуваного рішення вийшов за межі клопотання, яке подано прокурором.

Зокрема, у своєму клопотанні прокурор просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), без будь-яких заборон.

Як вбачається із резолютивної частини оскаржуваного рішення, слідчий суддя задовольнив клопотання прокурора та наклав арешт на вказану квартиру із забороною вчиняти дії щодо користування, володіння та розпорядження вказаним майном, чим вийшов за межі клопотання прокурора.

На підставі викладених обставин, які свідчать про неврахуванням слідчим суддею всіх вимог кримінального процесуального закону щодо арешту майна, та з урахуванням положень ч. 1 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а клопотання прокурора підлягає задоволенню, з мотивів та вимог наведених у ньому.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_14 про накладення арешту на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/4751/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_18

Справа № 11сс/82/2666/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК