ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4867/23 Номер провадження 11-кп/814/1154/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_3 .І
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисникаОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №№ 0000064 від 29.03.2022, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 06 листопада 2023 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецька, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, одруженого, військовослужбовець за призовом під час мобілізації, помічник начальника штабу 1 загону спеціального призвання НОМЕР_1 окремої єгерської бригади ( в/ч НОМЕР_2 ), у військовому званні молодший лейтенанта, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік і 6 місяців

За вироком суду 28.03.2022 молодший лейтенант ОСОБА_8 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконного ухилення від неї, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та незаконно перебував поза межами військової частини до 22.06.2023, коли був затриманий на підставі ухвали слідчого судді.

У поданій апеляційній скарзі прокурор. просить вироку суду щодо ОСОБА_8 , скасувати та засудити останнього за ч.4 ст.408 КК України на 5 років позбавлення волі, які слід відбувати реально.

Зазначає, що ОСОБА_10 вчинив особливо тяжкий злочин в умовах воєнного стану, пов`язаний із безпосереднім виконанням прямих службових обов`язків із захисту держави, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що поставило під пряму загрозу життя та здоров`я, як Сил оборони України і цивільного населення. Недотримання молодшим лейтенантом ОСОБА_8 військової дисципліни створило в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля, що в умовах ведення війни негативно впливає на обороноздатність держави, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділів Збройних Сил України, призводить до втрати керування підрозділами та фактичного приведення їх до стану розгубленості, що прямо підриває боєздатність підрозділу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені у судовому засіданні та отримали належну оцінку, є правильним і ніким із учасників провадження не оспорюється. Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як встановлено вивченням справи, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

Торкаючись виду та розміру призначеного судом покарання ОСОБА_8 за вчинений злочин, колегія суддів вважає його таким, що відповідає вимогам ст.65 КК України і не суперечить приписам ст. 50 КК України.

Всупереч доводів сторони обвинувачення, покарання ОСОБА_8 призначене у відповідності до ст.65 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Із мотивувальної частини вироку видно, що суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину, конкретні обставини провадження, дані про особу винного, відсутність обставин що обтяжують та наявність обставин, що пом`якшують покарання.

Матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 вину визнав у повному обсязі та розкаявся, надає добровільну систематичну допомогу ЗСУ, що судом першої інстанції визнано обставинами, які пом`якшують покарання. Провадження в суді першої інстанції щодо нього здійснювалось у спрощеному провадженні на підставі ч.3 ст.349 КПК.

Як правильно зазначив районний суд, обвинувачений ОСОБА_8 позитивно характеризується, має на утриманні малолітню дитину, одружений, має міцні соціальні зв`язки.

Також колегія суддів, звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_8 на даний момент продовжує проходити службу в ЗСУ та згідно наданої стороною захисту характеристики з ВЧ НОМЕР_2 після винесення вироку суду повернувся на службу та зарекомендував себе працелюбним військовослужбовцем.

Таким чином, на переконання колегії суддів, саме призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК, є справедливим, достатнім і необхідним у даному випадку для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових злочинів, не є надмірно м`яким, а тому підстав для ухвалення нового вироку та призначення покарання, яке слід відбувати реально, про що поставлено питання в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність порушень при розгляді кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які були підставою для безумовного скасування всього вироку не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 06 листопада 2023 року відносно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5