ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши, у відкритому судовому засіданні у залі суду, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002094 від 07.06.2017, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Трояни, Бердянського району, Запорізької області, громадянки України, має середню освіту, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштована, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи неповнолітньою, 07.06.2017 приблизно о 19.00 год., маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, знаходячись на сходовому майданчику біля входу до квартири АДРЕСА_3 , яку було завчасно орендовано вищевказаною невстановленою досудовим розслідуванням особою, шляхом зловживання довірою ОСОБА_7 під приводом перевірки та подальшої купівлі, заволоділа ноутбуком марки «Lenovo Z50-70», вартість якого згідно висновку експерта №2218-22 від 22.07.2022 складає 18 167,00 грн., який належить останньому. Після цього, ОСОБА_4. разом з викраденим майном, через вікно, покинула приміщення вищевказаної квартири, та передала ноутбук зазначеній невстановленій досудовим розслідуванням особі для подальшого продажу. Таким чином, своїми діями, неповнолітня ОСОБА_4. завдала матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на загальну суму 18 167,00 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого ІНФОРМАЦІЯ_3 ), актовий запис №561, 23.09.2022 ОСОБА_4 змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 вину в інкримінованому їй злочині не визнала, показання давати відмовилася у порядку ст.63 Конституції України.

Потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що він розмістив в мережі Інтернет на сайті OLX оголошення про продаж ноутбуку, вартістю приблизно 18 000,00 грн. Йому зателефонував хлопець, сказав що бажає купити для своєї дівчини ноутбук, та попросив його підійти з ноутбуком на вказану ним адресу. 07.06.2017 ввечері він підійшов з ноутбуком до будинку АДРЕСА_4 , зателефонував у домофон у квартиру АДРЕСА_5 , з квартири вийшла обвинувачена ОСОБА_4. , яка була в халаті та з рушником на голові, вона попросила його почекати за дверима, поки вона перевірить зарядний пристрій, також сказала, що в квартирі спить її дитина, краще почекати йому в коридорі. Він чекав близько 10 хвилин, дівчина не виходила, двері в квартиру були відчинені, він заглянув у квартиру, там нікого не було, вікно на кухні у квартирі було відкрито. Квартира розташована на першому поверсі, грат на вікнах не було, балкону також. Після чого він викликав поліцію.

Потерпілим заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченої на його користь вартість ноутбуку у розмірі 20 799,00 грн., який просив задовольнити.

У подальшому потерпілий ОСОБА_7 подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, покарання просив призначити на розсуд суду.

Окрім показів потерпілого, вина у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, її участь за викладених вище обставин у вчиненні інкримінованому їй злочину підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості, а саме.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні суду пояснила, що у 2017 році вона займалася орендою квартир. На її телефон їй зателефонував хлопець, який забажав орендувати квартиру на добу для свого друга, яка б знаходилися на 1-му поверсі. Вона запропонувала квартиру АДРЕСА_3 . Вказаного молодика звали ОСОБА_11 , на вигляд 30-35 років, в окулярах. При зустрічі вона взяла від нього копію паспорту і віддала ключі від квартири. Грошові кошти були перераховані на картку від ОСОБА_12 . У подальшому, від працівників поліції вона дізналася що у квартирі був вчинений злочин.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні суду пояснила, що мешкає у квартирі АДРЕСА_6 . У 2017 році (дату не пам`ятає) їй у домофон зателефонувала дівчина, і зазначила, що вона прийшла з приводу покупки ноутбуку, на що вона відповіла, що дівчина помилилася адресою. У подальшому, вона перебуваючи на вулиці біля будинку, бачила, що на лавочці сиділа дівчина з ноутбуком, яка відразу пішла. Потім прийшов чоловік, який також продавав ноутбук. Зазначила, що вона бачила дівчину, яка сиділа на лавочці з ноутбуком, у вікно квартири на першому поверсі, та яку впізнала як ОСОБА_4.

Письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні, встановлено наступне.

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002094, 07.06.2017 за заявою ОСОБА_7 , внесено відомості про заволодіння ОСОБА_4. , шляхом зловживання довірою потерпілого, ноутбуком марки «Lenovo Z50-70», який належав останньому. (т.1 а.к.п.140).

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.06.2017, потерпілий ОСОБА_7 зазначив про те, що 07.06.2017 о 18:40 год. у під`їзді будинку АДРЕСА_7 , незнайома дівчина шахрайським шляхом заволоділа ноутбуком «Lenovo». (т.1 а.к.п.142).

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.07.2017, за участі свідка ОСОБА_14 , впізнала особу під №2 ( ОСОБА_4. ) за рисами обличчя, приблизним віком та кольором волосся, як дівчину яку бачила у вікні квартири АДРЕСА_3 07.06.2017, та біля вказаного будинку у той же день. (т.1 а.к.п.156-158).

Відповідно до чеку магазину «MOYO» №0009 від 28.12.2015, вартість «Lenovo» IdeaPad 75» становить 20 799 грн. (т.2 а.к.п.190).

Відповідно до листа ТОВ «НРП» від 03.03.2021, встановлено, що за відомостями електронної бази даних продажів ТОВ «НРП» (мережі магазинів електроніки «MOYO») за фіскальним чеком № 0009 від 28.12.2015, було реалізовано ноутбук LENOVO IdeaPad Z50-70 (59441711). Скорочення позначене в чеку, зумовлене обмеженим обсягом символів відведених для назви товару у фіскальній пам`яті касового реєстратора. Ноутбуків моделі LENOVO IdeaPad Z5 не реалізувалося в нашій мережі, оскільки такої моделі ноутбуку, лінійки IdeaPad немає в модельному ряді вказаного виробника. (т.3 а.к.п.68).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення повторної судової товарознавчої експертизи №2218-22 від 22.07.2022, на підставі ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.12.2021, встановлено, що станом на 07.06.2017 ринкова вартість ноутбуку марки «Lenovo Z50-70», який придбаний 28.12.2015 за 20 799 грн., та який станом на 07.06.2017 був у гарному, технічно справному стані, без пошкоджень, в чорному корпусі, і використовувався з моменту придбання за призначенням, становить з урахуванням ПДВ 18 167 грн. або без урахування ПДВ 15 139,39 грн. На вартість ноутбуку марки «Lenovo Z50-70», придбаного 28.12.2015, вплинув показник фізичного зносу від експлуатації, який становить на 07.06.2017 року 15%. Станом на 07.06.2017 ринкова вартість ноутбуку марки «Lenovo Z50-70», який придбаний 28.12.2015 за 20 799 грн., та який станом на 07.06.2017 був у гарному, технічно справному стані, без пошкоджень, в чорному корпусі, і використовувався з моменту придбання за призначенням, з врахуванням фізичного зносу від експлуатації, становить з ПДВ 18 167 грн. або без урахування ПДВ 15 139,39 грн.

Відповідно до постанови прокурора від 11.09.2017, виділено із кримінального провадження №0002094 в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо невстановленої особи, за фактом відкритого викраденого майна , за ознаками правопорушення передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Відомості внесено до ЄРДР за №0003304 від 11.09.2017, відповідно до фабули якого зазначено, що 07.06.2017 приблизно о 19.00, невстановлена особа за попередньою змовою з неповнолітньою ОСОБА_4. , знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , шахрайським шляхом заволоділа майном, що належить ОСОБА_7 , спричинивши шкоду на суму 20 799,00 грн. (т.1 а.к.п.149-150).

Оцінюючи письмові докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що вищезазначені докази відповідають вимогам передбаченим ст.ст. 85-87 КПК України і в повному обсязі доводять вину обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за наведених у вироку обставин.

За таких обставин, судом встановлені всі обставини скоєння злочину, ретельно досліджені всі докази, що є у справі і суд вважає що факт вчинення даного злочину за наведених у вироку обставинах знайшов підтвердження у судовому засіданні.

Разом з тим, судом визнається недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 07.07.2017 за участі потерпілого ОСОБА_7 (т.1 а.к.п.151-156), на підставі п.3 ч.2 ст.87 КПК України, оскільки ця слідча дія проведена слідчим без участі захисника, участь якого згідно з п.1 ч.2 ст.52 КПК України є обов`язковою стосовно неповнолітньої обвинуваченої.

Таким чином, переліченими доказами беззаперечно встановлено, факт заволодіння ОСОБА_4. майном потерпілого ОСОБА_7 за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

При цьому, суд бере до уваги, що потерпілий як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду беззастережно вказував на ОСОБА_4. як на особу яка заволоділа його майном.

Вина ОСОБА_4. у вчиненні вказаного злочину підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_14 , наданими безпосередньо у судовому засіданні, та які на переконання суду узгоджуються між собою і з дослідженими судом письмовими доказами.

Водночас, суд зауважує, що у ході судового розгляду, який здійснювався після постановлення судом апеляційної інстанції ухвали від 08.04.2020, якою попередній вирок у цьому кримінальному провадженні від 02.04.2019 було скасовано, та призначено новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, у порядку п.3 ч.1 ст.91 КПК України, було встановлено вартість та належність предмету злочину, а саме: ноутбуку «Lenovo Z50-70», вартість якого складає 18 167,00 грн., та належить потерпілому ОСОБА_7 , виходячи з наступного.

Так, у ході судового розгляду, за клопотанням потерпілого ОСОБА_7 , до матеріалів кримінального провадження було долучено оригінал чеку магазину «MOYO» №0009 від 28.12.2015, відповідно до якого вартість «Lenovo» IdeaPad 75» становить 20 799 грн., а також сервісну книгу (оригінал), копії наліпок на коробці з-під ноутбуку «Lenovo Z50-70», оригінал якої було оглянуто у судовому засіданні, фотозображення вказаного ноутбуку (т.2 а.к.п.213-218).

При цьому, відповідно до листа ТОВ «НРП» від 03.03.2021, встановлено, що за відомостями електронної бази даних продажів ТОВ «НРП» (мережі магазинів електроніки «MOYO») за фіскальним чеком № 0009 від 28.12.2015, було реалізовано ноутбук LENOVO IdeaPad Z50-70 (59441711). Скорочення позначене в чеку, зумовлене обмеженим обсягом символів відведених для назви товару у фіскальній пам`яті касового реєстратора. Ноутбуків моделі LENOVO IdeaPad Z5 не реалізувалося в нашій мережі, оскільки такої моделі ноутбуку, лінійки IdeaPad немає в модельному ряді вказаного виробника. (т.3 а.к.п.68).

Заслуговує на увагу той факт, що долучена прокурором раніше копія вказаного чеку, яка засвідчена слідчим, є ксерокопію наданого оригіналу цього чеку потерпілим у ході судового розгляду.

Отже, вказані докази, які суд визнає належними та допустимими, свідчать про встановлення вартості та належності предмету злочину.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

У даному випадку, на думку суду, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності підтверджують встановлені судом обставини скоєння ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України.

Відтак, враховуючи у сукупності все вищевикладене, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності належних доказів на підтвердження спричиненої шкоди потерпілому, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Твердження ОСОБА_4 щодо того, що вона не вважає себе винною у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки не брала вказаний ноутбук та не мала наміру заволодіння, про що зазначила у судових дебатах, на переконання суду, направлені на ухилення від відповідальності за вчинене.

При цьому, слід зауважити, що обвинувачена ОСОБА_4 від надання показань у судовому засіданні відмовилася, у порядку ст.63 Конституції України, у зв`язку із чим судом не оцінювалися її показання.

Тому суд вважає, що такі доводи обвинуваченої та її захисника щодо відсутності доказів вчинення обвинуваченою інкримінованого злочину, є безпідставними, оскільки наведені вище докази у їх сукупності свідчать про умисні дії обвинуваченої, направлені на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, та суд розцінює таку позицію як обраний спосіб захисту, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченій по даній справі, суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів та враховує обставини кримінального правопорушення, його наслідки, характер та ступінь участі обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, дані про особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст.ст. 65, 103 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений неповнолітнім обвинуваченим злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, обставини вчинення злочину, його тяжкість, ступінь здійснення злочинних намірів, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, особу винного, його вік та його ставлення до вчиненого ним злочину, а також умови його життя і виховання, рівень розвитку.

Визначаючи вид та міру покарання, яке має понести ОСОБА_4 , суд враховує, що остання вчинила злочин, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочину середньої тяжкості (у редакції станом на 07.06.2017), дані про особу, зокрема, що ОСОБА_4 особа молодого віку, раніше не судима, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, офіційно не працевлаштована, має постійне місце проживання, під наглядом лікаря-психіатра, лікаря - нарколога не перебувала (станом на 2017 рік), була інвалідом з дитинства. Також, судом враховується, що обвинувачена за тривалий час судового розгляду кримінального провадження, шкоду потерпілому не відшкодувала.

Відповідно до досудової доповіді від 11.01.2021 про обвинувачену ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, складеної старшим інспектором сектору ювенальної пробації м. Запоріжжя ОСОБА_15 , зазначено, що згідно проведеної оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення було встановлено, що у гр. ОСОБА_4. , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є низький рівень ризику, можливе виправлення без ізоляції від суспільства та рекомендовано виконання заходів передбачених пробаційною програмою.

В якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає те, що остання скоїла злочин у неповнолітньому віці.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України - судом не встановлено.

З урахуванням всіх обставин справи, відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , тяжкості вчиненого злочину, а також предмета посягання, характеру діянь, способу, місця та часу скоєння злочину, форми, виду і ступеня провини, мотивів і мети злочину, обставин, що характеризують обвинувачену, думки прокурора щодо виду та строку покарання, суд доходить висновку, про доцільність призначення покарання у вигляді позбавлення волі, на строк, у межах санкції ч.2 ст.190 КК України, у вигляді мінімального покарання, передбаченого санкцією цієї статті.

Згідно ст. 49 КК України (у редакції станом на день вчинення злочину) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минулоп`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості (п.3)

Враховуючи те, що з дня вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (07.06.2017), минуло п`ять років, вона підлягає звільненню від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Водночас, відповідно до приписів ч. 6 ст. 368 КПК України обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, як вбачається з положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, зокрема, ст. 74 КПК України, який викладено у постанові від 18.06.2020 у справі № 756/6876/19 (провадження № 51-5464км19) системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» ( ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому. Таким чином, суд, приймаючи рішення про звільнення від покарання, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині та звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру.

На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку, що ухвалюючи вирок у даному кримінальному провадженні, визнає обвинувачену ОСОБА_4 винуватою у вчиненому злочині та, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, звільняє її від покарання без визначення його виду і розміру.

У ході судового розгляду вказаного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов про відшкодування майнової шкоди. Згідно заявлених позовних вимог, просив стягнути на його користь у відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у розмірі 20 799,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентоване ст. 129 КПК України.

Як встановлено ч. 1 та ч. 3 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому; у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу, суд залишає позов без розгляду.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_7 , який є у даному кримінальному провадженні потерпілим (особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди), пред`явив цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_4 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 61, 128 КПК України.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

У даному кримінальному провадженні є встановленим, що обвинувачена ОСОБА_4 , 07.06.2017 шляхом зловживання довірою заволоділа ноутбуком марки «Lenovo», вартістю 18 167,00 грн., яка встановлена висновком експерта від 22.07.2022, який належав потерпілому ОСОБА_7 , чим спричинила останньому шкоду у вказаному розмірі.

Отже, у даному випадку, наявний факт достеменного встановлення вини особи, - вина ОСОБА_4 визнана судом, і вказане беззаперечно породжує обов`язок відшкодування завданої потерпілому шкоди.

Відтак, у даному провадженні пред`явлене обвинувачення та доведеність винуватості ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні безпосередньо пов`язані із пред`явленим цивільним позовом потерпілим у кримінальному провадженні.

Отже, сума матеріальної шкоди складає 18 167,00 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 .

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 128, 129, 368-371, 373-374, 395, 532 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.190 КК України.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_7 суму завданої шкоди у розмірі 18 167,00 (вісімнадцять тисяч сто шістдесят сім гривень 00 коп.) грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку.

Копія повного тексту вироку після проголошення резолютивної частини вручається (направляється) учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1