Справа № 587/1391/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Сумський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

прокурора ОСОБА_2 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000195 від 18 квітня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Малі Вільми, Сумського району Сумської області, українки, громадянки України, непрацюючої, з середньою освітою, незаміжньої, невійськовозобов`язаної, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимої, РНОКПП НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 КК України,-

в с т а н о в и в:

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, №255/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, останній раз з 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, тобто до 13 травня 2024 року.

Відповідно до Закону України «Про інформацію», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Закону України «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Відповідно до постанови Верховного суду України від 20.06.2011, Платіжна картка є різновидом офіційних документів і, відповідно, предметом складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Відповідно до п. 1 розділу І «Положення про паспорт громадянина України» (далі - Положення), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до п. 2 розділу І даного Положення, паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Відповідно до п. 2 розділу І Положення, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, в суді встановлено, що 18.04.2024 близько 09:00 год. (точного часу в ході досудового та судового розслідування встановити не вдалося за можливе), ОСОБА_5 перебуваючи у ОСОБА_4 за адресою:

АДРЕСА_1 , де вживала з останнім алкогольні напої, таємно викрала зі столу гаманець з шкірозамінника коричневого кольору в середині якого знаходилися грошові кошти в сумі 1050 грн трьома купюрами (дві купюри номіналом 500 грн, одна купюра номіналом 50 грн), паспорт громадянина України (ID-картка) № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 та банківська картка АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_4 . У подальшому ОСОБА_5 викраденими речами розпорядилась на власний розсуд.

ОСОБА_5 свою вину у скоєному при вказаних вище обставинах визнала повністю та суду пояснила, що дійсно 18.04.2024 року зранку вона завітала до знайомого ОСОБА_4 за адресою:

АДРЕСА_1 . Вони разом вживали алкоголь, відпочивали. В один з моментів, коли останній вийшов з кімнати вона вкрала його гаманець, в якому крім готівки в сумі 1050,00 гривень, також знаходився його паспорт та банківська картка.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив обставини за яких ОСОБА_5 викрала його гаманець з готівкою в сумі 1050,00 гривень, паспортом та платіжною картко. Просив суворо її не карати, оскільки остання все повернула.

Оскільки фактичні обставини справи ніким не оспорюються, а обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій немає, то суд згідно ст. 349 КПК України за відсутності заперечень з боку учасників судового розгляду визнав недоцільним виклик свідків по справі, а обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів справи, які характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, доведена в повному обсязі і її дії кваліфікує за: ч. 1 ст. 357 КК України, які виразилися у таємному викраденні офіційного документу, а саме банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_4 ; ч. 3 ст. 357 КК України, які виразилися у незаконному заволодінні паспорта громадянина України на ім`я « ОСОБА_4 » та ч. 4 ст. 185 КК України, так як вона таємно викрала грошові кошти ОСОБА_4 в сумі 1050,00 гривень в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує те, що остання на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, вчинила умисні кримінальні правопорушення, два з яких відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними проступками, а інше є тяжким кримінальним правопорушенням, з корисливих мотивів.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання суд, визнає те, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо, визнала свою винність у вчинених кримінальних правопорушеннях, відшкодувала завдану шкоду.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Виходячи з принципів законності, справедливості, індивідуалізації і достатності покарання, досягнення мети виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 , фактичних обставин справи, те, що вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України не призвело до тяжких наслідків, враховуючи наявні у справі обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до переконання про можливість застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України та переходу до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді громадських робіт, як необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов та судові витрати у справі відсутні.

Долю речових доказів визначити у відповідності до вимог ст. 100 КПК

На підставі зазначеного та керуючись ст. ст. 368-370, ч. 2,3 ст. 373, ст. 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 3 ст. 357 КК України, а також ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання:

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень.

за ч. 3 ст. 357 КК України у виді штрафу на користь держави у розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (п`ятсот десять) гривень.

за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, із застосуванням положень ст. 72 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт строком на 240 (двісті сорок) годин.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку у законну силу не обирався.

Речові докази: гаманець з шкірозамінника коричневого кольору, грошові кошти в сумі 1050 грн трьома купюрами (дві купюри номіналом 500 грн, одна купюра номіналом 50 грн), паспорт громадянина України (ID-картка) № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , банківська картка АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 емітована на ім`я ОСОБА_4 , які передані під зберігальну розписку потерпілому ОСОБА_4 залишити в його розпорядженні, знявши арешт накладений ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.04.2024 року.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 (тридцяти) діб з моменту проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченій, потерпілому та прокурору після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1