Справа № 592/6680/24
Провадження № 1-кп/592/430/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001022, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.04.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Суми, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 23.07.2002 Ковпаківським ВМ СМВ УМВС України в Сумській області, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі прокурора Окружної прокуратури м. Суми ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

установив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

У період дії воєнного стану, а саме 19.03.2024 близько 19 год. 18 хв. ОСОБА_3 , перебувала у приміщенні магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка», який розташований за адресою: м. Суми, вул. Троїцька, буд. 29, та у неї виник умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення матеріальних збитків потерпілій стороні та бажаючи настання таких наслідків, діючи умисно, таємно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, ОСОБА_3 перебуваючи в приміщенні магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка», за адресою: вул. Троїцька, 29, м. Суми, 19.03.2024 у період часу з 19 год. 18 хв. по 19 год. 20 хв. взяла з полиці магазину товар, а саме: приправу курячу з овочами і травами, баночка 500 г, у кількості 2 шт., каву розчинну сублімовану шоколад 100 г, у кількості 1 шт., набір касет змінних для гоління Gillette Mach3 2шт/уп., кількістю 1 шт., приправу Кріп сушений Море спецій баночка 100 г, у кількості 2 шт., каву розчинну сублімовану Вишня 100 г, у кількості 1 шт., щітку для волосся з перфорацією, у кількості 1 шт., антиперспірант жіночий Rexona прозорий кристал стік 40 мл., у кількості 1 шт., загальною вартістю згідно висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-24/5215-ТВ від 09.04.2024 - 679 грн. 00 коп., поклала вказаний товар до наявного в неї рюкзаку чорного кольору та до куртки, в яку була одягнена.

Після цього, ОСОБА_3 пройшовши касову зону, не розрахувавшись за вказаний товар, покинула приміщення магазину та викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, спричинивши ТОВ «Вигідна покупка» матеріальної шкоди на суму 679 грн. 00 коп.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 Кримінального процесуального кодексу України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану та її дії кваліфікує за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 по пред`явленому обвинуваченню за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України свою вину за фактичних обставин, установлених під час досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті визнала повністю. Суду пояснила, що повністю згодна з пред`явленим обвинуваченням, дуже шкодує про вчинене. Дійсно, 19.03.2024, ввечері, точний час не пам`ятає, прийшла до магазину «Аврора», який розташований на вул. Троїцькій в м. Суми. У торговому залі взяла з полиць товар, а саме: харчові приправи, каву розчинну, касети для гоління, дезодорант твердий, щітку для волосся, сховала у рюкзак, не розрахувавшись за товар покинула приміщення магазину. Перелік викраденого, зазначений у обвинувальному акті не оспорює.

Викраденим товаром розпорядилася на власний розсуд, повернути вже його магазину не може бо розпочала всім користуватись, найближчим часом повністю відшкодує завдану шкоду. Нею не оспорюється вартість викраденого майна, встановленого проведеним експертним дослідженням.

У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку, просила не призначати суворе покарання.

Визнавши на підставі ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, враховуючи думку учасників судового провадження, суд обмежився допитом обвинуваченої та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, а також необхідних для вирішення інших питань, зокрема, щодо процесуальних витрат.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої суд відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, наявність на утриманні малолітньої дитини.

Обставин, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України обтяжують покарання не встановлено.

Мотиви призначення покарання.

Злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, відповідно до ч. 5 ст. 12 Кримінального кодексу України є тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 Кримінального кодексу України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд на підставі ст. 65 Кримінального кодексу України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами покарання» зазначено, що виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

ОСОБА_3 вчинила тяжкий злочин з одним епізодом викадення майна, не судима, офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має сталі соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, характеризується формально нейтрально за місцем мешкання, суд також враховує відсутність претензій з боку представника потерпілого, викладені в заяві від 09.05.2024 (а.с. 18).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються судами при застосуванні таких норм права.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09.10.2018 у справі № 56/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому, у п. 8 Постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2010 ВСУ звернув увагу на те, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) ( 2341-14 ) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

При визначенні виду покарання ОСОБА_3 суд враховує також вартість викраденого майна, а дії вчинено за відсутності обставин, пов`язаних із воєнною обстановкою (під час дії повітряної тривоги, ракетної небезпеки, комендантської години, тощо), тому при його безальтернативності, суд вважає, що покарання у виді позбавлення волі становитиме надмірний тягар для останньої та не виконуватиме мети, закріпленої у кримінальному законі.

У зв`язку із цим, суд також бере до уваги, що обвинувачена повністю визнала вину, характер поведінки обвинуваченої під час досудового розслідування, що сприяла органу досудового розслідування у розкритті злочину, поведінку під час судового розгляду, що не оспорювала фактичних обставин у справі, тим самим продемонструвала бажання стати на шлях виправлення, інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення не є корупційним кримінальним правопорушенням, кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, кримінальними правопорушення, передбаченими статтями 403, 405, 407, 408, 429 КК України, вчиненими в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, а ОСОБА_3 не є представником держави, у тому числі іноземної, зважаючи на дані, які в сукупності вказують на обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дають підстави суду для застосування ч. 1 ст. 69 КК України, та при призначенні основного покарання, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України - у виді пробаційного нагляду та покласти на обвинувачену обов`язки, що визначені ч. ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Дана позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справах «Ювченко та інші проти України» (рішення від 09 квітня 2020 року), та в справі «Скачкова та Рижа проти України» (рішення від 16 липня 2020 року), де зазначено, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Белане Надь проти Угорщини» (рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» (рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються при ухваленні вироку.

Цивільний позов не заявлено. За твердження прокурора речові докази відсутні.

На підставі частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта на проведення експертизи № СЕ-19/119-24/5215-ТВ від 09.04.2024 на суму 1514 грн. 56 коп.

Стороною обвинувачення не заявлялось клопотання про застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої, тому відсутні підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 368, 371, 374, 376, 392, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити їй покарання із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 2, 3 ст. 59-1 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 до відбуття призначеного покарання обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

-виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

ОСОБА_3 запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк покарання у виді пробаційного нагляду ОСОБА_3 обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації, відповідно до ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1