В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року смт.Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000083 від 30.03.2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не має на утриманні неповнолітніх дітей, працюючого механізатором в Агрофірмі «Хлібодар», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

29березня 2024 року близько 11 години 00 хвилин в смт. Магдалинівка по а/д О-040410 зі сполученням «Дніпро-Магдалинівка-Котовка» на 45 км +400 м., поблизу АЗС «Міка», водій ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі сторони центру смт. Магдалинівка в напрямку с. Дубравка, під час поновлення руху транспортного засобу та виконання маневру повороту ліворуч на територію АЗС «Міка» не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, допустив кримінально протиправну недбалість та не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, не маючи жодних перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, не надав переваги у русі транспортному засобу Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , яка рухалась у зустрічному напрямку. В результаті чого допустив зіткнення з вказаним транспортним засобом.

Своїми діями ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.п. 1,3, 1.5, 2.3 б, 10.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення водієм ОСОБА_4 п. 10.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди зіткненням з іншим транспортним засобом Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Недотримання водієм ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України призвело до настання даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого водію ОСОБА_7 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки, які відносяться до середнього ступеню тяжкості, оскільки зростання кісткових уламків в місці перелому відбувається в термін понад 21-ї доби (Згідно п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995) .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину по ст. 286 ч. 1 КК України визнав та суду пояснив, що він дійсно 29.03.2024 року близько 11 години порушив Правила дорожнього руху. Він керував транспортним засобом «ВАЗ-21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та коли здійснював поворот ліворуч на територію АЗС «Міка», то не побачив транспортний засіб Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 . Він зупинився на повороті, увімкнув покажчик повороту, пропустив транспортні засоби, та став повертати, але подивився лише позаду. Коли здійснював поворот, то почув зіткнення транспортних засобів. Ускоєному розкаюється. Позов потерпілої визнає в повному обсязі, планує відшкодовувати витрати.

Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що 29.03.2024 року вона рухалася по своїй полосі в напрямку смт. Магдалинівка. Вона бачила, що стоїть транспортний засіб ВАЗ-21063 на узбіччі. Потім перед нею транспортний засіб ВАЗ-21063 почав здійснювати поворот, внаслідок чого було зіткнення. Після зіткнення транспортних засобів вона попала у лікарню, оскільки після зіткнення транспортних засобів вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки. Просила суворо не карати обвинуваченого та просила стягнути з обвинуваченого на її користь моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Крім показань обвинуваченого, потерпілої, провина ОСОБА_4 в скоєні описаного кримінального правопорушення підтверджується і іншими перевіреними судом доказами.

Згідно протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди від 29.03.2024 року у присутності понятих було оглянуто автодорогу О-040410 зі сполученням «Дніпро-Магдалинівка-Котовка» на 45 км +400 м., транспортні засоби ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-24/14417-ІТ від 15.04.2024 року робоча гальмова система та рульове керування автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , перебувають у працездатному стані.

Згідно висновку експерта № 142/Е від 02.04.2024 року у потерпілої ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої променевої кістки, виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), або від ударів о такий (такові), якими могли бути виступаючі частини салону автомобіля при автомобільній травмі, і могли утворитися в строк, вказаний потерпілою 29.03.2024 року, що підтверджується даними медичних документів. Тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої променевої кістки відносяться до середнього ступеню тяжкості, оскільки зростання кісткових уламків в місці перелому відбувається в термін понад 21-ї доби (Згідно п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995) .

Згідно протоколу огляду місця події від 02.04.2024 року у присутності понятих було оглянуто сервер із камер відеоспостереження, розташованих по вул. Центральній в смт. Магдалинівка з зоною дії поблизу АЗС «Міка», проміжок часу 29.03.2024 року у період часу з 11.00 по 11.02 годині та під час огляду було вилучено відеофайл, на якому міститься запис камер відеоспостереження, розташованих по АДРЕСА_2 з зоною дії поблизу АЗС «Міка», проміжок часу 29.03.2024 року у період часу з 11.00 по 11.02 годині.

В судовому засіданні було досліджено відеозапис з камери відеоспостереження, яка розташована по вул. Центральній в смт. Магдалинівка з зоною дії поблизу АЗС «Міка», проміжок часу 29.03.2024 року у період часу з 11.00 по 11.02 годині, на якому зображено механізм дорожньо транспортної пригоди, яке мало місце 29.03.2024 року на автодорозі О-040410 зі сполученням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 45 км +400 м. поблизу АЗС «Міка» за участю водія ОСОБА_4 та водія ОСОБА_6 .

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису з камери відеоспостереження, яка розташована по АДРЕСА_2 з зоною дії поблизу АЗС «Міка» вбачається, що водій автомобіля ВАЗ -21063 зупиняється біля краю проїзної частини справа відносно напрямку свого руху, та в цей час інші транспортні засоби здійснюють об`їзд транспортного засобу ВАЗ - 21063. Позаду транспортного засобу ВАЗ-21063 зупиняється транспортний засіб Toyota. Потім транспортний засіб ВАЗ-21063 поновлює рух та рухається вліво на заїзд до АЗС, хоча йому на зустріч рухається інший транспортний засіб Volkswagen Golf та відбувається зіткнення між транспортним засобом ВАЗ 21063 та Volkswagen Golf.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16.04.2024 року за участю ОСОБА_6 , остання у присутності понятих розповіла про обставини дорожньо транспортної пригоди, яка відбулася 29.03.2024 року та показала на місці розташування транспортних засобів місце зіткнення транспортних засобів.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16.04.2024 року за участю ОСОБА_4 , останній у присутності понятих розповів про обставини дорожньо транспортної пригоди, яка відбулася 29.03.2024 року та показав на місці розташування транспортних засобів, місце зіткнення транспортних засобів.

Згідно протоколу огляду від 16.04.2024 року у присутності понятих було оглянуто транспортний засіб ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-24/14421-ІТ від 25.04.2024 року робоча гальмова система та рульове керування автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебувають у працездатному стані.

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-24/16381-ІТ від 18.04.2024 року у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. При заданому механізмові події в діях водія автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути даної дорожньо транспортної пригоди для водія автомобіля ВАЗ-21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 визначалась виконанням ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.

Практикою Європейського суду з прав людини закріплено позицію, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_4 допустив порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, що перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце, та заподіянням потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

З огляду на викладене, об`єктивна сторона вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення полягає у порушенні ним як особою, що керувала транспортним засобом, правил безпеки дорожнього руху, що заподіяло потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілої, надані суду стороною обвинувачення докази у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні було підтверджено факт порушення обвинуваченим ОСОБА_4 вимог пункту 10.1 ПДР, зі змісту якого випливає, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Факт недотримання обвинуваченим наведених вище вимог ПДР підтверджується чіткими та послідовними показаннями обвинуваченого, які повністю узгоджуються з показаннями потерпілої та дослідженими у судовому засіданні доказами. Тому суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 Кримінального кодексу України, та його дії суд кваліфікує, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Разом з тим, суд вважає за необхідне виключити з обсягу обвинувачення, помилково інкриміноване органом досудового розслідування, ОСОБА_4 - порушення експлуатації транспорту з наступних підстав.

Обвинувачення має бути сформульоване так, щоб не було упущено жодної з істотних обставин вчинення кримінального правопорушення та водночас без зазначення фактів, які не мають правового значення у справі й є зайвими при кваліфікації.

Ч. 1 ст. 286 КК України передбачена кримінальна відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно положення п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті № 14 від 23.12.2005 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України № 18 від 19.12.2008 року) порушення правил безпеки дорожнього руху та порушення правил експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, є самостійними діяннями, і суди мають ураховувати це при постановленні рішень у таких справах.

Згідно положення абз. 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті вбачається, що іншими грубими порушеннями правил експлуатації транспорту, що убезпечують дорожній рух, є грубе порушення режиму роботи водіїв; відсутність контролю за технічним станом транспортних засобів; надання дозволу на використання вантажного транспортного засобу, не обладнаного належним чином для перевезення пасажирів, а також перевантаженого чи завантаженого з порушенням вимог правил дорожнього руху; допуск до керування особи, яка перебуває під впливом лікарських препаратів, у стомленому або хворобливому стані, тощо.

Об`єктивна сторона ст. 286 КК України характеризується трьома ознаками: а) діянням; б) наслідками; в) причинним зв`язком між діянням і наслідками.

Діяння (дія чи бездіяльність) виражається в порушенні правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

Порушення правил безпеки дорожнього руху це дія або бездіяльність особи, яка керує транспортним засобом, пов`язана з порушенням однієї або кількох вимог правил безпеки дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку дорожнього руху (наприклад, перевищення швидкості руху, проїзд на забороняючий сигнал світлофора тощо).

Порушення правил безпеки руху може виражатися в перевищенні швидкості, порушенні правил обгону, об`їзду перешкод, проїзду перехресть, правил користування світловими приборами, буксирування, а також їзди з причепом, проїзді на заборонений знак чи сигнал світлофора тощо.

Порушення правил експлуатації може полягати в недотриманні водієм технічних умов експлуатації, у порушенні порядку перевезення пасажирів, у неправильному завантаженні, укладанні і закріпленні вантажів, у експлуатації технічно несправних транспортних засобів, тощо. Загальні вимоги до технічного стану транспортних засобів містить розд. 31 ПДР. За статтею 286 КК кваліфікуються лише такі порушення правил експлуатації, які пов`язані з безпекою руху транспортних засобів.

Порушення правил експлуатації транспорту істотно, суттєво відрізняється від порушення правил безпеки дорожнього руху.

Підтвердженням цього також є використання законодавцем розділового сполучника або, який відокремлює порушення правил безпеки дорожнього руху або порушення правил експлуатації транспорту, які зазначені в диспозиції ст. 286 КК України. Розділовий сполучник або передбачає поділ на різні види, передає чергування, несумісність явищ, виражає взаємовиключення кількох подій. Чинне законодавство закріплює порушення правил безпеки дорожнього руху та порушення правил експлуатації транспорту альтернативними способами вчинення даного кримінального правопорушення.

Тому порушення правил безпеки дорожнього руху та порушення правил експлуатації транспорту можуть виступати лише як самостійні діяння зазначеного кримінального правопорушення.

Жодного переконливого доказу на підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив необережні, протиправні дії, які виразилися у порушенні правил експлуатації транспорту, стороною обвинувачення суду надано не було.

Таким чином, суд визнає доведеним обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а, отже, його необережні, протиправні дії необхідно кваліфікувати як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як нетяжкий злочин, за формою вини необережний, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, оскільки людина, її життя і здоров`я, є найвищою соціальною цінністю, та обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, його наслідки, а також те, що обвинувачений раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності, одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, працює, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, з місця проживання характеризується позитивно.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими і інші обставини, які не зазначені в частині першій ст. 66 КК України.

Як пом`якшуючі покарання обставини суд взяв до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 вперше притягається до кримінальної відповідальності, дав своїм діям належну оцінку і дійсно готовий понести передбачену законом відповідальність, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з цим, враховуючи думку прокурора, потерпілої, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та зазначені вище дані про особу ОСОБА_4 , його відношення до скоєного правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, звільнивши його від відбування призначеного основного покарання на підставі ст. 75 КК України, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, що відповідатиме меті покарання, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд приходе до висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування основного покарання у виді обмеження волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

З аналізу ст. 75 КК України та п. 9 постанови ВСУ № 7 від 24.10.2003 року вбачається, що звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано тільки лише тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, тобто лише основного покарання. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання зі цією нормою закону не допускається.

Потерпілою ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, у розмірі 50 000 грн. Свої позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтувала тим, що сам факт ДТП в момент його вчинення викликав у неї сильний страх за життя та здоров`я. Також вона вимушена була тривалий час терпіти фізичний біль від травми в праві кисті руки. На два місяці після отриманої внаслідок ДТП травми втратила працездатність і не мала можливості повноцінно вести домашнє господарство, не мала можливості забезпечувати повноцінний догляд за власною дитиною. Обмеження у рухах, вимушена втрата працездатності та усвідомлення додаткового навантаження на членів її родини на протязі тривалого часу викликало у неї сильні душевні хвилювання, створювало постійний дискомфорт у відносинах з родиною та оточуючими, призводило до випадків виникнення гнітючого та депресивного стану. Додаткові моральні переживання їй задає той факт, що було пошкоджено її транспортний засіб, якій вона придбала в вересні 2023 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги у судовому засіданні визнав у повному обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги, суд приходить до наступного.

У відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав та розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ч. 1 ст. 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь яка інша фізична чи юридична особа має право на будь якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

На підставі ст. 127 ч. 2 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст.1187 ЦК України).

Судом встановлено, що внаслідок винних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої променевої кістки.

При визначенні розміру моральної шкоди, суд враховує, що потерпілій ОСОБА_6 дійсно прийшлось переносити моральні та фізичні страждання, пов`язані із заподіянням їй тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, вчиненого з вини обвинуваченого ОСОБА_4 , докладати додаткових зусиль для організації свого життя в зв`язку із заподіянням їй тілесних ушкоджень, необхідністю знаходитися на лікуванні, відновленню після лікування. Визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної потерпілим внаслідок ДТП, суд враховує обставини справи, спричинення потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також враховує вимоги розумності та справедливості та визнання обвинуваченим ОСОБА_4 позову в повному обсязі, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводились судова експертиза технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-24/14421-ІТ від 25.04.2024 року вартістю 3 786,40 гривень, судова експертиза технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-24/14417-ІТ від 15.04.2024 року вартістю 3 786,40 гривень, судова автотехнічна експертиза № СЕ-19/104-24/16381-ІТ від 18.04.2024 року вартістю 3 786 грн. 40 коп.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертиз, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованих державних установ, у розмірі 11 359 грн. 20 коп. на користь держави.

Питання щодо скасування арешту майна суд вирішує відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 року, у відповідності до ст.174 КПК України необхідно скасувати у зв`язку з тим, що потреба у цьому заході забезпечення кримінального провадження відпала.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: транспортний засіб Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 НРВП ГУНП в Дніпропетровській області, - повернути потерпілій ОСОБА_6 ; транспортний засіб ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 НРВП ГУНП в Дніпропетровській області, - повернути власнику; диск із відеозаписом ходу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої, диск із відеозаписом ходу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , диск із відеозаписом камери відеоспостереження, що розташована в АДРЕСА_2 , диск із відеозаписом проведення огляду місця ДТП, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000083, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбуття основного покарання, у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-24/14421-ІТ від 25.04.2024 року у розмірі 3 786,40 гривень, судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/104-24/14417-ІТ від 15.04.2024 року у розмірі 3 786,40 гривень, судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-24/16381-ІТ від 18.04.2024 року у розмірі 3 786 грн. 40 коп., а всього у розмірі 11 359 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2024 року, скасувати.

Речові докази: транспортний засіб Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 НРВП ГУНП в Дніпропетровській області, - повернути потерпілій ОСОБА_6 ; транспортний засіб ВАЗ 21063, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання до камери зберігання речових доказів ВП № 1 НРВП ГУНП в Дніпропетровській області, - повернути власнику; диск із відеозаписом ходу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої, диск із відеозаписом ходу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 , диск із відеозаписом камери відеоспостереження, що розташована в АДРЕСА_2 , диск із відеозаписом проведення огляду місця ДТП, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000083, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1