Справа № 344/6641/24
Провадження № 1-кс/344/2931/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна

В С Т А Н О В И В:

До Івано-Франківського міського суду надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , в обґрунтування якої зазначено, що 18.03.2024 року під час обшуку транспортного засобу марки BMW модель М8, 2020 року випуску, VIN НОМЕР_1 було вилучені документи на автомобіль та документи на запчастини до даного транспортного засобу. Власником даного транспортного засобу є ОСОБА_5 . 19.03.2024 року адвокатом ОСОБА_6 було подане клопотання старшому слідчому відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП в Івано-Франківській області майору поліції ОСОБА_4 про повернення транспортного засобу марки BMW модель М8, 2020 року випуску, VIN НОМЕР_1 та документів на зазначений транспортний засіб власнику - ОСОБА_5 . 28.03.2024 року адвокат ОСОБА_3 отримав постанову про відмову в задоволенні клопотання від 21.03.2024 року. Вважає, що дана постанова є незаконною та підлягає скасуванню в частині відмови поверненню вилучених документів. Вилучені документи відповідно до правил ст. ст. 167-169 КПК України є тимчасово вилученим майном. Відповідно до ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.03.2024 року арешт накладено на транспортний засіб марки BMW модель М8, 2020 року випуску, VIN НОМЕР_1 . Тобто, станом на час подання скарги перелічене вище майно (документи) не було арештоване, відтак підлягає поверненню. Клопотання про арешт наведеного вище тимчасово вилученого майна слідчим або прокурором не подавалось до суду і слідчим суддею не розглядалось, а тому таке майно підлягає негайному поверненню його законному володільцю. Серед вилученого під час вказаного обшуку автомобіля майна значиться майно (документи), на яке не був накладений арешт і відповідно за правилами ч. 5 ст. 171 КПК України тимчасово вилучене майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено. Однак, слідчий відмовляється виконувати норми КПК України, та відповідно постановив незаконну постанову про відмову в поверненні документів.

Посилаючись на вказані обставини, скаржник просив скасувати постанову слідчого та зобов`язати слідчого негайно повернути вилучене майно власнику.

Скаржник в судовому засіданні підтримав подану скаргу та просив її задоволити.

Слідчий в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні даної скарги.

Заслухавши учасників скарги, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу.

Судом встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Івано-Франківській області знаходиться кримінальне провадження №0000383, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч.3 ст.307 КК України.

18.03.2024 року на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду було проведено санкціонований обшук автомобіля марки BMW модель М8, під час якого згідно протоколу обшуку було вилучено ряд речей та документів зокрема: документи на автомобіль, документи на запчастини до автомобіля.

В поданій до суду скарзі заявник посилається на те, що станом на даний час вищевказане майно не повернуто власнику, арешт на нього не накладено.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Підстави та порядок тимчасового вилучення майна врегульовано статтями 167-168 КПК України.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту;

5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересам та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Відповідно до ч.1 ст.234 КПК України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Водночас за змістом ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, і звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Таким чином режим тимчасово вилученого майна поширюється лише на те вилучене в ході обшуку майно, яке не входить до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на проведення обшуку в ухвалі слідчого судді, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.

Вилучення майна, щодо якого надано дозвіл на відшукання в ухвалі про надання дозволу на проведення обшуку, не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України.

«За загальним правилом статус тимчасового вилученого майно набуває з моменту фактичного позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких воно перебуває можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення (ч. 1 ст. 167 КПК України ). Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку.

Частиною 5 ст. 236 КПК України визначено, що обшук на підставі відповідного судового рішення, повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети такого обшуку. При обшуку слідчий має право оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном (ч. 7 ст. 236 КПК України). Отже тимчасово вилученим під час виконання ухвали про обшук майном є вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу. З аналізу зазначеної норми вбачається, що у разі, якщо вилучене під час обшуку майно було включено до переліку майна, щодо якого проводився обшук, в такому випадку такі речі та документи не можуть вважатися тимчасово вилученим майном, що в свою чергу не зумовлює необхідності додаткового накладення арешту на таке майно в порядку ч. 5 ст. 171 КПК України».

Аналіз змісту ст. 168 КПК у взаємозв`язку з відповідними нормами ст. ст. 236, 237 КПК підтверджує, що тимчасово вилученим може вважатися лише майно, яке одержане в результаті: 1) затримання особи в порядку, передбаченому ст. ст. 207, 208 КПК; 2) обшуку; 3) огляду. При цьому тимчасово вилученими вважаються: при затриманні - усі речі, документи, гроші тощо; при обшуку - речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу; при огляді - речі та документи, що не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу. Звідси можна зробити висновок про те, що речі, на вилучення яких під час обшуку дав дозвіл слідчий суддя, не вважаються тимчасово вилученими. Не являються такими й речі та документи, вилучені на підставі ухвали слідчого судді, винесеної за результатами розгляду клопотання слідчого в порядку гл.15 КПК.

За таких обставин, враховуючи всі вищезазначені обставини в сукупності, слідчий суддя на даному етапі не вбачає правових підстав для задоволення скарги, оскільки такі вимоги на сьогодні є передчасними.

На думку слідчого судді, повернення вилучених під час обшуку речей не сприятиме досягненню визначених статтею 2 КПК України завдань кримінального провадження та перешкодить встановленню істини в даному кримінальному провадженні.

У рішеннях Європейського суду з прав людини Суд неодноразово доходив до висновку, що зберігання майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства (рішення у справах Смірнов (Smirnov), п. 57, та «East West Alliance Limited», п. 188). При цьому, має існувати розумне пропорційне співвідношення між використаними засобами та метою, яку прагнуть досягти будь-якими заходами, що застосовуються державою, у тому числі тими, що призначені для здійснення контролю за користуванням майном особи. Ця вимога виражена у визначенні «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи (рішення у справі «Едвардс проти Мальти» (Edwards v. Malta), № 17647/04, п. 69, від 24 жовтня 2006 року, з подальшими посиланнями, та вищезгадане рішення у справі Смірнов (Smirnov).

Таким чином слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення вимоги скарги про зобов`язання слідчого повернути вилучені в ході обшуку речі (зазначені у клопотанні).

Частиною 2 статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя вважає необхідним в задоволенні скарги відмовити.

Враховуючи вищенаведене, вважаю, що скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 15.04.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1