єдиний унікальний номер справи 531/2316/22
номер провадження 1-в/531/35/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

представника Полтавського РС №3

філії ДУ «Центр пробації»

в Полтавській області ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Полтавського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нагоряни Пустомитівського район Львівської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, офіційно не працевлаштований, освіта неповна середня, засудженого вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 16.11.2022 року за ч.5 ст.27, ч. 2 ст. 204 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням положень ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки, -

ВСТАНОВИВ:

Полтавський районний сектор №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбуття призначеного покарання стосовно засудженого ОСОБА_5 .

Подання обґрунтоване тим, що засуджений ОСОБА_5 протягом іспитового строку не з`явився до Полтавського районного сектору №3 без поважної причини 05.12.2023 року, 02.01.2024 року та 07.05.2024 року.

Представник Полтавського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_4 у судовому засіданні подання підтримав та просив задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні подання, оскільки неявку допустив не умисно. На реєстрацію не з`являвся, оскільки перебував на роботі в різних населених пунктах без оформлення трудових правовідносин. Зобов`язався не допускати порушень у майбутньому.

Прокурор заперечував проти задоволення подання.

Суд, заслухавши думку представника органу пробації, прокурора та засудженого, а також дослідивши матеріали подання та особової справи №54/2022 ОСОБА_5 , приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 16.11.2022 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 21 жовтня 2022 року між прокурором у кримінальному провадженні прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника адвоката ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000501. ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.5 ст.27, ч. 2 ст. 204 КК України та призначено йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки із застосуванням положень ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та з конфіскацією і знищенням незаконно вироблених або придбаних товарів, знарядь виробництва, сировини для їх виготовлення.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

За період іспитового строку ОСОБА_5 допустив неявку без поважних причин до сектору пробації 05.12.2023 року та 02.01.2024 року, за що йому було винесено письмове попередження. У подальшому не з`явився на реєстрацію 07.05.2024 року. Однак, згідно пояснень засудженого в ці дні перебував на роботі в різних населених пунктах без оформлення трудових правовідносин.

У відповідності до пункту 8 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про направлення звільненого від покарання з випробуванням для відбування покарання, призначеного вироком.

А згідно із частиною першою статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Застосування до засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням КК України пов`язує із здійсненням контролю за поведінкою такого засудженого з метою встановлення факту його виправлення. Зміст контролю полягає у встановленні того, чи належно засуджений виконує покладені на нього обов`язки.

Відповідно до положень частини другої статті 78 КК України, статті 166 Кримінального-виконавчого кодексу України (далі КВК України) та статті 537 КПК України суд за поданням органу, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, звільненого від відбування покарання з випробуванням, може прийняти рішення про скасування звільнення та про направлення засудженого для відбування призначеного покарання в разі невиконання покладених на нього обов`язків, визначених статтею 76 КК.

В свою чергу, виходячи із змісту статті 166 КВК підставою для відповідальності осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, є наявність таких самостійних порушень з боку засудженого, як:

1) ситуація, коли засуджений не виконує покладені на нього обов`язки;

2) ситуація, коли засуджений систематично вчиняє правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Згідно ч. 2-4 ст. 166 КВК України подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання вноситься до суду після застосування уповноваженим органом з питань пробації до засудженого письмового попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

У разі невиконання засудженим, звільненим від відбування покарання з випробуванням, обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, уповноважений орган з питань пробації застосовує до нього письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання.

Систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про небажання стати на шлях виправлення, є вчинення засудженим протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

Письмове попередження про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання застосовується у разі невиконання засудженим хоча б одного з обов`язків, визначених законом та покладених на нього судом, за відсутності об`єктивних обставин, що фактично позбавляють засудженого можливості їх виконувати і документально підтверджені.

При скасуванні звільнення від відбування покарання з випробуванням суд зобов`язаний з`ясувати, чи мав засуджений реальні можливості виконати покладені на нього обов`язки і чи можна розглядати факти, викладені у клопотанні органу, що відає відбуванням покарання, як свідчення небажання засудженого стати на шлях виправлення.

Згідно абз. 5 п.2 ч.3 розділу 9 Наказу Міністерства юстиції України № 272/5 від 29.01.2019 року «Про затвердження порядку здійснення нагляду та проведення соціально-виховної роботи із засудженими до покарань не пов`язаних із позбавленням волі», систематичним вчиненням правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, є вчинення звільненим з випробуванням протягом іспитового строку трьох і більше таких правопорушень.

У даних правовідносинах суд ураховує, що справедливість є однією з основних засад права та складовою принципу верховенства права, вона є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Вона розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Тому при вирішені питання про можливість скасування іспитового строку судом беруться до уваги індивідуальні особливості засудженого, поведінка в даному конкретному випадку, те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності самого скасування іспитового строку діям вчиненим засудженим, де категорія справедливості передбачає, що таке скасування іспитового строку повинно бути домірним поведінці засудженого, яка в даному випадку за своїм характером не свідчить безумовно про його небажання стати на шлях виправлення.

Саме справедливе застосування норм права це передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачені законом підстави для скасування іспитового строку та правові наслідки його скасування відповідатимуть один одному, а й те, що в даному випадку повинно бути справедливе співвідношення із тяжкістю наслідків та підставами, які покладені в основу для скасування іспитового строку.

Виходячи з вищевикладеного та з урахуванням принципу верховенства права, що вимагає втілення у правозастосовну діяльність ідей справедливості, зважаючи на те, що засуджений під час іспитового строку нових кримінальних правопорушень не вчиняв, до адміністративної відповідальності не притягувався, суд не вбачає вагомих підстав для скасування засудженому ОСОБА_5 призначеного судом звільнення від відбування покарання з випробуванням. Суд погоджується з органом пробації, що неявка засудженого на реєстрацію у визначені дні є порушенням обов`язків, встановлених судом та законом (ч. 1 ст. 9 КВК України). У той же час, у даній справі така неявка, на думку суду, не свідчить про злісне невиконання засудженим покладених на нього обов`язків та його небажання стати на шлях виправлення, а отже у задоволенні подання необхідно відмовити.

При цьому, обираючи такий підхід, суд звертає увагу, що в такому випадку суд реалізує свої повноваження, як частину дискреційних функцій і він вправі обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення спірних правових питань, спираючись на засади судочинства та обставини справи, на чому наголошував і Верховний Суд у постанові від 1 лютого 2018 року у справі № 634/609/15-к.

Керуючись ст.78 КК України, ст.166 КВК України та ст. ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Полтавського районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання стосовно засудженого ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів до Полтавського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1