ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1025/24 Справа № 190/87/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року було відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Вказана ухвала обґрунтована тим, що процес виправлення ОСОБА_7 не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання у вигляді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в інших умовах, без ізоляції від суспільства.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року та задовольнити клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, на підставі статті 81 Кримінального кодексу України.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що засуджений ОСОБА_7 , за весь період відбування кримінального покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія (№ 122)» мав й має сумлінну поведінку та ставився й продовжує ставитися до праці сумлінно.

Вказав, що ОСОБА_7 , за період відбування покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія (№ 122)» має одне заохочення та два дисциплінарних стягнення, які погашені у встановленому Законом порядку.

Зазначив, що засуджений прагне до виправлення своєї поведінки, про що свідчить його участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання.

Наголосив, що відповідно до висновку комісії Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№ 122)» щодо ступеня виправлення засудженого, ОСОБА_7 має підсумковий загальний бал розділів II-VI більше ніж 61 (шістдесят один) бал, а саме 64 (шістдесят чотири) бали, що в свою чергу є беззаперечним фактом того, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення й на підставі вимог чинного законодавства України може бути звільнений умовно-достроково.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.

З матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Києво-Святошинськиого районного суду Київської області від 29.06.2022 року за ст.194 ч.2, 296 ч.4, 263 ч.1, 70 ч.1 КК України до 3-х років 2 місяців позбавленні волі.

Початок строку відбування покарання 22.11.2021 року, кінець строку відбування покарання 22.01.2025 року.

Засуджений ОСОБА_7 з 23.11.2021 по 02.02.2023 перебував в СІЗО м.Києва, з 02.02.2023 по 13.02.2023 - дільниця карантину діагностики та розподілу Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)».

З 13.02.2023 року і по теперішній час ОСОБА_7 перебуває в дільниці ресоціалізації ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», де характеризується посередньо, має 1 (одне) заохочення від 01.01.2024 року за сумлінну повердінку та ставлення до праці та мав 2 (два) стягнення: 10.02.2023 року сувора догана відмовився від чергування згідно графіку та 14.02.2023 року догана відмовився від чергування згідно графіку, які зняті та погашені у встановленому законом порядку. В установі не працевлаштований, але залучається до робіт з поліпшення комунально-побутових умов у відділенні СПС, до таких робіт відноситься відповідально та не потребує контролю з боку адміністрації. На даний час дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, з адміністрацією установи тактовний та ввічливий. Виконавчі листи до установи не надходили.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , який зроблено комісією ДУ "П`ятихатська виправна колонія №122", - засуджений не довів своє виправлення та не має бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Колегія суддів не приймає доводи захисника щодо виправлення ОСОБА_7 , оскільки вказані доводи хоча і характеризують позитивно особу засудженого, проте не вказують на факт його виправлення, оскільки дотримання правил внутрішнього розпорядку є обов`язком засудженого, а наявність одного заохочення за весь період відбуття покарання не може свідчити про виправлення засудженого.

З характеристики на засудженого ОСОБА_7 не вбачається, що він протягом всього періоду відбування покарання своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці бажав довести своє виправлення. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України залишити без задоволення.

Ухвалу Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 22 січня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4