Справа № 536/264/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчук кримінальне провадження № 0000418 від 15 грудня 2023 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піщане Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, зареєстрований та проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 309 КК України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор надав суду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою, посилаючись, що існують заявлені раніше ризики відповідно до ст. 177 КПК України. Так, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 115, ч.1 ст. 309 КК України, одне з яких, а саме за ч.1 ст. 115 КК України є особливо тяжким і санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не можливо, оскільки існують ризики, що він перебуваючи на волі може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинені ним кримінальні правопорушення, може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інші злочини.

Вважає, що у разі застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дасть можливість вчинити дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно вплинути на повне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 не заперечували щодо продовження запобіжного заходу тримання під вартою.

Суд, враховуючи думку сторін кримінального провадження приходить до таких висновків.

Згідно обвинувального акту, приблизно з 01 грудня 2023 року, ОСОБА_4 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_7 , з дозволу власника домоволодіння ОСОБА_8 , стали тимчасово мешкати за адресою: АДРЕСА_2 та доглядали за господарством.

У період із 01.12.2023 по 14.12.2023 у ОСОБА_4 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин та мотивів виник злочинний умисел, спрямований на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 .

Для реалізації злочинного умислу в період із 12.12.2023 по 14.12.2023 точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його невідворотні наслідки і бажаючи їх настання, маючи на меті умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинив вбивство шляхом застосування до ОСОБА_7 фізичного насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої в момент заподіяння, а саме наніс не менше 11 ударів руками, а саме пальцями рук зжатими у кулак в область обличчя, голови та тулубу ОСОБА_7 , спричинивши тим самим останній тілесні ушкодження у вигляді множинних гематом та синці голови і обличчя, рани на потилиці справа, рани з правим вухом, рани лівої брови, рани слизової оболонки нижньої губи, синці верхніх та нижніх кінцівок, рани зовнішньої поверхні лівого стегна проникаюча в м`які тканини, які у своїй сукупності за критерієм небезпеки для життя кваліфікується як тяжкі тілесні ушкодження.

У подальшому, з метою приховування вчиненого кримінального правопорушення, ОСОБА_4 помістив труп ОСОБА_7 до двох полімерних мішків та вивіз до лісосмуги, розташованої поблизу с. Максимівка, Кременчуцького району, Полтавської області, де залишив вказаний труп у вигрібній ямі.

Смерть ОСОБА_7 настала внаслідок закритої черепно-мозкової травми, крововиливу під оболонки і в речовину головного мозку.

Крім цього, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 13.12.2023, в денний час, під час перебування в приміщенні гаражу на території домоволодіння ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 викрав шуруповерта «Bosch GDR 10,8 LI Professional», серійний номер № 006002589, вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 5452 від 21.12.2023 становить 4 753 грн 47 коп, спричинивши матеріальну шкоду на вказану суму, зник з місця злочину та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Крім цього, згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , діючи умисно у невстановлений слідством час та у невстановленому місці, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, який на початку грудня 2023 року, зберігаючи при собі, незаконно переніс до місця свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де зберігав в житловому будинку вказаного домогосподарства серед особистих речей для власного вживання без мети збуту.

У подальшому, 15.12.2023 у ході проведення санкціонованого обшуку за місцем тимчасового мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено: два поліетиленових пакети з речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка відповідно до висновку експерта № СЕ-19/117-23/19426-НЗПРАП від 20.12.2023 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, канабісом, масою 230,5 г та 32,5 г.

Ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.12.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів до 01:20 год. 13.02.2024.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 12.02.2024 ОСОБА_4 продовжено строк запобіжного заходу тримання під вартою до 01:20 год. 16.03.2024.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 13.04.2024 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів починаючи з 13.03.2024 до 11.05.2024.

Положеннями статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченимстаттею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно положень статті 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В пункті 36 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» вказується, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину та враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Вирішуючи питання про наявність зазначених вище ризиків та про те, який саме запобіжний захід забезпечить належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 суд згідно з вимогами ст. 178 КПК України враховує, що оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, конкретні їх обставини, один з яких є особливо тяжким, відповідальність за який передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, а також наявності ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 з урахуванням обсягу обвинувачення, покарання, яке загрожує у разі визнання винним, у обвинуваченого наявні підстави застосування усіх можливих способів та механізмів переховування та уникнення покарання у вигляді позбавлення волі, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого у місці його фактичного проживання, а саме те, що він офіційно не працює та не має постійного джерела доходу, також враховується те, що злочин вчинено проти життя та здоров`я людини та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, а також його вік та стан здоров`я.

На думку суду жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе унеможливити встановлені судом ризики. Домашній арешт, застава як і особисте зобов`язання, на думку суду, з урахуванням особи обвинуваченого, відсутності його позитивних характеристик, схильності до вчинення правопорушень, тяжкості покарання, що йому загрожує, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого. Письмових зобов`язань інших осіб про поруку за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та його доставки до суду не надходило.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність запобіжного заходу тримання під вартою особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши в сукупності всі обставини, приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину і ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе їх унеможливити, тому з метою забезпечення виконання обвинувачуваним покладених на нього процесуальних обов`язків, доцільно продовжити обвинуваченому запобіжний захід тримання під вартою.

Суд також вважає, що утримання обвинуваченого під вартою буде запобігати перешкоджанню встановленню істини у кримінальному провадженні та буде сприяти виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

За таких обставин клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, суд вважає за можливе на підставі п.2 ч.4 ст. 183 КПК України не визначати розмір застави.

Керуючись ст. 315, 316, 177, 369 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід тримання під вартою строком на шістдесят днів починаючи з 07.05.2024 до 05.07.2024 включно і утримувати його у Державній установі Полтавська установа виконання покарань (№ 23)».

Ухвала підлягає негайному виконанню та на неї може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення через Кременчуцький районний суд Полтавської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції всіма учасниками судового провадження.

СуддяОСОБА_1