Справа № 139/100/24
Провадження № 1-кп/139/2/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

з участю сторін провадження:

процесуального прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Муровані Курилівці кримінальне провадження № 0000058 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Каришків (зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, розлученого, працюючого гловним агрономом ТОВ «Граніт Агро», раніше не судимого,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

у с т а н о в и в:

25 січня 2024 року близько 20-ої години 45 хвилин ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_5 , умисно порушили недоторканість житла іншої особи, шляхом незаконного проникнення на територію домоволодіння та всередину житлового будинку, які перебувають у фактичному користуванні, розпорядженні і володінні ОСОБА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 всупереч волі законного володільця ОСОБА_3 , без його дозволу та без законних підстав, шляхом відкриття хвіртки проникли на огороджену територію домоволодінням по АДРЕСА_2 , а потім - до будинку, в якому проживали з дозволу власника інші особи.

Залишивши через кілька хвилин добровільно територію чужого домоволодіння, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 25 січня 2024 року близько 21-ої години 15 хвилин повторно порушили недоторканість житла ОСОБА_3 шляхом незаконного проникнення на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 та всередину житлового будинку.

Обвинувачені свою вину в інкримінованому злочині визнали повністю, погодилися на дачу показань.

З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, завідсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності позиції потерпілого та кожного обвинуваченого, враховуючи письмові клопотання і думку прокурора, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Дослідження доказів було обмежено допитом обвинувачених і потерпілого та дослідженням доказів, що характеризують особу кожного обвинуваченого.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав: Два роки він проживає у незареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 - колишньою дружиною потерпілого ОСОБА_3 . У вечірній час 25 січня 2024 року він повернувся із роботи і почув, як дружина по телефону скаржиться подрузі, що ОСОБА_3 вселив у будинок, який їй купив батько ще до шлюбу, квартирантів. На емоціях він вирішив піти до будинку по АДРЕСА_3 , аби вигнати квартирантів. Дорогою він зустрів ОСОБА_5 , розповів куди йде, і той пішов разом з ним, оскільки мав особистий конфлікт із тими картирантами. Хвіртка до домоволдіння була зачинена на ключ, а тому ОСОБА_5 перескочив через паркан, відчинив хвіртку зсередини (ключ був у замку) і вони обидва пішли до будинку, а, коли квартиранти відчинили двері, зайшли всередину. Там він повідомив квартирантам, що будинок належить його дружині, а тому через півгодини вони мають виселитися з нього. Після цього вони вийшли з домолодіння, а через півгодини повернлися знову, проникнувши в такий самий спосіб, і вимагали від квартирантів залишити будинок. Насправді він визнає, що не мав ніякого права заходити до того будинку і пред`являти якісь вимоги до будь-кого, хто там проживає. Кається у скоєному.

Обвинувачений ОСОБА_5 суду показав: У вечірній час 25 січня 2024 року він перебував біля магазину в с. Наддністрянське, коли там зупинився ОСОБА_4 і розповів, що їде розібратися із квартирантами, яких у будинок його дружини поселив ОСОБА_3 . Він особисто мав конфлікт із одним із кваритрантів через дівчину, а тому зголосився піти з ОСОБА_4 і вигнати хлопців з будинку. Він перескочив через паркан, зсередини відчинив хвіртку ключем, який був у замку, і разом з ОСОБА_4 пішли до будинку. Вони дали квартирантам півгодини, аби ті вибралися з будинку. Через півгодини вони знову повернулися в будинок таким самим способом, як і перший раз, і знову почали виганяти квартирантів з будинку. Кається у скоєному і розуміє, що вчинив протиправне діяння.

Потерпілий ОСОБА_3 суду пояснив: Він з колишньою дружиною придбав житловий будинок на АДРЕСА_2 , у ньому він з 2004 року зареєстрований і постійно проживає. Після припинення шлюбу, ОСОБА_7 пішла жити до іншого будинку. В даний час він працює в м. Новодністровськ, а тому фактично там і проживає. У будинок АДРЕСА_3 на два місяці він пустив пожити сезонних працівників (свого часу він жив у них, коли працював у м. Києві). 25 січня 2024 року біля 21-ої години до нього зателефонував квартирант ОСОБА_8 і повідомив, що в будинок ввірвалися ОСОБА_4 (агроном) і ОСОБА_5 , при собі мали зброю, стріляли з неї і нею ж погрожували квартирантам і вимагали вибратися з будинку. Поки він приїхав, то в будинку уже була поліція. Просить суворого покарання кожному з обвинувачених, оскільки вони йому погрожують розправою, не просять вибачення.

Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вина кожного з обвинувачених в інкримінованому кримінальному правопорушенні доведена повністю і їх дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи покарання кожному обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, що відповідно до класифікації, визначеної ст. 12 КК України, вчинене діяння є кримінальним проступком.

Суд враховує також особу кожного винного, зокрема:

-обвинувачений ОСОБА_4 виключно позитивно характеризується і за місцем проживання (а.с. 84), і за місцем роботи (а.с. 82), він є особою, що в силу ст. 89 КК України не має судимості (а.с. 86-87);

-обвинувачений ОСОБА_5 виключно позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 91), ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності (а.с. 92)

До обставин, що пом`якшують покарання кожному обвинуваченому суд відносить щире каяття в скоєному проступку, а також вчинення злочину вперше (а.с. 86-87, 88, 89, 92).

Відповідно до обвинувального акту обвинуваченим до обставин, які обтяжують покарання, віднесено вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Однак, у формулюванні обвинувачення така обставина не зазначена, в судовому засіданні на запитання сторони обвинувачення ОСОБА_4 повідомив, що 25 січня 2024 року пива він випив уже після скоєного проступку, а інших доказів перебування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час скоєння вміненого кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння в ході з`ясування обставин справи не здобуто. За таких обставин, суд не вбачає за можливе визнати обвинувачених такими, що скоїли вмінене кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання кожного з обвинувачених за вчинення ними кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, буде призначення їм найменш тяжкого покарання, визначеного санкцією інкримінованої частини ст. 162 КК України - штрафу, а його розмір визначити як 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки, запобіжний захід відносно обвинувачених в ході досудового слідства не обирався, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.

Керуючись ч. 1 ст. 162 КК України, ст.ст. 368-371, 373, 374, 382, 394, 395 КПК України, суд

З А С У Д И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1360 (тисяча триста шістдесят) гривень.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним та призначити покарання за ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1360 (тисяча триста шістдесят) гривень.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженим, потерпілому і прокурору.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя: _____________