Номер провадження: 11-сс/813/584/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про задоволення самовідводів

01.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про самовідвід від розгляду кримінального провадження №0000402 від 17.06.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Одесі, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, офіційно не працюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000402 від 17.06.2023 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, скоєного за версією органу досудового розслідування за обставин, викладених у клопотанні.

21.09.2023 ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

22.09.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяння вчиненню таких дій порадами, вказівками, наданням засобів та усунення перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

14.09.2023 року постановою керівника Малиновської окружної прокуратури м. Одеси продовжено строк досудового розслідування в даному кримінальному провадження до 3 місяців, тобто до 22.12.2023 року.

22.09.2023 року ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

В подальшому, ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.10.2023 року зазначена ухвала слідчого судді переглянута та визнана законною та обґрунтованою.

13.11.2023 року старший слідчий СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 звернулась до слідчого судді з погодженим прокурором ОСОБА_8 клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, із визначенням застави у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1342000 грн, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Далі, підозрюваному неодноразово продовжувався запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, також було продовжено строк досудового розслідування.

В подальшому орган досудового розслідування звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії підозрюваному запобіжного заходу.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують продовження застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Крім того, досудове розслідування неможливо закінчити у строк, визначений ст.219 КПК, оскільки необхідно здійснити ряд слідчих/процесуальних дій, зокрема виконання вимог ст.ст.290, 291 КПК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою,із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави,з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, строком до 17.04.2024 року, тобто в межах строку досудового розслідування.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, яка була перевірена під час обрання запобіжного заходу та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, які не перестали існувати та не відпали з моменту обрання найсуворішого запобіжного заходу. Врахувавши вагомість наявних доказів про підозру у вчиненні злочину, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати більш м`який запобіжний захід. Захисник вказує на необґрунтованість підозри та відсутність будь-яких доказів на причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, а також відсутність ризиків, які є підставою для продовження найсуворішого запобіжного заходу. Також, сторона захисту звертає увагу на визначення слідчим суддею непомірного розміру застави.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Під час підготовки справи до апеляційного розгляду, колегією суддів встановлені обставини, передбачені п.4 ч.1 ст.75 КПК України (далі КПК).

11.12.2023 року, у судовому засіданні апеляційного суду, при вирішенні питання щодо наявності відводів або самовідводів, захисником ОСОБА_5 було заявлено відвід складу колегії суддів, який підтриманий підозрюваним, та ухвалою апеляційного суду від 11.12.2023 року колегією суддів задоволено заявлений відвід.

Дослідивши АСДС Д-3 та ЄДРСР колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішення питань щодо відводів регулюється §6 Глави 3 КПК України (далі - КПК).

Статтею 75 КПК визначено вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді у кримінальному провадженні.

Випадки недопустимості повторної участі судді в кримінальному провадженні закріплені в статті 76 КПК.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що безсторонність (неупередженість) суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справах «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії», «Пуллар проти Сполученого Королівства», «Мироненко і Мартенко проти України»).

Проте між суб`єктивною та об єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення ЄСПЛ у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Забезпечення достатніх гарантій виключення будь-яких обґрунтованих сумнівів у безсторонності судді досягається, у тому числі, шляхом вирішення відводів.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді. ЄСПЛ зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду».

Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення ЄСПЛ від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява №33949/02).

Водночас аналіз положень ст.75 КПК вказує на те, що законодавцем встановлено підстави які виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні, зокрема за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості .

Враховуючи той факт, що у захисника та підозрюваного раніше вже виникли сумніви щодо неупередженості та безсторонності суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під час апеляційного перегляду рішення щодо застосування/продовження до підозрюваного запобіжного заходу, зокрема було заявлено відвід складу суду, який був задоволений судом, колегія суддів вважає, що у разі подальшої участі вказаних суддів в розгляді даної справи, у сторін провадження або сторонніх спостерігачів, незважаючи на результати такого розгляду, можуть виникнути сумніви в неупередженості суддів при прийнятті рішення.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає неможливою подальшу участь в даному провадженні, в якому судді вже були відведені, оскільки відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.75, ст.80 КПК України, положень ст.126 Конституції України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.11 Постанови «Про незалежність судової влади» №8 від 13.06.20007 року, ст.15 Кодексу суддівської етики, забезпечення неупередженого розгляду справи є обов`язком судді.

Відповідно до цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної ради ООН №2006/23 від 27.07.2006 року, неупередженість є необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків.

Згідно з п. 2.5. застосування цінності 2 принципу «Неупередженість» Бангалорських принципів, суддя повинен взяти самовідвід від участі від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Європейський суд з прав людини щодо тлумачення понять «незалежний», «безсторонній» та щодо визначення критеріїв неупередженості (безсторонності): суб`єктивний та об`єктивний у рішенні у справі «Агрокомплекс» проти України» (рішення від 06.10.2011 р., заява №23465/03) зазначив: «…незалежність та неупередженість судів, із об`єктивної точки зору, вимагає, щоб кожен окремий суддя був вільним він неналежного впливу».

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що у разі не задоволення заявлених самовідводу від розгляду даної справи та її розгляду по суті незалежно від прийнятого рішення, захисник ОСОБА_9 , підозрюваний ОСОБА_6 , інші учасники судового розгляду або сторонні спостерігачі, можуть стверджувати, що таке рішення апеляційного суду, є наслідком упередженості суддів в прийнятті відповідного рішення.

Приймаючи до уваги наведені вище вимоги законодавства України, практики Європейського суду з прав людини та Бангалорських принципів поведінки суддів, керуючись положеннями ст.ст. 75, 81 КПК, з метою дотримання, в першу чергу, прав підозрюваного на неупереджений розгляд справи, а також для забезпечення виконання положень ст.ст. 2, 7, 8, 9, 21, 28 КПК, якими регламентовані завдання кримінального провадження, загальні засади кримінального судочинства, зокрема: верховенство права, доступ до правосуддя та розумність строків розгляду справи, а також для повного, всебічного та неупередженого розгляду справи, запобігання виникненню будь-яких сумнівів у учасників процесу щодо безсторонності суду апеляційної інстанції, що у подальшому може бути розцінене як порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заявлені самовідводи.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 7, 8, 9, 21, 28, 75, 376, 419 КПК України,

постановив:

задовольнити заявлені самовідводи суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від розгляду апеляційної скарги захисника на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.03.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,в кримінальному провадженні №0000402 від 17.06.2023 року продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Матеріали справи №11-сс/813/584/24 передати до апарату Одеського апеляційного суду для визначення іншого складу суду в порядку ст.35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4