ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/171/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

перекладача ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ,

в с т а н о в и л а:

Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000271 від 29.09.2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2024 року строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено на 60 днів до 05 травня 2024 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на даний час не встановлено.

За змістом апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що кваліфікація вчинених ним дій не відноситься до кримінального правопорушення, а є адміністративним правопорушенням відповідно до ст.51 КУпАП, так як сума крадіжки є меншою ніж 268 грн. У зв`язку з цим ухвалу суду першої інстанції вважає незаконною.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі вважає ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 07 березня 2024 відносно ОСОБА_7 незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи, а також внаслідок істотного порушення вимог КПК України.

Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, наведені у клопотанні прокурора, є невмотивовані та необґрунтовані і не підтверджені жодними доказами.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином не перевірив його відповідність вимогам КПК України, що є наслідком прийняття рішення із істотним порушенням вимог кримінального процесуального кодексу України, із невідповідністю висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Просить скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.03.2024 року, та ухвалити нову якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги і, навівши аналогічні викладеним у них мотиви, просять змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт; міркування прокурора, який рішення місцевого суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів підстав до її задоволення не вбачає, виходячи з наступного.

Висновок, викладений в ухвалі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2024 року щодо підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону, повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу з зазначенням в ухвалі відповідних мотивів.

Суд першої інстанції встановив, що обставини, зазначені при обранні та, відповідно, продовжені запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 існують і по даний час.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, перешкоджання розгляду кримінального провадження в розумні строки.

Оскільки завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 05 травня 2024 року.

Доводи апелянта про недоведеність ризиків, визначених ст.177 КПК України, колегія суддів вважає надуманими, оскільки місцевим судом належним чином проаналізовано доводи, наведені у клопотанні про продовження дії запобіжного заходу, і аргументовано свої висновки щодо наявності ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 у випадку обрання йому запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою.

Окрім цього, судом належним чином проаналізував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який ніде не працює, хоч є особою працездатного віку; не має постійного джерела доходу; немає постійного місця проживання; раніше судимий за аналогічні злочини проти власності, судимість за які не знята та не погашена, що, сукупності з іншими обставинами кримінального провадження, дає можливість припускати те, що будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з утриманням під вартою не забезпечить його належної процесуальної поведінки під час досудового розслідування.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Колегія суддів також враховує, що при обранні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом визначено також розмір застави, як альтернативний вид запобіжного заходу, у мінімальному розмірі, визначеному ч.5 ст.182 КПК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неправильної правової кваліфікацій його дій за статтею ч.4 ст. 186 КК апеляційний суд до уваги не бере, оскільки питання правильності правової кваліфікації вирішується судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 березня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді