ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 699/396/20

провадження № 51-6376 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 11 травня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 0000530 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Короткий зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 11 травня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Вказаним вироком також вирішено питання щодо судових витрат та долі речових доказів.

Відповідно до вироку ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 23 жовтня 2019 року приблизно о 09:20, керуючи автомобілем «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Знам`янка у напрямку м. Корсунь-Шевченківський Черкаської області, порушуючи вимоги пунктів 2.3 б), 10.1, 14.2 в) Правил дорожнього руху (далі - ПДР), перед перестроюванням та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для інших учасників дорожнього руху, перед початком обгону не впевнився у тому, що смуга руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, та допустив зіткнення із автомобілем «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) водій автомобіля «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала його смерть.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задоволено.

Вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 11 травня 2023 року змінено, з мотивувальної та резолютивної частин вироку виключено як зайве речення «Виконання вироку в частині доставки засудженого до установи відбування покарання покласти на процесуального прокурора».

У іншій частині вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, вказує, що в основу обвинувального вироку покладено лише докази сторони обвинувачення та безпідставно відхилені докази сторони захисту. Зокрема, судами безпідставно не взято до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 про те, що водій ОСОБА_8 керував транспортним засобом без зовнішнього освітлення та не був пристебнутий ременем безпеки, що, у свою чергу, суттєво знижує ступінь винуватості ОСОБА_7 . Крім того, судами не враховано наданий стороною захисту висновок спеціаліста автотехніка про порушення водієм ОСОБА_8 ПДР, та безпідставно визнано його недопустимим доказом. Водночас, як на доказ винуватості ОСОБА_7 суди посилаються на висновок автотехнічної експертизи № 4/391 від 26 травня 2020 року, проте у судових рішеннях не було усунуто суперечностей між цим висновком та висновком спеціаліста. Звертає увагу на те, що судами не зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його затримання у порядку ст. 208 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК). Також зазначає, що, призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд взагалі не мотивував своє рішення у цій частині.

Від інших учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу, просив її задовольнити, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення касаційної скарги захисника, просив оскаржувані судові рішення залишити без зміни.

Інші учасники були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення касаційного розгляду до Суду не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись з рішенням судів попередніх інстанцій, зазначає, що судами взято до уваги лише докази сторони обвинувачення та відхилено докази сторони захисту.

На думку колегії суддів наведені доводи захисника є безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту вироку, обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому дій визнав та зазначив, що під час обгону вантажівки, збільшив свою швидкість до 75 км/год, виїхавши на зустрічну смугу руху, побачив інший автомобіль, який рухався без увімкненого світла фар та ближче до осьової лінії, він застосував екстрене гальмування, після чого відбулося лобове зіткнення.

Показання обвинуваченого ОСОБА_7 були підтвердженні свідком ОСОБА_10 , який також зауважив, що автомобіль темного кольору під керуванням ОСОБА_8 рухався без зовнішнього освітлення.

Однак, відповідно до мотивувальної частини вироку, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за викладених у вироку обставин ґрунтуються на доказах, досліджених та належно оцінених у судовому засіданні.

Такі висновки суд зробив на підставі показань потерпілої ОСОБА_11 , свідка ОСОБА_12 , які у своїй сукупності узгоджуються з обставинами, які описані в обвинувальному акті, та з письмовими доказами у справі.

Також місцевим судом досліджено як доказ винуватості ОСОБА_7 висновок судово-медичної експертизи № 05-11-02/181 від 24 жовтня 2019 року щодо отриманих ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, а також причини його смерті, протоколи огляду місця події від 23 жовтня 2019 року, згідно яких було оглянуто автодорогу Київ-Знам`янка 130 км+750 м між селами Миронці та Пішки, де виявлено автомобілі «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , та «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , зафіксовано сліди гальмування, уламки частин автомобілів та осип скла, протокол слідчого експерименту від 07 квітня 2020 року за участю підозрюваного ОСОБА_7 , у ході якого останній детально розповів та показав на місцевості про обставини ДТП та момент виявлення ним автомобіля під керуванням загиблого.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, предметом дослідження місцевого суду були висновок судової експертизи № 4/255 від 14 травня 2020 року щодо стану транспортного засобу «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , та висновок судової експертизи № 4/254 від 20 травня 2020 року щодо стану транспортного засобу «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 . Також місцевим судом досліджено та проаналізовано висновок транспортно-трасологічної експертизи № 4/260 від 21 травня 2020 року щодо обставин ДТП, яка відбулася на смузі руху автомобіля «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_8 , а також кута, під яким відбулось зіткнення.

Судом першої інстанції досліджено висновок експертизи деталей транспортного засобу «ВАЗ 21124», д.н.з. НОМЕР_2 , № 19/12/1-26-СЕ/20 від 17 лютого 2020 року, відповідно до якого через недостатню кількість експертних ознак не представляється можливим встановити роботу електричних ламп габаритів та головного світла з правої блок-фари, та висновок експертизи деталей транспортного засобу «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , № 19/12/1-27-СЕ/20 від 18 лютого 2020 року, відповідно до якого через недостатню кількість експертних ознак не представляється можливим встановити роботу електричних ламп головного світла, а також правого габариту, щодо лампи лівого переднього габариту, то у момент ударного навантаження вона випромінювала світло (працювала).

Крім того, як вбачається з вироку, місцевим судом досліджено висновок автотехнічної експертизи № 4/391 від 26 травня 2020 року, відповідно до якого у діях водія «ВАЗ 2103», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 вбачається невідповідність вимогам пунктів 10.1, 14.2 в) ПДР, які знаходяться у причинному зв`язку з виникненням ДТП та для виконання яких він перешкод не мав.

Правильність наведеного вище висновку під час допиту в суді першої інстанції підтвердив експерт ОСОБА_13 , який зазначив, що саме дії водія ОСОБА_7 призвели до зіткнення транспортних засобів, при цьому незакріплений вантаж, а також не пристебнутий ремінь безпеки водієм ОСОБА_8 не перебувають у причинному зв`язку із виникненням ДТП.

На підставі аналізу у їх сукупності наведених вище висновків щодо механізму виникнення ДТП, місцевий суд відхилив показання обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_10 в частині відсутності зовнішнього освітлення автомобіля загиблого ОСОБА_8 , оскільки такі не узгоджуються із зібраними доказами, а також суд у вироку зазначив, що свідок ОСОБА_10 у такий спосіб намагався зменшити ступінь вини свого брата - ОСОБА_7 .

При цьому місцевий суд, з огляду на положення статей 84 КПК, визнав недопустимим доказом наданий стороною захисту висновок спеціаліста № 3 від 27 грудня 2019 року.

Таким чином, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд у мотивувальній його частині виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, із достатньою конкретизацією встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

Висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 місцевий суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які оцінив відповідно до закону та правильно визнав достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього, та навів конкретні аргументи не врахування доказів сторони захисту.

Такі висновки суду першої інстанції були також предметом перевірки апеляційного суду, який не встановив порушень вимог процесуального закону під час дослідження та оцінки доказів.

Водночас, вказуючи про безпідставність висновків місцевого суду щодо визнання недопустимим доказом висновку спеціаліста № 3 від 27 грудня 2019 року, з огляду на суперечливість висновку автотехнічної експертизи № 4/391 від 26 травня 2020 року, захисник оспорив вирок у апеляційному порядку.

Перевіряючи доводи захисника у цій частині, суд апеляційної інстанції не погодився з такими доводами захисника.

Обґрунтовуючи свою позицію, суд апеляційної інстанції зазначив, що у розумінні положень ст. 242 КПК для з`ясування обставин, пов`язаних зі розглядом кримінальних проваджень щодо злочинів проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту призначається експертиза, яка у цьому кримінальному провадженні була проведена під час досудового розслідування з дотриманням положень процесуального закону, а тому місцевий суд обґрунтовано послався на відповідний висновок під час постановлення вироку, оцінивши його у сукупності з іншими доказами у справі з точки зору належності, допустимості, достовірності.

В ухвалі апеляційний суд також зазначив, що висновок експерта містить вичерпні відомості щодо причинного зв`язку між порушеннями водіями ПДР та їх наслідками, об`єктивно узгоджується з іншими доказами, є цілком достатнім для постановлення остаточного рішення, а тому відмова у задоволенні клопотання сторони захисту про призначення повторної експертизи не свідчить про неповноту судового розгляду.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і колегія суддів, оскільки під час касаційного розгляду не встановлено підстав для визнання доказів, на які у своїх рішеннях посилаються суди, неналежними чи недопустимими.

До того ж, необхідний причинний зв`язок, що існує між поведінкою конкретних осіб та суспільно небезпечними наслідками як ознака об`єктивної сторони кримінального правопорушення, встановлюється за кримінально-правовими правилами оцінки. Вирішення питання про те, діяння якого учасника ДТП є головною умовою заподіяння наслідків, належить до компетенції суду. Суд з`ясовує характер порушень ПДР, які допустив кожен із учасників ДТП, на підставі чого доходить висновку про те, чиї дії є причиною заподіяних наслідків.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, зокрема, дії кожного з учасників ДТП, та наслідки, які настали, місцевий суд на підставі сукупності досліджених доказів з дотриманням вимог статей 85-87, 94 КПК зробив висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому дій, оскільки саме допущені ним порушення ПДР перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із виникненням ДТП, а не порушення ПДР, допущені водієм ОСОБА_8 .

А тому доводи захисника про порушення водієм ОСОБА_8 ПДР, який керував транспортним засобом без зовнішнього освітлення, та не був пристебнутий ременем безпеки, у даному випадку не впливають на правильність висновків судів попередніх інстанцій, та, відповідно, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, оскільки відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 4/391 від 26 травня 2020 року такі порушення, навіть за їх наявності, не перебувають у причинному зв`язку із виникненням ДТП, враховуючи, що саме ОСОБА_7 порушуючи пункти 10.1, 14.2 в) ПДР виїхав на зустрічну смугу руху, чим і створив небезпеку для руху автомобіля під керуванням водія ОСОБА_8 .

Крім того, безпідставним є твердження захисника про неврахування судами як доказу висновку спеціаліста № 3 від 27 грудня 2019 року, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 84 КПК процесуальними джерелами доказів у кримінальному провадженні є показання, речові докази, документи, висновки експертів, тоді як висновок спеціаліста до такого переліку не віднесено.

Висновок спеціаліста як процесуальне джерело доказів з`явився у чинному КПК з прийняттям Закону України від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» і має доказове значення лише у кримінальних провадженнях щодо кримінальних проступків.

Кримінальне правопорушення, за вчинення якого засуджено ОСОБА_7 , згідно зі ст. 12 КК є злочином. Його розслідування здійснювалося з 23 жовтня 2019 рокупо 28 травня 2020 року.

Положення ч. 1 ст. 244 КПК, яка діяла на час досудового розслідування, передбачали право сторони захисту звернутися до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи у разі, якщо: 1) для вирішення питань, що мають істотне значення для кримінального провадження, необхідне залучення експерта, проте сторона обвинувачення не залучила його або для вирішення залученим стороною обвинувачення експертом поставлені запитання, що не дозволяють дати повний та належний висновок з питань, для з`ясування яких необхідне проведення експертизи, або існують достатні підстави вважати, що залучений стороною обвинувачення експерт внаслідок відсутності у нього необхідних знань, упередженості чи з інших причин надасть або надав неповний чи неправильний висновок; 2) сторона захисту не може залучити експерта самостійно через відсутність коштів чи з інших об`єктивних причин.

Крім того, відповідно до ст. 243 КПК сторона захисту мала право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, сторона захисту зазначеними правами на досудовому розслідуванні не скористалася.

Під час судового розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про призначення повторної експертизи (т. 2 а. п. 117-118), у задоволенні якого ухвалою суду від 21 лютого 2023 року було обґрунтовано, на думку колегії суддів, відмовлено (т. 2 а. п. 119-120).

Проте, місцевий суд у вироку зазначив, що сторона захисту не ініціювала проведення експертизи ні на стадії досудового слідства, ні на стадії судового розгляду.

Останнє твердження суду першої інстанції є очевидно помилковим, однак, з огляду на зміст вироку, у якому наведене докладне обґрунтування недопустимості наданого стороною захисту висновку спеціаліста, не впливає на правильність висновків суду.

Крім того, не підлягають задоволенню і доводи захисника про те, що, призначаючи ОСОБА_7 додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд не мотивував своє рішення у цій частині.

Під час призначення покарання за вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК, має бути врахований не тільки характер допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, а також наслідки, що настали та ставлення винної особи до своїх дій.

Зі змісту вироку місцевого суду вбачається, що обґрунтовуючи висновок щодо виду і розміру покарання, як основного так і додаткового, місцевий суд належним чином врахував тяжкість вчиненого злочину, обставини, які характеризують особу засудженого, відсутність обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання.

Зокрема, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин з необережності, раніше не судимий, визнав вину, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, характеризується позитивно, врахував його вік, та той факт, що унаслідок ДТП ОСОБА_7 також отримав тілесні ушкодження.

При цьому суд врахував поведінку ОСОБА_7 , який жодної допомоги потерпілій не надав, вибачення попросив лише у судових дебатах, а також взяв до уваги думку потерпілої ОСОБА_11 , яка просила призначити йому реальне покарання.

Доводи сторони захисту про відсутність мотивування у вироку необхідності призначення ОСОБА_7 додаткового покарання були предметом перевірки також апеляційного суду.

За результатом апеляційного розгляду та з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, апеляційним судом не встановлено порушень закону при призначенні обвинуваченому додаткового покарання.

З такими висновками місцевого та апеляційного судів погоджується і колегія суддів враховуючи, що унаслідок порушення ОСОБА_7 ПДР загинула людина, а тому призначене йому додаткове покарання на мінімальний строк у даному конкретному випадку відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення, справедливим та таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того, не підлягають задоволенню доводи касаційної скарги захисника про те, що судами не зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк його затримання у порядку ст. 208 КПК, оскільки матеріали кримінального провадження такого протоколу не містять, що позбавляє суд касаційної інстанції можливості вирішити вказане питання.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що таке питання може бути вирішене у порядку виконання вироку судом, у межах територіальної юрисдикції якого засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду - без зміни.

Керуючись статтями 376, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 11 травня 2023 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 16 серпня 2023 року - без зміни.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3