Справа № 674/1414/23
Провадження № 1-кп/674/27/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 рокум.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області

у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дунаївці кримінальне провадження відомості яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001097 від 13.07.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Мала Кужелівка Дунаєвецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні нікого не має, не інваліда, депутатом не обирався, не судимого в силу ст. 89 КК України,-

у вчиненні кримінального правопорушення за ст.336 КК України;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_2 , 19 червня 2023 року о 12 годині 55 хвилини в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 особисто ознайомився зі змістом повістки про призов та власноручно засвідчив своїм підписом про отримання повістки про його виклик на 15 годину 00 хвилин 20 червня 2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , для проведення призову за мобілізацією та відправлення у військову частину, а також, про встановлену Законом відповідальність про неявку.

Однак, будучи попередженим про кримінальну відповідальність, всупереч ст. 65 Конституції України, п.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, та Указу Президента України від 01.05.2023 №255/2023 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», п.1 додатку 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №921 від 07.12.2016, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, достовірно знаючи та розуміючи, що йому потрібно з`явитись о 15:00 год. 00 хв. 20 червня 2023 року в ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби у зв`язку із призовом за мобілізацією, без поважних причин, умисно не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про причину неявки не повідомив, тобто, ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

В процесі судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав, проте додав, що «може винний в чомусь, може ні», вважає, що справа не розглянута, не опитані свідки, що по суті є частковим визнанням вини. Пояснив суду, що його примусово забрали з роботи працівники ТЦК та завезли в Дунаєвецький воєнкомат, дали бумагу для проходження ВЛК, вона була не заповнена, поставив підпис на пустому листку. Потім повезли в м. Кам`янець-Подільський для проведення медичного огляду, де казав хірургу, що має порвані зв`язки, але він увагу не звернув, потім дали якусь бумагу, яку обвинувачений не читав. Лікарі написали, що ОСОБА_4 придатний до військової служби. В подальшому в ОСОБА_6 воєнкоматі чоловік на ім`я ОСОБА_7 вручив обвинуваченому бойову повістку на 20 число. 20.06.2023 року він з`явився до РТЦК , перебував на вулиці, однак в приміщення не заходив та не відмічався, бо його примусово хотіли забрати. Він не відмовляється йти на службу, декілька днів тому назад, до нього приїжджали працівники ТЦК та повідомили, що він нікуди не йде, бо в нього не закрите кримінальне провадження, обвинувачений поїхав з ними до військомату та зайшов у 7 кабінет до ОСОБА_7 і повідомив, що телефонував до захисника, і відносно нього провадження його не закрите. Якщо би його мобілізували, то він би пішов служити.

Незважаючи на часткове визнання вини, оцінивши доводи обвинувачення та захисту, висновок суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, ґрунтується на сукупності наведених нижче доказів, досліджених судом.

Так, свідок ОСОБА_8 надав показання суду, що станом на 20 червня 2023 року він був працівником ІНФОРМАЦІЯ_4 на посаді офіцера управління. ОСОБА_4 на цей день було вручено бойову повістку, по якій він не з`явився. В РТЦК є журнал відвідування, який знаходиться біля чергового і всі перебуваючі реєструються в ньому. Ті що з`явились реєструються в журналі та мобілізаційному відділі, однак ОСОБА_9 не зареєструвався, так як він не з`явися.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що перебував на посаді заступника командира роти ІНФОРМАЦІЯ_4 . ОСОБА_11 було вручено бойову повістку на 20 червня 2023 року, по якій він не з`явився, перевіривши журнал відвідування, було складено акт, узв`язку з неявкою ОСОБА_11 .

Також, вина обвинуваченого підтверджується дослідженими судом письмовими доказами:

- даними витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні за №0001097 від 13.07.2023 року, де містяться інформація про внесення відомостей до ЄРДР по факту ухилення від призову на військову службу військовозобов`язаного ОСОБА_4 за правовою кваліфікацією ст.336 КК України (а.п. 1-2, 67);

- повідомленням про кримінальне правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.06.2023 №5/1460, про порушення військовозобов`язаним ОСОБА_4 законодавства та ухилення від призову на військову службу під час мобілізації (а.п. 11-13);

- копією витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 20.06.2023 №153, згідно якого солдата запасу ОСОБА_4 вважати таким, що не прибув на відправку з невідомих причин (а.п.14, 26);

- копією облікової картки солдата ОСОБА_4 з відміткою про придатність до військової служби (а.п.15, 30);

- копією витягу з книги обліку відвідувачів, з якого вбачається, що 19.06.2024 ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.16-17);

- копією довідки військово-лікарської комісії від 19.06.2023 №120, згідно якої ОСОБА_4 здоровий та придатний до військової служби (а.п.19, 31);

- копією розписки про отримання повістки від 19 червня 2024 року на ім`я ОСОБА_4 з підписом останнього про необхідність прибуття на 15 год. 20.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.п.20, 32);

- копією аркуша про доведення вимог законодавства про військовий обов`язок та військову службу від 19.06.2023 до ОСОБА_4 щодо адміністративної та кримінальної відповідальності за порушення військового обліку з його підписом (а.п. 21);

- копією акту про неявку на призов ОСОБА_4 від 20.06.2024, згідно якого останній не з`явився для призову 20.06.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Про причини неявки не повідомив, підтверджуючих документів поважності неявки не подав (а.п.22);

- копією рапорта начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.06.2023 про те, що ОСОБА_4 не з`явився на збірний пункт у час та дату, зазначені в отриманій ним повістці, а саме 20.06.2024 о 15:00 год. (а.п.23).

У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).

Вищезазначені докази узгоджуються між собою, є логічними та відтворюють реальні обставини події, що мали місце, не викликають сумнівів у своїй допустимості належності та достовірності, а у своєму взаємозв`язку - доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України, поза розумним сумнівом.

У зв`язку з наведеним вище, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого в судовому засіданні доведена, та його дії правильно кваліфіковано за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 336 КК України(ухилення від призову за мобілізацією), проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара,для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 пройшов ВЛК та визнаний придатним до військової служби, однак на 15:00 год. 20.06.2023 за повісткою з наказом з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 , не з`явився, про причини неявки нікого не повідомляв.

При призначенні ОСОБА_4 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ч.1ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ст.336 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином, також суд враховує обставини та характер вчинення правопорушення, зокрема той факт, що на території України введено воєнний стан, а тому дана категорія кримінальних правопорушень викликає значний суспільний резонанс, особу винного, який в силу ст. 89 КК України не судимий, вину визнав частково, не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, на утриманні малолітніх дітей та непрацездатних не має, на виклики суду не з`являвся без поважних причин. З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації вбачається, що в результаті проведення оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення встановлено, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення визначеного як середній.

Обставин, які пом`якшують його покарання, згідно ст. 66 КК України суд не знаходить.

Обставин, які обтяжують його покарання, згідно ст. 67 КК України суд не знаходить.

Згідно з частиною другою статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Керуючись вимогами кримінального закону про те, що винній особі має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення, суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_4 є особою, виправлення якої повинно відбуватися в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією статті 336 КК України, без застосування вимог ст. 75 КК України. Саме реальне покарання у виді позбавлення волі за вчинене кримінальне правопорушення гарантуватиме належне реагування на загрозу національній безпеці держави.

На думку суду та у відповідності до ст. 50 КК України, саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також усуне хибне припущення про те, що можна ухилитися від конституційного обов`язку по захисту Вітчизни і реального покарання за таких обставин не понести.

Схожі висновки викладено у постанові ВС від 15.11.2023 № 641/1067/23, а саме з урахуванням ситуації, яка наразі склалася в країні - збройною агресією рф та конституційним обов`язком кожного громадянина по захисту Батьківщини, вчинений військовозобов`язаним умисний нетяжкий злочин представляє значну суспільну небезпечність, тому звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Будь-яких законних підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, судом не встановлено, оскільки у кримінальному провадженні не встановлено наявність пом`якшуючих покарання обставин, які, з урахуванням особи винного та інших обставин кримінального провадження, істотно знижували б ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що запобіжний захід стосовно обвинуваченого у даному кримінальному провадженні судом не застосовувався і клопотання щодо застосування обвинуваченому стороною кримінального провадження не заявлялось, тому суд доходить переконання про відсутність підстав для вирішення цього питання.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання відраховувати з дня його фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження.

Засудженому, прокурору, вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1