Справа №295/9857/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового

засідання ОСОБА_2

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження № 0000003 від 06.01.2024 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малоіванівка Перевальського району Луганської області, громадянина України, одруженого, немаючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

ст. ст. 436-2 ч.1, 436-2 ч.3 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного права президент російської федерації (далі - рф) путін в.в., а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131(ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

20.02.2014 російською федерацією розпочато збройну агресію проти України шляхом порушення збройними силами російської федерації (далі зс рф) всупереч міжнародно-правовим зобов`язанням рф порядку перетину державного кордону України в районі Керченської протоки та використання нею своїх військових формувань, дислокованих у Криму відповідно до Угоди між Україною і рф про статус та умови перебування чорноморського флоту рф на території України від 28 травня 1997 року, для блокування військових частин Збройних сил України (далі ЗСУ).

У подальшому 24.02.2022 о 5 год. президентом рф путіним в.в. оголошено про початок спеціальної військової операції на території України. Того ж дня, близько 05 год. 10 хв. зс рф, що діяли за наказом керівництва рф, здійснено запуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах, складах, підрозділах ЗСУ та інших військових формувань. Після чого, тоді ж, війська рф сухопутним шляхом зайшли на суверенну територію України.

Так, на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф шляхом застосування зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Житомирській, Київській, Чернігівській, Херсонській, Миколаївській, Харківській, Сумській, інших областях та здійснили збройні напади на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, цивільні об`єкти, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, а також здійснили окупацію окремих частин з числа вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до цього часу та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.22 № 64/2022, в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024 продовжено з 05 години 30 хвилин 14.05.2024 строком на 90 діб.

ОСОБА_3 , будучи достовірно обізнаним про факт розв`язання та здійснення російською федерацією агресивної війни проти України, зокрема шляхом повномасштабного військового вторгнення та тимчасової окупації частини території України зс рф, діючи умисно з мотивів підтримки інформаційних впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України та з метою їх поширення серед населення, 05 листопада 2022 року близько 17 год. 00 хв., надаючи послуги з перевезення «таксі838», перебуваючи на зупинці громадського транспорту поблизу будинку АДРЕСА_3 , прийняв замовлення від громадянки ОСОБА_6 маршрутом АДРЕСА_4 , під час виконання якого, виправдовував та заперечував збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

13 червня 2023 року, ОСОБА_3 , будучи достовірно обізнаним про факт розв`язання та здійснення російською федерацією агресивної війни проти України, зокрема шляхом повномасштабного військового вторгнення та тимчасової окупації частини території України зс рф, діючи умисно з мотивів підтримки інформаційних впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України та з метою їх поширення серед населення, перебуваючи в м. Житомирі, о 15 год. 23 хв., прийняв замовлення від громадянина ОСОБА_7 на перевезення маршрутом АДРЕСА_5 , у розмові з яким повторно виправдовував та заперечував збройну агресію рф проти України, розпочату в 2014 році.

Крім того, 06 вересня 2023 року ОСОБА_3 , будучи достовірно обізнаним про факт розв`язання та здійснення російською федерацією агресивної війни проти України, зокрема шляхом повномасштабного військового вторгнення та тимчасової окупації частини території України зс рф, діючи умисно з мотивів підтримки інформаційних впливів держави-агресора на шкоду інформаційній безпеці України та з метою їх поширення серед населення, перебуваючи в межах АДРЕСА_6 , отримав замовлення від громадянина ОСОБА_8 на 14 год. 20 хв. маршрутом від кафе «Хуторок» смт. Озерне Житомирського району Житомирської області до пл. Перемоги м. Житомира, під час виконання якого, в розмові з останнім повторно виправдовував та заперечував збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ст. 436-2 ч.1 КК України, які виразилися виправдовуванні та запереченні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році; за ст.436-2 ч.3 КК України, які виразилися у виправдовуванні та запереченні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчиненого повторно.

25.06.2024 року прокурор Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_3 з участю захисника ОСОБА_5 на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості, відповідно до якої ОСОБА_3 добровільно ініціював укладення угоди та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 436-2 ч.1, 436-2 ч.3 КК України, за наявністю обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Крім того, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за ст. 436-2 ч.1 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ст.436-2 ч.3 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, без конфіскації майна. На підставі ст. 70 ч.1 шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна, із застосуванням ст. 75 КК України та звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, тривалість якого визначає суд та покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України, перелік яких встановлює суд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та підтримав угоду, укладену між ним та прокурором про визнання винуватості.

Захисник в судовому засіданні угоду, укладену між прокурором та його підзахисним підтримав, просить її затвердити. Також заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від сплати витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, у зв`язку зперебуванням у важких життєвих обставинах. В обгрунтування зазначив, що ОСОБА_3 є внурішньо переміщеною особою, пенсіонером, має борги, у зв`язку з чим заблоковано його банківські картки. Має дружину, яка отримує невеликого розміру допомогу по безробіттю. Також зазначив, що орендують квартиру за яку сплачують щомісячно 10000 грн. А також надають матеріальну допомогу доньці дружини, яка є інвалідом 2-ї групи.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що укладена угода про визнання винуватості відповідає нормам КПК та може бути затверджена судом. Щодо звільнення від сплати судових витрат, прокурор висловив думку про можливість розстрочки з їх сплати.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні, суд має право, зокрема затвердити угоду.

Відповідно до вимог ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до вимог ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.436-2 ч.1 КК України, який згідно ч.4 ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину, за ст. 436-2 ч.3 КК України, який згідно ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє права визначені п.1-4 ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, що передбачені в угоді.

Суд приходить до висновку, що дана угода відповідає вимогам КПК України та може бути затверджена і на ній може бути ухвалений вирок, оскільки умови угоди не суперечать його вимогам, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконанням обвинуваченим взятих на себе зобов`язань, встановлено фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до вимог ст. 119 КПК України суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

З досліджених в судовому засіданні документів вбачається, що обвинувачений з квітня 2022 взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, отримує соціальну допомогу в розмірі 2000 грн. та пенсію за віком в розмірі 5965,79 грн. на місяць, його банківські рахунки заблоковано виконавчою службою, у зв`язку з борговими зобов`язаннями, згідно з договором найму житла оплачує оернуд квартири в сумі 10000 грн.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання сторони захисту та розстрочує сплату процесуальних витрат строком на 1 рік, зі сплатою щомісячно по 631 грн.06 коп.

Речові докази у провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Відсутні підстави для обрання запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 375, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Затвердити угоду від 25.06.2024 року між прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 про визнання винуватості.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 436-2 ч.1, 436-2 ч.3 КК України і призначити йому покарання за цими законами:

- за ст. 436-2 ч.1 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ст. 436-2 ч.3 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді - 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.

На підставі ст. ст. 75,76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи в сумі 7572 (сім тисяч сімдесят дві) грн. 80 коп. Розстрочити сплату вказаних процесуальних витрат строком на 1 рік зі сплатою щомісячно по 631 (шістсот тридцять одна) грн. 06 коп.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1