ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 525/564/17 Номер провадження 11-кп/814/756/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000075 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою щодо ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, розлученого, засудженого вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі,

суд відмовив у відкритті провадження за його заявою про перегляд вироку Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що за змістом заяви засуджений не наводить обставин, які є нововиявленими в розумінні ст.459 КПК України, а фактично ставить під сумнів обґрунтованість та законність ухваленого стосовно нього вироку.

Крім того, всі обставини, на які посилається засуджений як на нововиявлені, в тому числі щодо отриманих ним тілесних ушкоджень, були перевірені під час розгляду кримінального провадження та ухвалення вироку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 не погоджується з ухвалою місцевого суду та просить її скасувати.

При цьому зазначає, що в порушення ст.374 КПК України у вироку суду відсутні дані про мотиви вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Стверджує, що не приховував тіло потерпілого, викликав швидку медичну допомогу та повідомив про подію органу досудового розслідування. Наведене, на думку засудженого, свідчить про відсутність у нього умислу на вбивство.

Наголошує, що бійка розпочалась через димову шашку, яку потерпілий, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, мав намір використати у приміщенні гаража засудженого.

Зауважує, що стороною обвинувачення йому інкримінувалось нанесення потерпілому тілесних ушкоджень сокирою та кувалдою, проте відбитків пальців у нього не відбирали.

Натомість вказує, що удари сокирою йому намагався нанести саме потерпілий.

Стверджує про необхідність дослідження речових доказів у кримінальному провадженні, а саме димової шашки та кофти зі слідами крові.

Вважає, що свідок ОСОБА_9 надав суду неправдиві показання.

Наголошує, що під час розгляду кримінального провадження не було враховано висновок експерта від 10 березня 2017 року, за змістом якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження, які можуть свідчити про його оборону від нанесення ударів потерпілим.

Зауважує, що суд не мав змоги надати оцінку інформації, що містилась у зазначеному висновку, оскільки захисник ОСОБА_10 умисно не долучила його до матеріалів кримінального провадження.

Вказує про неналежне виконання посадових обов`язків слідчим та прокурором під час досудового розслідування, у зв`язку з чим слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави було зобов`язано уповноважених осіб Державного бюро розслідувань внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Зазначає, що звертався до суду про перегляд вироку за нововиявленими обставинами. При цьому розгляд даного питання проведено суддею ОСОБА_11 , який брав участь у розгляді кримінального провадження стосовно нього, а тому не мав права переглядати провадження за нововиявленими обставинами.

Вказує, що судом не залучено захисника, що суперечить вимогам КПК України.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування прокурора про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2019 року ОСОБА_8 визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.115 КК України на 10 років позбавлення волі.

За результатами перегляду вказаного кримінального провадження в апеляційному порядку ухвалою Полтавського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 залишено без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_12 - без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2020 року вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції стосовно ОСОБА_8 залишено без змін, а касаційні скарги засудженого та його захисника ОСОБА_13 - без задоволення.

26 лютого 2021 року ОСОБА_8 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про перегляд вироку від 06 травня 2019 року стосовно нього за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24 березня 2021 року вказану заяву повернуто засудженому, оскільки він не усунув її недоліки.

В подальшому, 09 травня 2023 року ОСОБА_8 повторно звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із заявою про перегляд вказаного вироку за нововиявленими обставинами, у відкритті провадження за якою судом відмовлено.

При цьому, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що місцевий суд перевірив заяву ОСОБА_8 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону та дійшов до обґрунтованого висновку, що засуджений не наводить обставин, які є нововиявленими в розумінні ст.459 КПК України, а фактично ставить під сумнів обґрунтованість та законність ухваленого стосовно нього вироку і належним чином мотивував своє рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст.459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються:

штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів.

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за нововиявленим обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією, вона не передбачає нового встановлення фактичних обставин кримінального провадження та усунення суперечностей у доказах.

У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч.2 ст.459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на нововиявлені, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини, що не були відомі суду на час розгляду справи, вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини, на які посилається ОСОБА_8 , були відомі на момент розгляду справи в суді першої інстанції та були предметом розгляду апеляційного та касаційного судів.

При цьому, під час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 судом першої інстанції здійснено детальний аналіз усіх досліджених доказів та надано належну оцінку як кожному з них, так і їх сукупності у взаємозв`язку, внаслідок чого ухвалено вирок, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, з чим погодились суди апеляційної та касаційної інстанції.

Всупереч доводам засудженого, судом досліджено питання наявності у його діях суб`єктивної сторони умисного вбивства, умислу та мотиву на заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_14 , про що зазначено у вироку суду.

При цьому судом встановлено факт умисного нанесення засудженим потерпілому численних ударів в різні частині тіла, більшість з яких була в голову, а також із застосуванням різних предметів, від яких настала смерть останнього, досліджено протокол огляду місця події, лікарське свідоцтво про смерть, висновки судово-медичних експертиз трупа та слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , під час якого засуджений з участю захисника розповідав про обставини конфлікту з потерпілим в гаражному приміщенні, послідовність та механізм спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , та зазначив предмети, якими наносив удари потерпілому.

Також судами перевірялися доводи засудженого щодо намірів потерпілого використати у приміщенні гаража димову шашку шляхом допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , а також самого ОСОБА_8 .

Крім того, під час розгляду провадження судами спростовано твердження засудженого про вчинення ним протиправних дій стосовно потерпілого у стані необхідної оборони, а також досліджено висновок судово-медичної експертизи ОСОБА_8 від 06 березня 2017 року №71, відповідно до якого на його тілі ушкоджень, характерних для самооборони, не виявлено.

Доводи ОСОБА_8 щодо відсутності у справі висновку експертизивід 10 березня 2017 року, за змістом якого у нього під час перебування під вартою виявлено інші тілесні ушкодження, були предметом перевірки судом касаційної інстанції, який зробив висновок, що наявність у засудженого на передпліччях синців не спростовує висновок місцевого суду про правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів звертає увагу, що всупереч твердженням засудженого, можливе порушення під час досудового розслідування права на захист чи застосування недозволених методів досудового розслідування є неспроможними, оскільки за змістом ч.2 ст.459 КПК України зазначені обставини не належать до нововиявлених.

Більше того, Верховним Судом спростовано твердження ОСОБА_8 про спроби потерпілого завдати йому тілесних ушкоджень сокирою та зазначено про відсутність порушення права на захист.

Доводи апеляційної скарги про надання свідком ОСОБА_9 неправдивих показань під час розгляду кримінального провадження є неприйнятними.

Адже, за завідомо неправдиве показання свідка у ст.384 КК України передбачено кримінальну відповідальність, тому належним засобом доказування існування викладених у заяві засудженого обставин слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти.

Проте належного підтвердження доводів у частині завідомо неправдивого показання свідка чи результатів здійснення кримінальних проваджень за вказаними фактами матеріали справи не містять.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в заяві засудженого ОСОБА_8 , зводяться до його незгоди із вироком суду, що відповідно до наведеного не є підставою для перегляду вироку за нововиявленими обставинами.

Твердження засудженого в апеляційній скарзі про порушення його права на захист у зв`язку з тим, що судом першої інстанції під час розгляду його заяви не було залучено захисника є необґрунтованими, оскільки в даному випадку місцевий суд ухвалив оскаржуване рішення на стадії вирішення питання відповідності заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами вимогам ст.462 КПК України та наявності підстав для відкриття провадження для розгляду заяви в порядку ст.464 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 522/14170/17, відповідно до якого положення ч.2 ст.464 КПК України про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.

Доводи ОСОБА_8 про порушення суддею ОСОБА_11 вимог кримінального процесуального Закону під час розгляду його первинної заяви про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами з огляду на недопустимість повторної участі судді у даному провадженні є неприйнятними.

Положення ч.2 ст.76 КПК України містять заборону щодо участі судді, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції.

Разом з тим, ця стаття Кодексу не позбавляє права судді, який здійснював розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, брати участь у цьому ж провадженні під час його перегляду за нововиявленими обставинами.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення та призначення нового розгляду заяви ОСОБА_8 , а тому його апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 10 травня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4