Справа № 128/1195/24
УХВАЛА

28 червня 2024 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

адвоката ОСОБА_3

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України, відносно якого обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307, ч.3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання, в зв`язку з закінченням строку тримання під вартою ОСОБА_4 21.07.2024, а також необхідністю розгляду кримінального провадження по суті, про продовження строку тримання обвинуваченого, яке мотивоване наступним.

Згідно ухвали Вінницького міського суду від 02.02.2024 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 16 год. 08 хв. 30.03.2024 включно, який в подальшому було продовжено ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області до 21.07.2024.

Підставою продовження вказаного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, що стало підставою для направлення обвинувального акту до суду, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування обвинуваченого від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений свою винну визнає, однак, внаслідок суспільної небезпечності дій ОСОБА_4 є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може ухилитися від суду, залишивши район, область та межі держави, де він проживає, що у свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. Відповідно ризик переховування обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для ОСОБА_4 наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання, оскільки вчинив умисний тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років; незаконного впливу обвинуваченого на свідків кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому, ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності. Так, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії щодо свідків, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. Тому такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Також, ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч, 1 ст. 177 КПК України), оскільки офіційно непрацевлаштований та не навчається, не має постійного заробітку та доходу, неодружений, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків та те, що такого роду діяльність ОСОБА_4 є його своєрідним джерелом доходу.

Крім того, ОСОБА_4 раніше був судимий, а саме: 10.06.2010 Московським районним судом м. Харкова за ч.5 ст. 185, ст. 69, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяців з конфіскацією майна, звільнений 10.04.2015 по відбуттю строку покарання, судимість не знята та не погашена, що свідчить, що він не зробив для себе належних висновків та може продовжити свою злочинну діяльність.

Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 в рамках даного кримінального провадження, є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам.

Звертаючись із клопотанням про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження враховано вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 307 КК України, репутацію обвинуваченого, те що він офіційно не працевлаштований та не навчається, немає постійного заробітку та доходу, не одружений, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не має, що свідчить про відсутність стійкий соціальних зв`язків останній раніше був судимий, судимість не знята та не погашена, конкретні обставини вчинення злочинів, а саме вчинення його проти прав кожного на охорону здоров`я, в тому числі і від негативного впливу на організм людини наркотичних та речовин, а також тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів.

За даних обставин прокурор просив продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою строком на 60 діб та визначити заставу - 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у разі внесення якої покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатись з місця свого проживання без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував щодо клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Заслухавши заявлене клопотання, думку обвинуваченого та його захисника, оглянувши матеріали обвинувального акта та додатки до нього, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора, виходячи з такого.

Частиною 3 ст. 331 КПК України визначено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2024 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 16 год. 08 хв. 30.03.2024, який в подальшому ухвалою Вінницького району Вінницької області було продовжено і на даний час він закінчується 21.07.2024.

Вирішуючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, має непогашену судимість обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів та перебуваючи на волі може, з метою уникнення від покарання, незаконно впливати на свідків, переховуватися від суду.

Таким чином, суд вважає, що є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 може допустити невиконання процесуальних обов`язків, покладених на нього в зв`язку зі статусом обвинуваченого.

Відтак, для запобігання вказаним ризикам, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст.2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, суд вважає виправданим тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст.183 КПК України - не встановлено.

При цьому судом, враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_4 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Виходячи з того, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження лише розпочато, суд, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, вважає за необхідне продовжити термін тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 діб.

Також, враховуючи вимоги норм розділу ІІ КПК України, зокрема, ст. ст. 177,183,199, а також вищевказані обставини та час надходження обвинувального акта до суду, суд вважає, що більш м`які заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 331, 376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задоволити.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити на строк 60 діб, тобто, до 27.08.2024 включно з визначенням застави в розмірі 100 (сто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн. 00 коп.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатись з місця свого проживання без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити суддю Вінницького районного суду Вінницької області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити заставодавцю, ОСОБА_4 , що у разі якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

Застава, не звернена в дохід держави, повертається обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копію ухвали направити для виконання начальнику Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№ 1)».

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 ти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_4 в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 28.06.2024 о 12 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_5