Єдиний унікальний номер судової справи 201/7161/24
Номер провадження 1-кс/201/2515/2024
ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 , поданого в межах кримінального провадження № 0000866, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, не одруженого, зі слів навчається на 1 курсі денної форми навчання у Приватному Класичному Університеті м. Запоріжжя, перебуває у цивільному шлюбі та має неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не судимого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, -

встановив:

Слідчий СВ Відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 в межах кримінального провадження № 0000866, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 червня 2024 року.

З клопотання та доданих до нього матеріалів, вбачається, що групою слідчих ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області розслідується кримінальне провадження № 0000866 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Подане клопотання вмотивоване тим, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у тому, що 01.06.2024 року близько о 23:00 години разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами перебуваючи в транспортному засобі BMW Х5 чорного кольору, без д.н.з та рухаючись по автомобільній дорозі на вулиці Обручева в м. Дніпро, навпроти буд. 3А побачили транспортний засіб Audi A8 чорного кольору, без д.н.з. під керуванням невідомого і в них виник раптовий злочинний умисел, направлений на хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень у відношенні осіб, що перебували в транспортному засобі Audi A8.

Так, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 разом з іншими невстановленими особами перебуваючи у вказаному транспортному засобі, здійснили ДТП з метою зупинки транспортного засобу Audi A8 та постріли із заздалегідь заготовленого предмету, схожого на пістолет Glock №BZVS 9мм LUGER по вказаному транспорту, після чого, протаранили додатково Audi A8 транспортним засобом BMW Х5, тим самим заблокували його.

Далі, реалізуючи злочинний умисел, направлений на хуліганство, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, супроводжуючи свої дії особливою зухвалістю, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих правил поведінки і моральності в громадських місцях, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та те, що вони перебувають у густозаселеному районі міста серед житлових будинків, діючи групою осіб, ОСОБА_4 перебуваючи на відстані до транспортного засобу Audi A8, разом із невідомою особою здійснив постріли в бік вищезазначеного транспортного засобу, тим самим пошкодивши його.

Після чого, ОСОБА_4 разом із іншими невідомими особами покинули місце вчинення кримінального правопорушення, залишивши транспортні засоби Audi A8 та BMW Х5 на місці вчинення злочину.

Умисні дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

За даним фактом розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 червня 2024 року за № 0000866 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Постановою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_3 від 03.06.2024 року вказане кримінальне провадження об`єднане в одне провадження із кримінальними провадженнями № 0000867 від 02.06.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України, № 0000039 від 02.06.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 263 КК України, № 0000869 від 02.06.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 296 КК України, із присвоєнням єдиного номер провадження - 0000866.

14 червня 2024 року слідчим СВ Відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 в порядку ст. 278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (за епізодом хуліганства 01.06.2024 року о 23 годині по вул. Обручева 3-А).

На думку слідчого, що погоджено з прокурором, стосовно підозрюваного ОСОБА_4 має бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки існують передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, наявність яких у клопотанні обґрунтована наступним.

Так, підозрюваному ОСОБА_4 на підставі достатніх вагомих доказів повідомлено про підозру у вчиненні умисного тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Необхідність застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вмотивована наявністю ризиків можливих спроб підозрюваного:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, який обґрунтований тяжкістю інкримінованого злочину, вагомістю наявних доказів про вчинення останнім злочину та суворістю покарання, яке загрожує у разі визнання ОСОБА_4 винуватим;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, який вмотивований тим, що підозрюваний ОСОБА_4 , будучи обізнаним про місце проживання потерпілих, а також про місце роботи свідків, які надали викривальні покази, перебуваючи на волі, може чинити тиск на вказаних осіб з метою примушування до надання неправдивих показів задля уникнення кримінальної відповідальності;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, вмотивований тим, що останній вчинив тяжке кримінальне правопорушення із застосуванням насильства, вчинення якого тривало протягом певного часу та з особливою зухвалістю у громадському місці.

Тож, на думку слідчого, з огляду на викладене, в повному обсязі запобігти настанню вказаних ризиків у випадку застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Крім того, як зазначає слідчий у клопотанні, домашній арешт не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та не зможе запобігти ризикам вчинення інших злочинів, переховування від органу досудового розслідування, впливу на свідків та потерпілих, знищення предметів злочинного посягання. З цієї ж позиції недостатнім є і застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

На думку слідчого, визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні буде недостатнім стримуючим фактором, який не зможе у повному обсязі запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну правову поведінку обвинуваченого.

Отже, з метою забезпечення дієвості вказаного кримінального провадження слідчий вважає доцільним застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

Додатково зауважив на тому, що ним надана ухвала Печерського районного суду м. Києва про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в межах іншого кримінального провадження, в якому останньому висунуте обвинувачення і справу направлено до суду з обвинувальним актом. А також зазначив, що 18 червня 2024 року слідчий отримав заяву від ОСОБА_8 про залучення у якості потерпілої за епізодом хуліганства, який інкримінується ОСОБА_4 . На підтвердження таких доводів надав відповідні документи та просив їх дослідити під час розгляду клопотання.

Зауважив, що застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 є недоцільним, оскільки не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В обґрунтування своєї позиції щодо не визначення розміру застави, інших доводів та мотивів, окрім того, що застава не буде достатнім стримуючим фактором, який не зможе у повному обсязі запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну правову поведінку підозрюваного, зазначених у клопотанні, прокурор не навів.

Стосовно посилання у клопотанні на наявність ризику можливих спроб ОСОБА_4 незаконно впливати на неіснуючого потерпілого та обізнаність підозрюваного про місце його проживання, прокурор стверджував, що ця теза у клопотанні наведена на майбутнє та зазначив, що слідство передбачало, що потерпілі мають з`явитися у цьому провадженні.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та надала письмові заперечення, які підтримала у повному обсязі.

Зауважила на двох головних аспектах, наявності обґрунтованої підозри та доведеності заявлених прокурором ризиків.

Перше, її підзахисний заперечує свою причетність до вчинення інкримінованого злочину, оскільки весь цей час ОСОБА_4 знаходився вдома під домашнім арештом.

До клопотання не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обґрунтованої підозри її підзахисного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Той факт, що її підзахисний неодноразово пересувався на автомобілі «ВMW», який йому не належить, не означає того, що він вчинив інкримінований злочин. Також не є належним доказом і те, що під час допиту співробітник закладу «19/20» вказав на ОСОБА_4 , адже її підзахисний кожного дня снідає та обідає у цьому закладі. Покази співробітника поліції ОСОБА_9 відповідно, до яких останній неодноразово затримував ОСОБА_4 і впізнає його на відеозапису, теж викликають обґрунтовані сумніви, адже неодноразово стороною захисту подавалися скарги на незаконні дії співробітників поліції відносно її підзахисного, тож ОСОБА_9 може бути упередженим, адже він не був очевидцем цього злочину. На наявному в матеріалах справи відеозаписі з місця події її підзахисний ОСОБА_4 не зафіксований, тим більше, на ньому взагалі не можливо ідентифікувати будь-кого з тих осіб, зафіксовані камерою. З протоколу огляду відеозапису з камер відеоспостереження «Безпечне місто» також неможливо впевнено стверджувати про те, що її підзахисний був за кермом автомобілю «ВMW» в день інкримінованих подій. Тим більше, не допитані сусіди її підзахисного та співробітники поліції, які мають контролювати дотримання ОСОБА_4 домашнього арешту, з метою з`ясування де ж насправді був ОСОБА_4 у той день. Тож, на переконання сторони захисту, зібрані органом досудового розслідування докази є спотвореними, а підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, є необґрунтованою.

Стосовно заявлених прокурором ризиків, сторона захисту вважає, що зазначені ризики є безпідставними та недоведеними.

Так, посилання у клопотанні на неодноразове притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності є безпідставним, адже, з огляду на принцип презумпції невинуватості, її підзахисний на сьогоднішній день не має обвинувального вироку по жодній справі, які знаходяться на розгляді у суді з 2018 року, у тому числі, через відсутність доказів на підтвердження винуватості її підзахисного. Ризик впливу її підзахисного на спеціалістів та експертів взагалі є абсурдним, адже тайна досудового розслідування не дозволяє стороні захисту бути обізнаними про тих спеціалістів та експертів, яких залучає слідчий і які саме дослідження та експертизи він призначає в межах цього провадження. Тим більше, її підзахисний не має жодного бажання здійснювати вплив на свідків у цьому провадженні. Крім того, ОСОБА_4 не має наміру переховуватися від органів досудового розслідування та суду, навпаки він з`явився до суду, він завжди з`являється за викликами по інших справах, оскільки має бажання довести свою непричетність до інкримінованого злочину. Потерпіла, яка фактично з`явилася у справі через більш ніж два тижня після подій, не є потерпілою від дій її підзахисного. Тим більше, жодних потерпілих та свідків, які б вказували на те, що ОСОБА_4 наносив тілесні ушкодження не має. Автомобіль «ВMW» належить подружці ОСОБА_4 , яка надавала дозвіл на користування цим транспортним засобом не тільки її підзахисному, а і іншим особам.

Зауважила на тому, що інкримінований ОСОБА_4 злочин не пов`язаний із застосуванням насильства проти життя та здоров`я, тому позиція сторони обвинувачення щодо не визначення у даному випадку розміру застави є безпідставною.

За наведених нею обставин, просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а у разі, якщо слідчий суддя дійде до висновку про наявність обґрунтованої підозри та ризиків, просила застосувати нічний домашній арешт. При цьому, просила врахувати наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, цивільної дружини та неповнолітньої дитини, позитивні характеристики, участь у волонтерській діяльності, а також стан здоров`я, зокрема, те, що її підзахисний переніс оперативне втручання і на теперішній час потребує певного спостереження лікарів. Тому, тримання під вартою з огляду на стан здоров`я ОСОБА_4 є неможливим, оскільки в умовах слідчого ізолятора він не зможе отримати належну медичну допомогу у разі погіршення стану здоров`я. На підтвердження своїх доводів надала документи, які характеризують її підзахисного з позитивної сторони, в тому числі, як учасника волонтерської діяльності та медичні документи стосовно проведення ОСОБА_4 оперативного встручання.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав у повному обсязі позицію свого захисника, зазначив, що викладені у повідомленні про підозру обставини, не визнає. Пояснення щодо інкримінованих подій давати не бажає.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, з`ясувавши думку учасників кримінального провадження, зокрема, доводи прокурора щодо доведеності наданими слідчому судді доказами обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, позицію сторони захисту, проаналізувавши та зіставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, приходжу до висновку, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, одним з яких є й такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до вимог ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Під час розгляду клопотання встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 02 червня 2024 року внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України за № 0000866.

Постановою прокурора Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра від 03.06.2024 року вказане кримінальне провадження об`єднане в одне провадження із кримінальними провадженнями № 0000867 від 02.06.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України, № 0000039 від 02.06.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 263 КК України, № 0000869 від 02.06.2024 року з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 296 КК України, із присвоєнням № 0000866.

14 червня 2024 року слідчим СВ Відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 в порядку ст. 278 КПК України ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України (за епізодом хуліганства 01.06.2024 року о 23 годині по АДРЕСА_3 ).

В порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_4 не затримувався.

Сукупність зібраних органом досудового розслідування доказів поза розумним сумнівом доводить причетність ОСОБА_4 до інкримінованого йому злочину, що підтверджується достатніми на цьому етапі слідства доказами, які містяться у матеріалах досудового розслідування: у витягу з ЄРДР від 02.06.2024 року, у протоколі огляду за адресою: АДРЕСА_3 від 02.06.2024 року, у протоколі допиту свідка ОСОБА_11 від 07.06.2024 року, у протоколі допиту свідка ОСОБА_12 від 07.06.2024 року, у протоколі огляду оптичного диску марки CD-R 700mb з відеозаписом з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_4 від 02.06.2024 року, у протоколі допиту свідка ОСОБА_9 від 03.06.2024 року, у протоколі допиту свідка ОСОБА_13 від 03.06.2024 року, у протоколі допиту свідка ОСОБА_14 від 04.06.2024 року, у протоколі пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_14 , у протоколі допиту свідка ОСОБА_15 від 08.06.2024 року, у протоколі допиту свідка ОСОБА_16 від 03.06.2024 року, у протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_17 від 03.06.2024 року, у протоколі огляду оптичного диску марки CD-R 700mb з відеозаписом з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_4 за участі свідка ОСОБА_9 від 02.06.2024 року, у протоколі огляду диску марки CD-R 700mb з відеозаписами з камер відеоспостереження «Безпечне місто» від 02.06.2024 року.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав, які б свідчили про обґрунтовану підозру ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, слідчий виходить з наступного.

Так, положення кримінального процесуального закону не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», тому в оцінці цього питання слідчий суддя користується практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Зокрема, рішення від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якого для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Таким чином, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри до такого ступеня, за якого об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Тож, слідчий суддя не приймає до уваги доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри через відсутність доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, адже прокурором надані достатні на цьому етапі слідства докази, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого злочину, є обґрунтованою.

Отже, наведені вище обставини свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, що у достатній мірі доведено прокурором під час розгляду клопотання.

Вирішуючи питання щодо доведеності наявності існування заявлених прокурором ризиків, слідчий суддя виходить з наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Ризик переховування від органів досудового розслідування та суду слідчий суддя оцінює в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного, зокрема, фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування.

Даний ризик обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Така позиція повністю відповідає практиці ЄСПЛ, зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Отже, оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження наявності наведених у клопотанні ризиків і докази, надані останнім на підтвердження своїх доводів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором під час розгляду клопотання доведена наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики можливих спроб підозрюваного ОСОБА_4 переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Водночас, слідчим суддею враховуються і дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, які не перешкоджають останньому утримуватись під вартою.

Тим більше, як встановлено під час цього розгляду, і це підтверджується відомостями з довідки по обліках АІС від 03 червня 2024 року та не заперечувалося стороною захисту, відносно ОСОБА_4 наявні інші кримінальні провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні умисних тяжких злочинів, в межах яких до підозрюваного застосовані запобіжні заходи у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 17 червня 2024 року та застави. На даний час обвинувальні акти у цих кримінальних провадженнях знаходяться в судах першої інстанції, розгляд по них триває.

І хоча, станом на день розгляду клопотання, ОСОБА_4 не визнаний судом винуватим по жодному з висунутих обвинувачень у цих кримінальних провадженнях, втім, на переконання слідчого судді, наведені обставини можуть характеризувати підозрюваного, як особу, схильну до вчинення злочинів, а тому дають достатні підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може вчинити інші кримінальні правопорушення.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на існування ризиків можливих спроб ОСОБА_4 переховуватись від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, ступінь яких є досить високою.

Відтак, слідчий суддя погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає ці ризики доведеними у достатній мірі.

У той же час, слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту про недоведеність прокурором заявлених у клопотанні ризиків з наведених вище мотивів.

Тим більше, посилання сторони захисту на наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, цивільної дружини і неповнолітнього сина, позитивних характеристик, численних грамот та подяк з приводу участі у волонтерській діяльності, надання допомоги і підтримки ЗСУ, заслуговують на увагу та враховувалися при ухваленні рішення, проте, жодним чином не нівелюють та суттєво не зменшують встановлені слідчим суддею ризики, а тому не можуть слугувати підставою для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Тим більше, ці обставини існували і на момент інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, втім, жодним чином не виступили стримуючим фактором у поведінці підозрюваного, і як наслідок, останній знову підозрюється у вчиненні умисного злочину.

Доводи захисника ОСОБА_5 щодо незадовільного стану здоров`я ОСОБА_4 у зв`язку із проведенням останньому оперативного втручання, який унеможливлює утримання підозрюваного під вартою та надання належної медичної допомоги в цих умовах, слідчий суддя відхиляє, оскільки з наданих стороною захисту медичних документів не випливає, що стан здоров`я ОСОБА_4 потребує його госпіталізації у медичний заклад або є таким, що виключає можливість утримання останнього в умовах слідчого ізолятора.

Поряд із цим, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведені заявлені у клопотанні ризики можливих спроб підозрюваного ОСОБА_4 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, з підстав відсутності достатнього обґрунтування на підтвердження існування цих ризиків.

Зокрема, на підтвердження існування ризику можливих спроб підозрюваного ОСОБА_4 знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у клопотанні жодного обґрунтування не наведено, слідчий, що погоджено прокурором, обмежився лише цитуванням п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наведене у клопотанні обґрунтування наявності ризику можливих спроб підозрюваного ОСОБА_4 незаконно впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, є неспроможним та хибним, виходячи з наступного.

Так, станом на день повідомлення ОСОБА_4 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та складання клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - 14.06.2024 року, за інкримінованим ОСОБА_4 епізодом хуліганства, особи, які б були залучені слідством у якості потерпілих, були відсутні, тож, посилання слідчого на нібито обізнаність ОСОБА_4 про місце проживання неіснуючого потерпілого, на якого останній буде впливати з метою примушування до надання неправдивих показів, є неспроможним.

Посилання прокурора ОСОБА_3 на те, що тези про наявність ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_4 на неіснуючого потерпілого, зазначені на майбутнє, є абсурдними.

Щодо впливу на свідків, які надали слідству викривальні покази стосовно ОСОБА_4 , спеціалістів та експертів тощо, слід зауважити, що слідчий у даному випадку обмежився загальними тезами, які не містять достатнього обґрунтування, тим більше, свідок ОСОБА_9 , за участю якого проведений огляд відеозапису з камер «Безпечне місто» і який вказав на ОСОБА_4 , є працівником УКР ГУНП у Дніпропетровській області, що є тією обставиною, яка викликає об`єктивний сумнів у можливості ОСОБА_4 здійснювати будь-який вплив на вказану особу.

В цьому контексті слідчий суддя погоджується із доводами сторони захисту про недоведеність означених ризиків.

Отже, з урахуванням сукупності встановлених обставин, зокрема, наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, вагомості наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкості покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим та даних про особу підозрюваного наведених вище, слідчий суддя дійшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого, погодженого із прокурором ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону та є таким, що підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Отже, виходячи з наведеного, норма ч. 4 ст. 183 КПК України не є імперативною та надає слідчому судді право не визначати розмір застави у передбачених законом випадках, а також передбачає певні категорії злочинів, за підозрою у вчиненні яких, застава не визначається.

Так, слідчий, що погоджено прокурором, у клопотанні просив не застосовувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, мотивуючи тим, що визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні буде недостатнім стримуючим фактором, який не зможе у повному обсязі запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну правову поведінку підозрюваного.

Іншого обґрунтування під час розгляду клопотання прокурором не наведено.

Виходячи з сукупного аналізу положень ст. ст. 22, 92 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення своєї правової позиції і доведення її перед судом.

Отже, під час розгляду клопотання прокурором не доведено нездатність застави у визначених процесуальним законом межах для тяжкого злочину, запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків.

Тим більше, виходячи з повідомлення про підозру ОСОБА_4 , останньому інкримінується вчинення хуліганства групою осіб, із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (епізод хуліганства 01.06.2024 року о 23 годині по

АДРЕСА_3 , як слідує з викладу фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_4 злочину, потерпілі, яким би внаслідок цих протиправних дій були спричинені тілесні ушкодження, відсутні, що підтверджується наданими до клопотання матеріалами досудового розслідування.

Особи, що знаходилися у транспортному засобі Audi A8, яку, за версією слідства, переслідував автомобіль BMW Х5 під керуванням ОСОБА_4 та інших невстановлених осіб, та здійснив наїзд на автомобіль Audi A8, органом досудового розслідування потерпілими не визнані. Відомостей про спричинення тілесних ушкоджень цим особам матеріали клопотання не містять.

Більше того, ОСОБА_8 , яка залучена до участі у якості потерпілої через два тижні після інкримінованих ОСОБА_4 подій, тілесних ушкоджень не отримала, адже спостерігала все, що відбувалося з вікна своєї квартири.

Тож, на переконання слідчого судді, з урахуванням встановлених органом досудового розслідування обставин, які інкримінуються ОСОБА_4 відповідно до повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та відсутності потерпілих, яким би внаслідок хуліганських дій були спричинені тілесні ушкодження або шкода здоров`ю, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, слід визначити розмір застави, як альтернативу триманню під вартою, яка здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

В той же час, посилання прокурора на резонанс цієї справи у суспільстві та розслідування в межах цього об`єднаного кримінального провадження інших тяжких злочинів за участі інших фігурантів, в тому числі, пов`язаних із спричиненням умисного тяжкого тілесного ушкодження, не є тими обставинами, які свідчать про недоцільність у даному випадку визначати розмір застави, адже, з огляду на положення ст. ст. 26, 337 КПК України, слідчий суддя здійснює розгляд клопотання відносно тієї особи, стосовно якої воно подане і виключно в межах тих фактичних обставин кримінального правопорушення, які викладені у повідомленні про підозру ОСОБА_4 .

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК). Розмір застави визначається у таких межах, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 5 статті 182 КПК).

Так, із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її пункту 3, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та § 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави, як і у вирішенні питання про необхідність продовження ув`язнення обвинуваченого. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain, заява № 12050/ 04, § 79).

У рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. Czech Republic від 25.04.2000 (заява № 31315/96, § 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ні в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

У той же час слід не допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Суд в черговий раз звертає увагу, що положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням тощо.

Тож, зважаючи на майновий стан підозрюваного, дані про його особу, конкретні обставини, характер та серйозність висунутої підозри, наявність встановлених ризиків, з огляду на положення ч. 5 ст. 182 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240, 00 гривень, зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, а також покласти на останнього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора або суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 22, 26, 176-178, 182-184, 193-194, 196, 197, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчого СВ ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого з прокурором Правобережної окружної прокуратури ОСОБА_3 , поданого в межах кримінального провадження № 0000866, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , якого повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк 60 (шістдесят) днів до 17 серпня 2024 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою є 17 серпня 2024 року включно.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту негайно в залі суду.

Встановити, що у разі внесення підозрюваним ОСОБА_4 , або іншою фізичною чи юридичною особою на депозитний рахунок № НОМЕР_1 в ГУДКСУ в м. Київ, одержувач платежу ТУ ДСА України в Дніпропетровській області, , МФО 820172, застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240, 00 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, ОСОБА_4 , підлягає звільненню з-під варти.

У разі внесення застави та звільнення підозрюваного ОСОБА_4 з-під варти, зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, а також покласти на останнього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися з постійного місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що у разі не з`явлення його за викликом до слідчого, прокурора або суду без поважних причин чи не повідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення ним обов`язків, покладених на нього, застава звертається у дохід держави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 17 годині 45 хвилин 24 червня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1