490/9888/23 14.05.2024
н/п 1-кп/490/504/2024
Центральний районний суд міста Миколаєва
Справа № 490/9888/23
У Х В А Л А

14 травня 2024 року місто Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000204 від 04.04.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

У провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України.

Прокурор звернувся із клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, застосованого ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.04.2023. Прокурор зазначив, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існування яких встановлено під час застосування запобіжного заходу та його продовження, наразі не зменшились; застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідатиме приписам ч. 6 ст. 176 КПК України.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, з 24.02.2022 введено воєнний стан; надалі воєнний стан було неодноразово продовжено; наразі дію воєнного стану не припинено та не скасовано.

Згідно з пунктом 5 роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду від 03.03.2022 №1/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану", у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому ч. 3 ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Оскільки суддя ОСОБА_6 , який входить до складу колегії суддів, перебуває у нарадчій кімнаті, беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 неможливо розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначеним колегіальним складом суду, суд приходить до висновку про необхідність вирішення питання щодо строків застосування запобіжного заходу головуючим у справі одноособово.

Прокурор клопотання підтримав в повному обсязі; просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення клопотання прокурора; зазначив, що такого ризику як переховування від суду наразі не існує, оскільки він такого наміру не має, а через смерть батька мати залишилась сама, і він має перебувати із нею.

Захисник підтримав позицію обвинуваченого щодо клопотання прокурора.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд прийшов до таких висновків.

ОСОБА_3 обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, а саме: поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості їх ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене з метою надання такої інформації представнику державі, що здійснює збройну агресію проти України, вчинене в умовах воєнного стану та з корисливих мотивів.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.04.2023 ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 25.06.2023 без права внесення застави. У подальшому строк тримання під вартою було продовжено, зокрема ухвалою суду від 23.01.2024 до 22.03.2024 без права внесення застави; ухвалою суду від 18.03.2024 до 16.05.2024 без права внесення застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті - тримання під вартою.

Згідно з п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 17 Закону України від 23.08.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пункт перший ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім передбачених випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Продовження строку утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Обраний стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінального правопорушення, що йому інкримінується, та не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час обрання та продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді триманні під вартою було встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень або продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Наразі такі ризики як переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 не перестали існувати та не зменшились.

Зазначені ризики підтверджується тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, вчинене в умовах воєнного стану, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, а тому, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого йому злочину, будучи обізнаним про покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим за вироком суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності може виїхати за межі України, в тому числі, на непідконтрольні наразі території Україні; крім того, характер вчинення інкримінованого правопорушення в сукупності з інформацією про відсутність джерела доходу, свідчать про наявність ймовірних очікувань вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень або продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

Також суд приймає до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, що обвинувачений не працює, тобто не має легальних джерел доходу; крім того, обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, які б могли утримати його від протиправної поведінки.

За сукупності таких обставин, суд вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки немає підстави вважати, що незастосування такого запобіжного заходу не буде перешкодою у запобіганні встановленим ризикам. Крім того, наразі закінчити судове провадження до закінчення строку дії ухвали про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є можливим.

Твердження обвинуваченого щодо відсутності ризику такого як переховування від суду через необхідність перебувати із матір`ю не є переконливими та такими, що можуть спростувати наведені вище висновки суду.

Щодо визначення розміру застави суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на наявні ризики, особу обвинуваченого та обставини вчинення кримінального правопорушення, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора; продовження на шістдесят днів строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 без визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 331, 372 КПК України, суд

постановив:

- клопотання прокурора про продовження на шістдесят днів строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 задовольнити;

- продовжити строк тримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою до 12.07.2024 включно без визначення розміру застави.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання її копії.

Головуючий суддя ОСОБА_1