Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/1251/24
У Х В А Л А

15 березня 2024 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про часткове скасування арешту, який накладено на автомобіль марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 . У обґрунтування покликається на те, що володілець майна не є учасником ДТП, усі експертизи вже проведено, необхідності в перебуванні автомобіля на штраф-майданчику нема.

У судовому засіданні представник власника майна клопотання підтримав та вказав, що власник зобов`язується не вчиняти дій щодо відчуження автомобіля, за необхідності зобов`язується передати автомобіль для огляду експертам.

Обвинувачений не заперечував проти задоволення указаного клопотання.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, оскільки вважає таке подано передчасно. Не зважаючи на те, що на досудовому розслідуванні проведено усі необхідні експертизи, можливо виникне необхідність у проведенні експертиз під час судового розгляду, оскільки позиція захисту на даний час незрозуміла.

Заслухавши думку учасників провадження, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2023 накладено арешт на автомобіль марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчужувати, розпоряджатися та користуватися арештованим майном. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речового доказу.

При цьому транспортний засіб перебуває на штраф-майданчику, що позбавляє власника можливості його використовувати.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником указаного автомобіля є ОСОБА_6 , яка не має статусу підозрюваної/обвинуваченої у цьому кримінальному провадженні, а тому до неї не можуть бути застосовані правові наслідки арешту майна у вигляді спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льоннрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Статтею 41 Конституції України, а також статтею 16 КПК України передбачені права, які регулюють право власності та захист права власності державою, у статті 1 протоколу № 1 до Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набула чинності для України 11 вересня 1997 року, зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності включає в себе права володіння, користування та розпорядження власником своїм майном. Під володінням розуміється юридична можливість особи впливу на річ, фактичне панування особи над річчю. Користування полягає у наявності у особи можливості видобувати споживчі властивості речі. Право розпорядження полягає у юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, у тому числі і арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе, якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, обов`язковою ж умовою для такого втручання має бути встановлення обставин, які б не допустили до порушення принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Зважаючи на доводи, викладені у клопотанні, позицію прокурора, керуючись принципами диспозитивності та змагальності сторін, суд дійшов висновку, що наразі відсутні правові підстави для застосування такого засобу забезпечення кримінального провадження, як арешт у вигляді заборони користування, розпорядження та відчуження транспортним засобом, який належить третій особі, що не має статусу обвинуваченої у цьому провадженні, тому слід дійти висновку про обґрунтованість клопотання про часткове скасування арешту, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, та наявність підстав для повернення майна власнику.

Керуючись ст. ст. 170, 174, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про часткове скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт в частині заборони користування, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.07.2023, у межах кримінального провадження № 0001108, на автомобіль марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , без права відчуження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1