Провадження № 1-кп/185/480/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2024 року м. Павлоград
Дніпропетровської області
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 (в дистанційному режимі
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с Добра, Уманського району, Черкаської обл., громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, командира 2-го відділення, 3-ї роти, 1 батальону, 66-ї бригади, в.ч. А- 7014, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, в тому числі й на період до кінця 2022 року.
18.04.2022 року старшого солдата ОСОБА_4 наказом командира в.ч. НОМЕР_1 призначено на посаду гранатометника механізованого відділення механізованого взводу механізованої роти механізованого батальйону в.ч. НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якої кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Україгському народові.
Згідно ст.ст. 6,11,16,127,128 Статуту, ст.3,4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою ЗСУ та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця ЗСУ, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
У вересні 2022 року старшого солдата ОСОБА_4 в складі в.ч.А 7014 було залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Луганській області.
06.11.2022 року, перебуваючи в місці тимчасової дислокації в.ч.А7014 в АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , діючи умисно, в умовах воєного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі й від виконання постаовлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф на території Луганської області, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та тимчасово ухилився від військової служби.
З цією метою, 06.11.2022 року старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на ухилення від військової служби та самовільне його залишення, діючи умисно, в умовах воєного стану, порушив вимоги зазначеного вище законодавства та без дозволу командування (наказу) самовільно залищив місце служби, а саме - місце тимчасової дислокації підрозділу в.ч. НОМЕР_1 , що дислокувався на східних околицях у АДРЕСА_2 , та прибув до місця влісного проживання, де залишався до 26 грудня 2022 року, коли самостійно з,явився до місця своєї військової частини.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заявив про повне визнання своєї вини за ч.5 ст.407 КК України,та показав, що в квітні 2022 року був призваний за мобілізацією до ЗСУ. З квітня по червень 2022 року він проходив підготовку в навчальному центрі пгт Десна в Чернігівській області. З 05 червня 2022 року по теперішній час боронить Державу на передовій. За цей час дослужився до командира відділення, за звільнення н.п. Лиман, восени 2022 року він був нагороджений медаллю «Незламним героям російсько-української війни»
Разом з тим, зазначив про те, що він дійсно вчинив інкримінований йому злочин, та 06.11.2022 року, тобто під час воєного стану, самовільно залишив місце служби в в.ч. НОМЕР_1 , що тимчасово дислоковувалася на східних околицях АДРЕСА_2 .
Зазначений злочин він вчинив через незгоду з некомпетентними на його погляд наказами командира, виконання яких в минулому призвело до великої кількості загиблих побратимів під час звільнення н.п. Лиман.
Залишивши самовільно місце служби він перебував за місцем свого постійного проживання, а 26.12.2022 року він добровільно з,явився до своєї військової частини, в складі якої й до цього часу боронить Україну.
Зазначив, що у повному обсязі та беззастережно визнає свою провину, щиро кається у вчиненому злочині, відчуває за вчинене вину та сором перед своїми побратимами, та перепросив у них за скоєне.
Просить врахувати той факт, що він на протязі двох років безпосередньо воює на передовій, боронить Державу, нагороджений медаллю, має на утриманні малолітню доньку, дружину та матір-пенсіонера, яка, до того ж, має статус «Мати-героїня».
Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , якому було детально роз`яснено сутність висунутого обвинувачення, звернувся до суду з клопотанням допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, у зв`язку з чим досліджувати інші докази немає ніякої необхідності.
З`ясувавши думку сторін кримінального провадження, кожного окремо, де прокурор та обвинувачений не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останній погодився, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України.
Аналізуючи показання обвинуваченого, співставляючи їх з обвинуваченням що інкримінується, суд приходить до висновку, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 мають характер логічних, послідовних, взаємозв`язаних, не суперечливих та об`єктивних, що з урахуванням застосування під час розгляду справи положень ст.349 КПК України дозволяє суду зробити обґрунтований висновок про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України доведена повністю.
Відповідно до ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння вчинене субьектом кримінального правопорушення.
Згідно зі ст.2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.
Дії обвинуваченого за ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_4 , з огляду на аналіз його протиправних кримінально караних дій, та враховуючи, що останній самовільно, під час воєного стану, залишив місце служби, являючись при цьому військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, необхідно правильно кваліфікувати за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєного стану, вчинене військовослужбовцем ( крім строкової служби).
При цьому суд констатує, що вчинення інкримінованого ОСОБА_4 злочину у зв`язку із некомпетентними, на його погляд, наказами командира, виконання яких в минулому призвело до великої кількості загиблих побратимів під час звільнення н.п. Лиман, як про це зазначає обвинувачений під час судового розгляду провадження, не впливає на кваліфікацію його дій, та не є обставиною, що виключає кримінальну відповідальність за ч.5 ст.407 КК України.
При призначенні виду і розміру покарання обвинуваченому суд, у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 підлягає покаранню за вчинення зазначеного тяжкого кримінального правопорушення, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, сім`ю, утриманців.
З пом`якшувальних обставин суд враховує та визнає повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття та висловлений жаль з приводу вчиненого, активне сприяння встановленню істини у справі, її швидкому судовому розгляду, наявність у обвинуваченого на утриманні малолітньої доньки ОСОБА_5 , 2013 р.г., матері зі статусами пенсіонера та «Мати-героїня» , а також той факт, що обвинувачений є учасником бойових дій, нагороджений медаллю «Незламним героям російсько-української війни», та раніше не був судимий.
Сукупність вказаних пом`якшувальних обставин, у відповідності до ч.1 ст.69 КК України, що діяла на момент вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого злочину ( 06.11-26.12.2022 р.), суд визнає виключними обставинами, оскільки сукупність наявних та зазначених судом пом`якшувальних обставин, з урахуванням особи винного, істотно знижують ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та приводять суд до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України
Своє рішення в цій частині суд вмотивовує наступним.
У справі відсутні обтяжливі обставини.
Приймаючи рішення про те, яким має бути вид та розмір покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого злочину суд зважає на те, що обвинувачений не має кримінального минулого, інкримінований злочин вчинив вперше, не має підозр у інших кримінальних провадженнях.
З огляду на те, що обвинувачений приймав активну безпосереднью участь в обороні та захисту Держави, на протязі, фактично, останніх двох років воює на передовій, суд робить висновок про те, що він є особою з активною проукраїнською позицією, патріотом та відданим Державі громадянином.
Крім того, обвинувачений перебуває у зрілому та дієздатному віці, маючи при цьому певний життєвий досвід захисту Батьківщини, який може стати в нагоді у майбутньому.
Обвинувачений ОСОБА_4 , як про це зазначено у його службовій характеристиці, є відповідальним, наполегливим, дисциплінованим військовослужбовцем, який ретельно виконує свою роботу, виявляє повагу до командирів та старших за військовим званням, тощо.
Встановлені судовим розглядом обставини вчинення злочину, вчинення інкримінованого злочину під час воєнного стану, хоча, в своїй сукупності, й свідчать про певну суспільну небезпечність інкрімінованого обвинуваченому діяння, разом з тим, з урахуванням виключно позитивної характеристики особи винного, сукупності пом`якшуючих обставин, які суд визнає виключними, відсутності обставин, що обтяжують покарання, та з урахуванням наявності у справі Клопотання командира військової частини НОМЕР_1 , де проходить наразі службу обвинувачений ОСОБА_4 щодо вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому не пов`язаного з позбавленням волі, приводять суд до висновку про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності можливо й без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим, обвинувачений ОСОБА_4 , як про це у судових дебатах зазначив й прокурор, має бути засудженим за ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді позбавлення волі, та у відповідності до ст.58 КК України, призначенням остаточного покарання ОСОБА_4 у вигляді службового обмеження для військовослужбовців, з відрахуванням в дохід держави, враховуючи наявність у обвинуваченого утриманців, в тому числі й малолітньої дитини, 10% його грошового забезпечення.
На переконання суду, саме таке покарання, буде справедливим по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_4 та відповідати приписам закону, зазначеним, зокрема у ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а також відповідно до положень ст. 50 КК України, яка визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.
ОСОБА_4 призначити покарання за ч.5 ст.407 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді позбавлення волі строком два роки.
У відповідності до ч.1 ст. 58 КК України, замість зазначеного покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, остаточно призначити покарання ОСОБА_4 у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк два роки, з відрахуванням, у відповідності до ч.2 ст.58 КК України, в дохід держави 10 % із грошового забезпечення ОСОБА_4 .
До набрання вироком чинності застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 залишати житло за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 цілодобово, за винятком часу пов`язаного з відвідуванням ТЦК, медичних та лікарняних закладів, а також установ соціального захисту.
Зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду.
Покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:
- не відлучатися з населеного пункту, в якому він постійно проживає без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.
Вирок може бути оскаржено до Дніпровського Апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в строк тридцять днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1