Справа № 750/6589/24
Провадження № 1-кс/750/2262/24
У Х В А Л А

10 травня 2024 року м. Чернігів

Слідчий суддя Деснянського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим, -

в с т а н о в и в :

10.05.2024 ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) ОСОБА_3 від 03.05.2024 щодо відмови у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні № 0000215 від 21.06.2023.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Так, стаття 7 КПК України серед основних засад кримінального провадження передбачає забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Її зміст розкривається у статті 24 цього ж Кодексу, відповідно до якої кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відтак, у ній встановлено спосіб реалізації відповідного права. Він врегульований, зокрема, Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Отже, закон обмежує дії сторони кримінального провадження, щодо використання своїх прав. Так як може мати місце зловживання правом, яке не може існувати без умисної форми вини, здійснення права не за призначенням основна ознака, що підкреслюється в рішеннях Європейського суду з прав людини. У рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», в якому Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що з правом особи на справедливий та публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду.

При цьому, ч. 3 означеної статті передбачає, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується.

Разом із тим, подана до суду скарга, не містить жодного посилання щодо місця знаходження слідчого, а саме (поштову адресу), що позбавляє суд можливості своєчасно повідомити таку особу про час розгляду скарги.

Крім цього, до матеріалів скарги не долучена і копія оскаржуваної постанови відповідного слідчого, що унеможливлює суд пересвідчитись в наявності винесеної постанови, а тому зазначене унеможливлює розгляд даної скарги, оскільки така подана без дотримання вимог ст. 303 КПК України, у зв`язку з чим вона не підлягає розгляду саме в цьому суді.

Ці норми закону кореспондуються, відповідно до приписів ст. 304 КПК України, яка передбачає два самостійних інститути, що унеможливлюють розгляд скарги по суті, оскільки законодавець покладає на суд обов`язок повернути скаргу чи відмовити у відкритті провадження саме за умови порушення особою, яка подала суду процедури подачі такої, оскільки це може бути судом перевірене лише до відкриття провадження, але не після того, про що й наголошує принцип диспозитивності.

Керуючись ст. 304 ч. 2 п. 3 КПК України,

у х в а л и в :

Скаргу ОСОБА_2 на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілим повернути як таку, що не підлягає розгляду в цьому суді.

Копію ухвали надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1