УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.04.2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

-якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15.06.2024 року включно.

Учасники судового провадження:

захисник: ОСОБА_5

обвинувачений: ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду, постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. У разі відмови у цілодобовому домашньому арешті застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у мінімальному розмірі. Також просить поновити строк на апеляційне оскарження, пропущений з поважних причин.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15.06.2024 року включно.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необгрунтованою.

Зазначає, що органом досудового розслідування було порушено як предметну так і територіальну підслідність.

Стверджує, що суд під час розгляду клопотання, не звернув уваги, що прокурором порушено вимоги ст. 218 КПК України.

Також зазначає, що прокурором в судовому засіданні не було доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а наведені ним ризики є лише припущенням.

На думку захисника, враховуючи незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, наявна можливість застосування іншого, більш м`якого, запобіжного заходу, який може забезпечити виконання обвинуваченим обов`язків передбачених кримінально-процесуальним законодавством та запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тяжкість обвинувачення не може бути підставою для постійного продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою судді від 25 жовтня 2023 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, ухвалою суду від 10 листопада 2023 року дане кримінальне провадження призначене до судового розгляду, а ухвалою суду від 19.02.2024 року обвинуваченим продовжено строк тримання під вартою до 18.04.2024 року включно.

12.04.2024 року прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_7 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що продовжують існувати всі ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , тому наразі запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин. При цьому, законом не визначено переліку підстав, при наявності яких строк на оскарження підлягає поновленню, і це питання має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.

Згідно з вимогами п.1-1 ч. 2 ст. 395 КПК України, ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення рішення по суті, може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала за результатами клопотання прокурора була постановлена 17.04.2024 року, апеляційну скаргу до суду захисником подано 29.04.2024 року, тобто з пропуском, встановленого ст. 395 КПК України, п`ятиденного строку на оскарження ухвали суду.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що судом повний текст ухвали було направлено захиснику тільки 23.04.2024 року на електронну пошту.

За таких обставин, з метою дотримання права на доступ до суду, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання захисника щодо поновлення строку на апеляційне оскарження, визнати поважними причини пропуску строку та поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.04.2024 року.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Березнегуватського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 . Обґрунтовуючи клопотання, прокурор посилається на існування ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно не працює, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, якому органом досудового розслідування поставлено у вину вчинення трьох епізодів особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, у складі організованої групи, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, а отже з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, обвинувачений може переховуватись від суду.

Слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів вважає вірним зазначене судом першої інстанціє, що наявним є ризик того, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків з метою зміни показань, наданих ними на досудовому розслідуванні, оскільки обвинувачений обізнаний про їх анкетні дані.

Судом першої інстанції також було враховано, що відповідно до обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, пов`язаного зі збутом особливо небезпечних психотропних речовин військовослужбовцям Збройних сил України, які залучені до захисту суверенітету і територіальної цілісності України, що передбачає наявність корисливого мотиву в його діях, дає підстави вважати, що він може продовжити свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення пов`язані з незаконним обігом особливо небезпечних психотропних речовин.

Вищенаведене вказує на існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме наявність ризиків переховування обвинуваченим від суду, незаконного впливу на свідків у вказаному кримінальному провадженні. Також існує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити інші злочини, тобто продовжити свою злочинну діяльність.

Тому не є слушними доводи захисника, щодо відсутності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи захисника щодо того, що незадовільний стан здоров`я обвинуваченого є підставою для зміни йому запобіжного заходу, не є слушними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 гл. 2 розділу X Наказу Міністерства юстиції «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України» від 14.06.2019 р. № 1769/5, надання ув`язненим і засудженим медичної допомоги, у тому числі екстреної медичної допомоги, що не може бути надана у медичній частині, здійснюється відповідно до ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», ст. ст. 8, 107, 116 КВК, Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10.02.2012 р. № 239/5/104, Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572.

Відповідно до п. 3 гл. 2 розділу X зазначеного Наказу, у слідчому ізоляторі здійснюються медичний контроль за станом здоров`я ув`язнених і засуджених шляхом проведення медичних оглядів та обстежень, виявлення осіб, які потребують лікування та постійного медичного нагляду, проведення щодо них лікувально-оздоровчих заходів з метою збереження здоров`я і працездатності, амбулаторне і стаціонарне лікування відповідно до системи стандартів у сфері охорони здоров`я, клінічних протоколів надання медичної допомоги в порядку, передбаченому законодавством.

Надання медичної допомоги особам, взятим під варту, здійснюється відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 10.02.2012 р. №239/5/104, відповідно до якого, у разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах слідчого ізолятору (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного перелік та керівництво слідчого ізолятору забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини слідчого ізолятору закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку. Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

Отже, лікування обвинуваченого, у разі наявності у нього захворювань, можливе в умовах слідчого ізолятора та не може слугувати підставою неможливості застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Твердження захисника про те, що органом досудового розслідування було порушено як предметну так і територіальну підслідність є неприйнятними, оскільки ці обставини не є предметом розгляду при вирішенні судом питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому. Суд дасть оцінку цим обставинам при ухваленні вироку після закінчення розгляду справи по суті.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 статті 177 КПК України, а також серйозність висунутого ОСОБА_6 обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід, як того просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Клопотання захисника ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк захиснику ОСОБА_5 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на апеляційне оскарження ухвали Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.04.2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.04.2024 року, якою стосовно ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: