Справа №408/5890/16-к
Провадження №1-кп/0186/90/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2024 року м.Першотравенськ.

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар - ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Першотравенську кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000400 від 26 жовтня 2016 року, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.м.т.Тересва, Тячівського району, Закарпатської області, освіта середня, одруженого, непрацюючого, призваного на військову службу по мобілізації 11 лютого 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , стрілець-помічник гранатометника другого аеромобільно-десантного відділення першого аеромобільно-десантного взводу третьої аеромобільно-десантної роти військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_2 , на обліку в лікарів нарколога та психіатра неперебуваючого, несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №1 13-УШ, наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 11 лютого 2015 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , призвано на військову службу по мобілізації та для подальшого проходження військової служби скеровано до військової частини пп НОМЕР_2 .

Відповідно до наказу командира військової частини пп НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 березня 2015 року №46, солдата - ОСОБА_5 , зараховано до списків особового складу військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) та призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника другого аеромобільно-десантного відділення першого аеромобільно-десантного взводу третьої аеромобільно-десантної роти у військовому званні - «солдат».

У відповідності до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №1 13-VI11, з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, оголошено проведення протягом 2015 року часткової мобілізації у три черги протягом 210 діб.

Згідно вимог ч.10 ст.1 Закону України «Про оборону України», ч.8 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Солдат - ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), відповідно до вимог ст.ст.9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі.

Натомість, солдат - ОСОБА_5 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину проти порядку несення військової служби (військового злочину), за наступних обставин.

Так, відповідно до наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини пп НОМЕР_1 - майора ОСОБА_6 , військовослужбовцю вищевказаної військової частини солдату - ОСОБА_5 , надано щорічну основну відпусту терміном на 15 діб, у період із 28 вересня по 12 жовтня 2015 року. 13 жовтня 2015 року о 08 годині 30 хвилин солдат ОСОБА_5 повинен був повернутися до розташування військової частини пп НОМЕР_1 та приступити до виконання службових обов`язків.

Однак, 13 жовтня 2015 року о 08 годині 30 хвилин у ході ранкового шикування та перевірки наявності особового складу виявлено відсутність у строю солдата - ОСОБА_5 , який не з`явився до розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) після закінчення терміну відпустки, натомість, залишився за місцем постійного проживання: АДРЕСА_2 , де проводив відведений на службу час на власний розсуд.

Ужиті командуванням військової частини пп НОМЕР_1 розшукові заходи, спрямовані на встановлення місцезнаходження солдата - ОСОБА_5 , позитивного результату не принесли.

24 квітня 2016 року солдата - ОСОБА_5 , затримано представниками Тячівського відділу ГУНП у Закарпатській області, за підозрою у вчиненні злочину, передбачено ч.4 ст.407 КК України, після чого, 25 квітня о 17.00 годині доставлено до першого відділу військової прокуратури Луганського гарнізону.

Увесь період: із 08 години 30 хвилин 13 жовтня 2015 року по 17.00 годину 25 квітня 2016 року солдат - ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини пп НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині пп НОМЕР_1 , у порушення вимог ст.ст.9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, умисно, без поважних причин та у відсутність дозволу відповідного командування військової частини пп НОМЕР_1 , не з`явившись у визначений строк, тобто 13 жовтня 2015 року о 08 годині 30 хвилин із відпустки до розташування військової частини пп НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), службові обов`язки не виконував. При цьому, не вживаючи жодних заходів задля повернення в розташування військової частини і, не заявляючи про своє місцезнаходження до правоохоронних органів чи органів державного управління, маючи реальну змогу це зробити, проводив час на власний розсуд по місцю постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 .

28 лютого 2024 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону - ОСОБА_3 , якій, на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000400 від 26 жовтня 2016 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні - ОСОБА_5 , з участю захисника адвоката ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України, у приміщенні Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Шевченка, буд.№7, діючи добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок, укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої: обвинувачений - ОСОБА_5 , беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин, у повному обсязі пред`явленого обвинувачення, під час досудового розслідування щиро розкаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину, є учасником АТО, під час судового провадження зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, щиро розкаятися.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому - ОСОБА_5 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі на строк три роки, зі звільненням, на підставі ст.75 КК України, від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбаченх ст.76 КК України.

Згідно ч.3 ст.75 КК України тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

В угоді також передбачені наслідки укладення угоди, її затвердження та невиконання, які роз`яснені ОСОБА_5 .

Прокурор - ОСОБА_3 , в судовому засіданні угоду про визнання винуватості підтримала, просила її затвердити, призначивши обвинуваченому покарання, передбачене в угоді , у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування основного покарання з іспитовим строком і покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Обвинувачений - ОСОБА_5 , винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, визнав повністю, від дачі показань відмовився та надав згоду на застосування узгодженого виду покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, зі звільненням його, на підставі ст.75 КК України, від відбування основного покарання з випробуванням та покласти обов`язки, передбачені ст.76 КК України. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити йому узгоджене сторонами покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат - ОСОБА_4 , у судовому засіданні просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене сторонами покарання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2 ст.468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких і тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

Сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст.472 КПК України, Закону України про кримінальну відповідальність, в тому числі, щодо правової кваліфікації кримінального правопорушення та щодо узгодженої міри покарання, яка передбачена санкцією ч.4 ст.407 КК України.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, переконався, що кваліфікація дій обвинуваченого по ч.4 ст.407 КК України (в редакції 2015 року) є правильною, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України.

Укладення угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений - ОСОБА_5 , повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

На підставі ст.65 КК України, п.1 Постанови Пленуму ВССУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Міра покарання, яка узгоджена сторонами, є достатньою для виправлення, перевиховання обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Крім того, при призначені покарання враховано, що ОСОБА_5 є таким, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, є особою похилого віку та учасником АТО, беззастережно визнав свою винуватість, відсутнє заподіяння кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину.

Відповідно до вимог ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч.7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Таким чином, за наслідками розгляду угоди про визнання винуватості під час судового провадження, суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону, врахувавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про наявність правових підстав для прийняття рішення про затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим, призначення ОСОБА_5 , узгодженої сторонами міри покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та ухвалення обвинувального вироку.

Так як укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, обвинувачений відмовився від здійснення права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а саме: від допиту під час судового розгляду свідків обвинувачення, подання клопотання про виклик свідків і подання доказів, що свідчать на його користь; що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, щиро розкаявся в скоєному, активно сприяв розкриттю злочину, є особою похилого віку та учасником АТО, тобто угода відповідає вимогам цього Кодексу, закону та ухваленню вироку, тому суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_5 покарання по ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, із застосуванням ст.75 і ст.76 КК України, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень, як ним, так і іншими особами.

Кваліфікація скоєного ОСОБА_5 по ч.4 ст.407 КК України (в редакції 2015 року) правильна, за ознакою - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в частині другій статті ст.407 КК України.

Обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст.66 КК України, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують покарання, передбачені ст.67 КК України, відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 394, 468, 469, 472, 473, 474, 475 КПК України, - суд

У Х В А Л И В :

Затвердити укладену 28 лютого 2024 року між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону - ОСОБА_3 , якій, на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000400 від 26 жовтня 2016 року, з одного боку, та обвинуваченим у цьому провадженні - ОСОБА_5 , з участю захисника адвоката ОСОБА_4 , з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України, у приміщенні Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за адресою: Дніпропетровська область, м.Новомосковськ, вул.Шевченка, буд.№7, угоду про визнання винуватості, за умовами якої: обвинувачений ОСОБА_5 , беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин, у повному обсязі пред`явленого обвинувачення, під час досудового розслідування щиро розкаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю злочину, є учасником АТО, під час судового провадження зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, щиро розкаятися.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому - ОСОБА_5 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, у виді позбавлення волі строком на три роки, зі звільненням, на підставі ст.75 КК України, від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням обов`язків, передбаченх ст.76 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції 2015 року), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в один рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідність пунктів 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції після його проголошення.

Вирок Першотравенського міського суду Дніпропетровської області на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1)обвинуваченим, його захисником, законним представником, виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2)прокурором виключно з підстав призначення покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому, згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу, угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1 .