Справа № 201/3324/24
Провадження № 1-кс/201/1144/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі слідчого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 від 19.03.2024 року, у кримінальному провадженні за № 0000166 від 05.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, про відмову у задоволенні клопотання щодо повернення тимчасово вилученого майна

У судовому засіданні приймали участь:

представник ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції),

слідчий ОСОБА_5

УСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову старшого слідчого слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 від 19.03.2024 року, у кримінальному провадженні за № 0000166 від 05.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, про відмову у задоволенні клопотання щодо повернення тимчасово вилученого майна, у якій просить суд: скасувати постанову старшого слідчого 2 го відділення слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 про відмову в задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна на адресу скаржника ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню за № 0000166 від 05.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України та ухвалити про повернення на адресу скаржника ОСОБА_4 предметів, схожих на грошові кошти, в іноземній валюті у кількості 300 (триста) купюр номіналом 100 (сто) доларів США, саме тих, які було вилучено за місцем мешкання ОСОБА_6 в ході проведення обшуку 27.09.2023 року, як власнику.

В обґрунтування скарги зазначено, що 19.03.2024 року старший слідчий 2 відділення слідчого відділу 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 , розглянувши клопотання скаржника ОСОБА_4 , щодо повернення тимчасово вилученого майна, яке було вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання її сина - ОСОБА_6 , по кримінальному провадженню за № № 0000265 від 05.04.20223 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, постановив про відмову у задоволенні клопотання. З прийнятим процесуальним рішенням слідчого про відмову в задоволенні клопотання, скаржниця не згодна, з огляду на наступне. Відмовляючи в задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, слідчий в постанові вказав, що клопотання не підлягає задоволенню, у зв`язку із тим, що зазначені адвокатом в клопотанні речі відповідають вимогам ст. 98 КПК України, зокрема є матеріальними об`єктами, які містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також в постанові слідчий вказав, що вилучене в ході обшуку майно не має статусу тимчасово вилученого майна. Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий не врахував наступного: 27.09.2023 року, у період часу із 07.24 до 12.08 часу, за місцем мешкання ОСОБА_6 - АДРЕСА_1 , було проведено обшук, на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22.09.2023 року (справа № 201/11415/23; провадження № 1- кс/201/4095/2023). В резолютивній частині ухвали, вказано про надання дозволу для групи слідчих, у тому числі на проведення обшуку, з метою відшукання, виявлення та вилучення, у тому числі грошових коштів, здобутих злочинним шляхом. За результатами проведення обшуку ст. слідчим з ОВС СВ 3 Управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській області ОСОБА_7 по кримінальному провадженню за № 0000265 від 05.04.20223 року, за ознаками чинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, було складено протокол обшуку. Під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 приймала участь його мама заявник ОСОБА_4 (про це вказано в протоколу обшуку). Протоколом обшуку підтверджено вилучення, у тому числі предметів, схожих на грошові кошти, в іноземній валюті у кількості 300 (триста) купюр номіналом 100 (сто) доларів США. ОСОБА_4 в протоколі обшуку вказала про природу знайдених коштів: вони належить їй та її чоловіку ОСОБА_8 , та були отримані внаслідок продажу належних їм ТЗ та знаходилися на зберіганні за місцем мешкання їх сина, у якого проводився обшук. На підтвердження наведеного, ОСОБА_4 надала слідчому, як доказ придбання, а в подальшому продажу ТЗ документи: акт приймання передачі ТЗ від 21.01.2023 року за № 589/М, а також Договір купівлі продажу ТЗ № 8046/2023/3991829 від 12.08.2023 року (вказані документи в копіях були додані до клопотання про повернення тимчасово вилученого майна). В ході обшуку слідчий вилучив вказані кошти, так як вважав, що встановлені в ході обшуку грошові кошти, здобуті злочинним шляхом. Саме тому, на підставі положень ч. 7 ст. 236 КПК України, слідчий не звертався до суду із клопотанням про арешт вилученого майна, не вважаючи вказане майно тимчасово вилученим. 11.10.2023 року ОСОБА_4 була допитана слідчим по провадженню за № 0000265 від 05.04.20223 року в якості свідка та будучи під присягою свідка та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від надання показань та за надання завідомо неправдивих показань, підтвердила факт отримання грошей внаслідок купівлі продажу автівки (протокол допиту від 11.10.2023 року в матеріалах провадження). Згідно наданого ОСОБА_4 Договору купівлі продажу ТЗ від 12.08.2023 року, вона продала ТЗ та отримала суму за продаж - 1 169 000 (один мільйон сто шість десять дев`ять тисяч) грн. Курс гривні до долару США, станом на 12.08.2023 року, був 37.0/37.7 що підтверджує належність вилучених грошей у розмірі 30 000 доларів США в ході обшуку у ОСОБА_6 тій сумі, яка вказана в Договорі та яку отримала ОСОБА_4 від продажу авто. Копія договору купівлі продажу ТЗ було додано до клопотання про повернення майна. Не вважаючи вилучені кошти тимчасово вилученим майном, слідчий із клопотанням про проведення арешту вилучених в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_6 грошей, до суду не звертався, із урахуванням того, що в ухвалі суду про проведення обшуку вказано про цілі обшуку, серед яких: відшукання, виявлення та вилучення, у тому числі грошових коштів, здобутих злочинним шляхом. Станом на момент звернення зі скаргою на постанову слідчого, слідчий виділив в окреме провадження матеріали, щодо ОСОБА_6 , у тому числі й матеріали, щодо обшуку та вилучення коштів, належних його матері заявниці ОСОБА_4 Виділений матеріал внесений до ЄРДР за №0000166 від 05.03.2024 року за кваліфікацією ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України. Станом на момент звернення зі скаргою на постанову слідчого, підозру ані для ОСОБА_6 , за місцем якого проводився обшук, ані власнику грошей ОСОБА_4 , не вручено; Доказів того, що встановлені та вилучені в ході обшуку кошти здобуті злочинним шляхом органом досудового слідства не встановлено та й не могло бути встановлено, оскільки є докази їх отримання внаслідок продажу ТЗ, доказом чого є надані раніше та додані до цього клопотання документи, та відсутність підозри як для власника коштів, так й для її сина, якого вилучені кошти зберігалися за місцем мешкання. На підставі викладеного скаржник вважає, що вилучені в ході обшуку у ОСОБА_9 предмети, схожі на грошові кошти, які належать його матері ОСОБА_4 , є тимчасово вилученим майном, а як наслідок - до їх арешту повинна бути застосована процедура, передбачена положеннями ст. 171, 173 КПК України. З урахуванням того, що така процедура слідчим не проводилася скаржник вважає, що вилучені кошти підлягають поверненню, про що й просила у клопотанні при зверненні до слідчого. Слідчий вважає, що вилучені кошти не є тимчасово вилученим майном, так як про дозвіл на їх вилучення прямо вказано в ухвалі суду про проведення обшуку, саме тому із клопотанням про проведення арешту слідчий не звертався на адресу суду у встановлений законом термін. З урахуванням того, що доказів належності вилучених коштів саме до таких, які здобуті злочинним шляхом досудовим слідством не встановлено, доказом чого є постанова слідчого від 19.03.2024 року, що є предметом оскарження, скаржник вважає що постанова слідчого підлягає скасуванню як необґрунтована, а клопотання скаржника ОСОБА_4 про повернення тимчасово вилученого майна задоволенню. Представник скаржника у судовому засіданні свою скаргу підтримав, просив задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у скарзі.

Слідчий у судовому засіданні просив скаргу не задовольняти, а інше - залишити на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Приписами ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантовано право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування визначено та регламентовано главою 26 КПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржене рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Судом встановлено, що слідчим відділом 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 від 05.04.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

27.09.2023 року на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2023, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено, зокрема грошові кошти у розмірі 30000 доларів США.

28.09.2023 року постановою старшого слідчого слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 вилучені 27.09.2023 в ході обшуку матеріальні об`єкти, зокрема грошові кошти у розмірі 30000 доларів США, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000265 від 05.04.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу обласної прокуратури ОСОБА_10 виділено з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000265 від 05.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, матеріали досудового розслідування за фактом провадження невстановленими особами-громадянами України за попередньою змовою господарської діяльності (ООО «Медиателесеть») у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора в окреме кримінальне провадження за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, якому присвоєно № 0000166.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження додатками до постанови про виділення матеріалів досудового розслідування від 05.04.2023 з матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000265 від 05.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України є, зокрема: Клопотання про проведення обшуку від 21.09.2023 по вул. Перспективна, на 6 арк. (Копія); Ухвала про проведення обшуку від 22.09.2023 по вул. Перспективна на 1 арк. (Копія); Протокол обшуку від 27.09.2023 по вул. Перспективна на 4 арк. та DVD диск з додатком до обшуку (Копія); Постанова про визнання речовим доказом від 28.09.2023 на 5 арк. (Копія); Речовий доказ: грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, які були вилучені 27.09.2023 під час обшуку у ОСОБА_6 ; Постанова про зміну місця зберігання речових доказів від 23.02.2024 на 4 арк. (Копія).

Також судом встановлено, що слідчим відділом 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000166 від 05.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

18.03.2024 адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях із клопотанням про повернення на адресу скаржника ОСОБА_4 , як власника коштів, предметів, схожих на грошові кошти, в іноземній валюті у кількості 300 (триста) купюр номіналом 100 (сто) доларів США, які було вилучено за місцем проживання її сина ОСОБА_6 в ході проведення обшуку 27.09.2023 року, на підставі ч. 5 ст. 171 КПК України.

У подальшому постановою старшого слідчого слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 від 19.03.2024 року, у кримінальному провадженні за №0000166 від 05.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, у задоволенні клопотання про повернення тимчасово вилученого майна відмовлено з підстави визнання вилучених речей речовим доказом та триваючим на теперішній час досудовим розслідуванням.

Представником заявника, як на підтвердження своїх доводів, було також надано договір купівлі продажу 8046/2023/3991829 транспортного засобу від 12.08.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_4 в особі ОСОБА_6 продала транспортний засіб марки «Mazda» моделі «CX-30» 2022 року випуску та отримала за продаж грошові кошти в сумі 1 169 000 (один мільйон сто шість десять дев`ять тисяч) грн.

Так, за своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна у ході проведеного обшуку, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Така позиція узгоджується із частиною 5 статті 9 КПК України, відповідно до якої кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно з ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна, при цьому можливість визнання такого майна речовим доказом, законодавець не вказує.

Порядок тимчасового вилучення майна регламентовано ст. 168 КПК України, яка вказує, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Аналізуючи правовий зміст ч. 7 ст. 236 і частини 1 ст.98 КПК України, ч. 2 ст.168 КПК України, де вказано, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку або огляду, можливо зробити висновок про те, що речі і документи, вилучені при проведенні обшуку, мають одних з двох процесуальних статусів: 1) речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на їх відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку і 2) речі та документи, які не входять до цього переліку, тобто, - тимчасово вилучене майно, яке перебуває в такому статусі відповідно до ч. 1 ст.167 КПК України до вирішення питання про його арешт або повернення.

Законодавцем в статті 169 КПК України визначено підстави повернення тимчасового вилученого майна, зокрема зазначено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Із зазначеної норми вбачається, що однією із підстав повернення тимчасового вилученого майна є випадки, передбачені частиною п`ятою статті 171 КПК України, тому майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Тобто, у випадку не подання слідчим, прокурором не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна клопотання про його арешт, тимчасово вилучене майно повертається особі в якої його було вилучено.

Слідчим суддею встановлено, що незважаючи на вимоги зазначених норм чинного кримінально-процесуального закону, органом досудового розслідування після вилучення майна не було подано слідчому судді клопотання про накладення арешту на це майно, що свідчить про наявність правових підстав для повернення вказаного майна, відповідно до вимог ст. 169 та ч. 6 ст. 173 КПК України.

Згідно з ч.3 ст. 110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Однак, як встановлено слідчим суддею зі змісту оскаржуваної постанови старшого слідчого слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 від 19.03.2024 року, у кримінальному провадженні за № 0000166 від 05.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, про відмову у задоволенні клопотання, слідчим не наведені правові підстави та мотиви прийняття такого рішення.

Так, постанова слідчого містить лише посилання на те, що вилучені речі визнані речовим доказом у кримінальному провадженні, досудове розслідування якого на теперішній час триває.

Наведене свідчить про те, що вказана постанова не відповідає вимогам частини 5 ст.110 КПК, згідно з якою постанова слідчого складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, та мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування і посилання на положення Кримінального процесуального кодексу.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга в цій частині підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Також при винесенні даного рішення слідчий суддя приймає до уваги, що обов`язок доведення існування, тієї обставини, яка вказує на відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, покладається на слідчого та/або прокурора, а обов`язок перевірки цих обставин - на слідчого суддю при розгляді відповідного клопотання чи скарги, а також враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в матеріалах судового провадження за скаргою даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння ОСОБА_4 належним їй майном.

Стороною обвинувачення не доведено та не надано доказів, які б давали підстави для утримання майна ОСОБА_4 , яка не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, оскільки доказів, які б могли свідчити, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди, а також містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадженні за № 0000166 від 05.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

За вказаних обставин позиція органу досудового розслідування щодо неповернення майна його законному володільцю спростовується, тобто за встановлених обставин вбачається, що вилучене майно не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, що як наслідок свідчить про бездіяльність сторони обвинувачення, яка полягає у неповерненні майна, що вилучено під час проведення обшуку, яку необхідно усунути шляхом зобов`язання її повернути вилучене майно власнику, що узгоджується з приписами п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку, що дана скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 167-169, 171, 236, 303, 304, 309 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 від 19.03.2024 року, у кримінальному провадженні за № 0000166 від 05.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, про відмову у задоволенні клопотання щодо повернення тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_5 від 19.03.2024 року, у кримінальному провадженні за № 0000166 від 05.03.2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, про відмову у задоволенні клопотання.

Зобов`язати уповноваженого слідчого слідчого відділу 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк Луганської області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях у кримінальному провадженні за № 0000166 від 05.03.2024 року повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене під час проведення 27.09.2023 обшуку у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 майно, а саме: грошові кошти у розмірі 30000 доларів США.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено і проголошено о 16-50 годині 04.04.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1