Справа № 700/284/24
Провадження № 1-кп/700/77/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 р. Лисянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Лисянка кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бужанка Лисянського району Черкаської області, житель АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Лисянського районного суду Черкаської області від 29 березня 2024 року за ст. 126-1 КК України, інвалідом, депутатом, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, учасником бойових дій не являється, на утриманні дітей та осіб похилого віку не має, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України.

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022, Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-ІХ, на усій території України оголошено загальну мобілізацію, яка на даний час продовжена.

ОСОБА_4 , є військовозобов`язаним, відповідно до довідки військово - лікарської комісії №6/20 від 05.03.2024 року визнаний придатним до проходження військової служби та підлягав призову на військову службу під час загальної мобілізації.

Перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 05.03.2024 о 12 год 00 хв отримав бойову повістку про виклик на 05 год 00 хв. 06.03.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для призову на військову службу до лав Збройних Сил України під час загальної мобілізації для подальшої відправки до команди № НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 , будучи у встановленому законом порядку повідомлений працівниками вищеказаного центру про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу, достовірно знаючи, що відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року №3543 -ХII, Указу Президента України №64-2022 від 24 лютого 2022 року «Про ведення воєнного стану на території України», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні запроваджено введення воєнного стану, відповідно діє особливий період згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року №69-2022 проводився призов на військову службу за мобілізацією, діючи умисно, з метою ухилення від призову за мобілізацією, після визнання його військово - лікарською комісією придатним до військової служби за станом здоров`я та не маючи права на відстрочку від призову, в порушення вимог статті 65 Конституції України, статей 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25 березня 1992 року №2232-ХП, статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 24.02.2022 року №69-2022, 08 березня 2024 року письмово відмовився від проходження військової служби під час мобілізації та у такий спосіб ухилився від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, тобто ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю. При цьому зазначив, що він визнає і не оспорює ті факти і докази, які викладені в обвинувальному акті, проте боїться за своє життя та здоров`я, а тому воювати не бажає. Був залучений підрядною організацією для влаштування захисних укріплень на лінії фронту у Донецькій області, за що отримував заробітну плату, то на таку роботу згідний.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності її позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_4 знайшло своє підтвердження у судовому засіданні у повному обсязі, його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ст. 336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 65 та 68 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характеризуючи дані на винну особу та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Злочин передбачений ст. 336 КК України є нетяжким злочином. Обвинувачений по місцю проживання характеризується посередньо, має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає визнання вини обвинуваченим.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи визнання вини обвинуваченим, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі, передбачене санкцією ст.336 КК України.

Даний вид та розмір покарання є справедливим, пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого злочину та його наслідкам.

Суд також враховує, що саме по собі визнання своєї провини ще не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання свідчить про рішучість стати на такий шлях, самоосуд свого вчинку. Щире каяття слід відрізняти від визнання провини з метою створити формальні підстави для пом`якшення кримінальної відповідальності.

Разом із тим, незаперечення і визнання обвинуваченим об`єктивного розвитку подій автоматично не свідчить про його щире каяття, про відвертий осуд своєї поведінки і відповідне суб`єктивне ставлення до вчиненого.

За відсутності ж щирого каяття, визнання вини є формальним твердженням, яке підтверджує факт лише сам вчинення інкримінованих дій, і його покладення в обґрунтування висновку про можливість виправлення без відбування покарання є необґрунтованим.

За приписами статей 50, 65 та 75 КК питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а і виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Тому, в аспекті дотримання приписів статей 50, 65 КК України, неможливо обгрнутувати яким чином звільнення від відбування покарання з випробуванням за приписами ст. 75 КК забезпечує досягнення мети загальної превенції злочинів, передбачених ст. 336 КК.

Натомість, звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в цьому провадженні демотивує інших осіб, які підлягають мобілізації, створює в очах громадян та суспільства негативне враження безладдя та безкарності, знижує рівень військової дисципліни і боєздатність підрозділів Збройних Сил України та інших військових формувань.

Суду не надано будь-яких перконливих доказів для застосування ст. 75 КК України, а навпаки, враховуючи репутацію обвинуваченого та наявність у нього не знятої та непогашеної судимості за інше кримінальне правопорушення, підстав для звільнення від вдібування покарання не встановлено.

Запобіжні заходи не обиралися. Речові докази необхідно залишити у справі. Підстав для обрання запобіжного заходу не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373,374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 336 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралася.

Початок відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Речові докази у справі, а саме: відповідь начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.03.2024 вих. №2/78 на 1арк. рапорт старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 на 1 арк., копія довідки №5/20 військово - лікарської комісії ОСОБА_4 на 1 арк., копія картки обстеження та медичного огляду №235 КНП «Лисянська територіальна лікарня» на 1 арк., копія заяви начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від ОСОБА_4 про відмову від мобілізації на 1 арк., копію бойової повістки виписаної на ОСОБА_6 від 05.03.2024 по явку до ТЦК та СП від 06.03.2024 на 1 арк., копія паспорта громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_4 із додатком на 2 арк. - залишити у справі.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Лисянський районний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 376 КПК України копію негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя - ОСОБА_1