ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1623/24 Справа № 207/2743/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000290 за апеляційної скаргою обвинуваченого на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська , громадянина України , освіта середня , працюючого ПП «Діамант» , не одруженого , не маючого на утриманні неповнолітніх дітей , який проживає по АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 травня 2023 року ухвалено виконувати самостійно .

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_7 9 квітня 2023 року приблизно о 22.00 годині перебував у громадському транспорті, а саме: міському трамваї маршруту № 2 м. Кам`янське, який здійснює свій рух починаючи із зупинки «ДМК» до кінцевої зупинки «Дунайська» м. Кам`янське за графіком.

Під час руху вищевказаного трамвая ОСОБА_7 сів поряд з потерпілим, який, сидячи на сидінні спав, та мав при собі чоловічу сумку , в якій знаходився мобільний телефон марки «Realme 6 Pro», 8 Gb/128 Gb Lightning Blue ІМЕ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 , в цей час у ОСОБА_7 раптово виник прямий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливою метою та корисливим мотивом, ОСОБА_7 , діючи таємно, умисно, повторно, в умовах воєнного стану, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, скориставшись тим, що власник мобільного телефону марки «Realme 6 Pro», 8 Gb/128 Gb Lightning Blue ІМЕ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 спав і не контролює своє майно, будучи упевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав мобільний телефон марки 8Gb/128Gb Lightning Blue ІМЕ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , s/n: НОМЕР_3 , що належав потерпілому ОСОБА_8 , вартістю 5599,80 гривень.

Заволодівши викраденим майном, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому майнову шкоду на вищезазначену суму.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення покарання та, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, визначених п.п. 1,2 ч. 1 п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений посилається на невідповідність призначеного йому покарання, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, внаслідок суворості. На переконання обвинуваченого, суд, призначаючи йому покарання не в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення та його особу, який офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем мешкання, вину визнав, про вчинене щиро жалкує, активно сприяв слідству у розкритті злочину, відшкодував завдану шкоду потерпілому, що судом, безпідставно не було визнано, як обставини, що пом`якшують йому покарання, а також і відсутність у нього обставин, що обтяжують покарання. За таких обставин, обвинувачений вважає, що суд мав всі підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та просила залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Обвинувачений та потерпілий. Належним чином повідомленні про час, дату та місце апеляційного перегляду, до зали суду не з`явилися, заяв та клопотань про відкладення чи особисту участь не подавали, а відтак, враховуючи положення ст. 405 КПК України, їх не прибуття не перешкоджає проведенню розгляду.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо невідповідності призначеного йому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, відповідно, внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, разом з цим, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції вказаних вимог закону було дотримано в повній мірі.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за особливо тяжкий злочин, щиро кається у вчиненні злочину, шкоду відшкодовано в повному обсязі, а також наявність обставини, що помякшує покарання щире каяття, та відсутність тих, що обтяжують покарання.

Отже, з урахуванням вищевказаного, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення на мінімальний строк, з його реальним відбуванням, яке, на думку колегії суддів, повною мірою відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і не є несправедливим через його суворість, й суд обгрунтовано не застосував положення ст.ст. 75, 76 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд не надав належної оцінки його особі, а саме тому, що він офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем мешкання, вину визнав, про вчинене щиро жалкує, відшкодував завдану шкоду потерпілому, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні, а повне щире каяття було визнано судом, як обставина, що пом`якшує обвинуваченому покарання.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що завдану шкоду потерпілому було відшкодовано не активними діями обвинуваченого, а шляхом повернення викраденого майна потерпілому працівниками поліції.

Посилання обвинуваченого на те, що суд безпідставно не врахував обставиною що помякшує покарання активне сприяння слідству у розкритті кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, й такої обставини не було встановлено, як органом досудового розслідування так і судом першої інстанції.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17). При цьому, визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань ще підтверджує наявності такої обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

До того ж, обвинувачений посилаючись в скарзі на активне сприяння слідству, не зазначає, у чому саме полягала активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам, й вказаний факт не знайшов свого відображення в матеріалах кримінального провадження, зокрема і того, що обвинувачений надавав органам досудового розслідування будь-яку допомогу в розкритті невідомих їм обставин справи або іншим чином сприяв розкриттю злочину.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу й на фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив умисний, тяжкий, корисливий злочин проти власності, за обтяжуючих обставин, а саме повторно та в умовах воєнного стану.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Встановлення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України, полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

В цьому провадженні суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 роки та не знайшов підстав ддля звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, з чим погоджується і апеляційний суд та вважає, що призначене судом покарання ОСОБА_7 в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе при реальному відбуванні призначеного судом покарання, й підстав вважати його занадто суворим, як і підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, не убачається.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги обвинуваченого та захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 лютого 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4