печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування арешту майна

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , звернулася до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

В обґрунтування вимог клопотання представник зазначає, що арешт накладено необґрунтовано.

Представник у судовому засіданні клопотання про скасування арешту підтримала у повному обсязі, просила задовольнити.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду клопотання встановлено, що Головним слідчим управлінням ональної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000640 від 14.07.2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 209 КК України .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/586/24-к від 09.01.2024 задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З ухвал слідчого судді вбачається, що метою накладення арешту на майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є збереження речових доказів.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також за умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України слідчий суддя повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу арешту майна; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального судочинства.

Разом з тим, в ухвалі про накладення арешту на майно відсутні будь-які посилання на обставини, які б підтверджували, що земельна ділянка відповідає критеріям речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, тобто була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегла на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, була об`єктом кримінально протиправних дій чи набута кримінально протиправним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а визнання слідчим чи прокурором того, чи іншого майна речовими доказами за відсутності передбачених законом критеріїв не тягне безумовного обов`язку слідчого судді у збереженні арешту.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Під час розгляду клопотання про скасування арешту судом встановлено, що предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000640 від 14.07.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 2,3 ст. 358, ч. 2 ст. 364 та ч. 3 ст. 209 КК України незаконне безоплатне виділення та наступне відчуження земельних ділянок на території Білогородської сільської ради у період з жовтня 2015 року по жовтень 2020 року.

Однак, судовим розглядом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1:01:082:5339, площею 0,105 га, зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в рівних частках на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2023 року, що посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_8 за реєстровим номером 2062, цільове призначення: - 02.01. «Для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що прокурором не спростовано.

Також, твердження органу досудового розслідування щодо набутуття земельної ділянки безоплатно спростовується тим, що дана ділянка була набута шляхом укладення договору купівлі-продажу.

Окрім цього, слідчим суддею під час розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , не мають жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0000640, а відтак не є особами, щодо яких може бути застосовано захід кримінально-правового характеру, а також не може бути забезпечено мети арешту майна у кримінальному провадженні.

Тому позбавлення власників майна права розпоряджатися власним майном за умови недоведеності його причетності до вчинення кримінальних правопорушень, що розслідуються у кримінальному провадженні № 0000640 та його невідповідності критеріям ст. 98 КПК України є втручанням у їх право володіти своїм майном, а зазначені обставини у їх сукупності свідчать про наявність підстав для скасування арешту, з метою забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретних осіб, а також у зв`язку із відсутністю обгрунтованих підстав для його застосування, а відтак клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/586/24-к від 09 січня 2024 року, а саме з:

земельної ділянки з кадастровим номером 1:01:082:5339 площею 0,105 га.

Скасувати заборону державним органам та органам нотаріату вчиняти будь-які дії пов`язані з відчуженням, зміною цільового призначення, поділом, заставою або іншого виду зміни власників щодо земельної ділянки.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1