Справа № 541/531/24
Провадження № 1-кс/541/176/2024
У Х В А Л А

Іменем України

15 лютого 2024 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миргород клопотання старшого дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному 11.02.2024 року до ЄРДР за № 0000041 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

встановив:

Старший дізнавач СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна (речей), а саме на пару кросівок чорного кольору марки «New Balance», модель «Classic 574», власником яких є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1

Клопотання обґрунтовує тим, що 10.02.2024 близько 20:50 год військовослужбовець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні магазину «Продукти», що розташований за адресою: вул. Старосвітська, 29, м. Миргород Полтавської області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної не поваги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, тимчасово припинив нормальну роботу діяльності даного магазину.

Під час проведення огляду місця події 10.02.2024 у приміщенні вказаного магазину виявлено та вилучено: шляхом дактилоскопіювання на чорну плівку слід взуття з поверхні скляних дверей холодильника, яку запаковано до паперового конверту з підписами понятих.

13.02.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав пару кросівок чорного кольору марки «New Balance», модель «Classic 574», в яких він перебував у вечері 10.02.2024. Цього ж дня дану пару кросівок під час огляду речей вилучено та поміщена до полімерного пакету, який зв`язано ниткою, кінці якої скріплені паперовою биркою з підписами понятих.

Постановою старшого дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 13.02.2024 вилучені кросівки у ОСОБА_3 визнано речовими доказами та визначено місце їхнього зберігання в кімнаті зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою: Полтавська обл., м. Миргород, вул. Якова Усика, 34.

Під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вилучене в ході огляду майно.

Дана пара кросівок має суттєве значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні. Арешт вказаного майна є необхідним для забезпечення його зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, зокрема судової трасологічної експертизи, так як право відчуження та розпоряджання вказаним майном може перешкоджати всебічному, повному та об`єктивному дослідженню обставин кримінального провадження.

В судове засідання старший дізнавач не з`явився, до суду подав заяву, в якій клопотання підтримав, просив його задовольнити, справу розглянути у його відсутність.

ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував проти накладення арешту.

Вивчивши клопотання, перевіривши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

Судом встановлено, що СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000041 від 11.02.2024 року за ч. 1 ст. 296 КК України.

13.02.2024 старшим дізнавачем СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 було проведено огляд в АДРЕСА_1 поряд із під`їздом №2 та вилучено пару кросівок марки «New Balance», модель «Classic 574».

Постановою старшого дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області дані кросівки було визнано речовими доказами у кримінальному провадженню №0000041 від 11.02.2023 року та визначено їх місце зберігання камеру зберігання речових доказів Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області за адресою м.Миргород, вул. Я.Усика, 34.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні дізнавача, слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи на сукупність наявних доказів, ст. дізнавач у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, звернувся з клопотанням про накладення арешту на вказане майно (речі) з тих підстав, що вони є речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У даному кримінальному провадженні є розумні підстави вважати, що вказане вище майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин, їх арешт забезпечить їх зберігання до закінчення проведення відповідних слідчих дій, судових експертиз. Таким чином, арешт на це майно з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна і не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси власників та володільців майна, шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження майном, з метою запобігання знищення, пошкодження, зміни. Держава гарантує право громадянина на забезпечення проведення ефективного досудового розслідування. Таким чином, тимчасове обмеження Конституційних прав власника/володільця має незначний строковий характер, відтак перераховані основоположні суспільні інтереси переважають принцип мирного володіння майном.

Вказаний прокурором захід забезпечення кримінального провадження, на думку слідчого судді, є в даному випадку співмірним з тими обмеженнями, які існують під час досудового розслідування, необхідними для всебічного, повного встановлення обставин кримінального правопорушення. Незастосування арешту вказаних речей може призвести до їх знищення або настання інших наслідків, що перешкоджатимуть кримінальному провадженню, оскільки відносно даних речей є необхідність у проведенні слідчих дій та експертних досліджень.

Керуючись ст. ст. 8, 86, 89, 94, 98, 170, 171-173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого дізнавача СД Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному 11.02.2024 року до ЄРДР за № 0000041 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном, яке вилучено 13.02.2024 у ході огляду речей, а саме на пару кросівок чорного кольору марки «New Balance», модель «Classic 574», власником яких є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію цієї ухвали для виконання направити старшому дізнавача, який звернувся з даним клопотанням.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1