ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/72/24 Справа № 703/647/24 Категорія: ст.171 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря за участю адвоката скаржника ОСОБА_5 ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2024 року про часткове задоволення клопотання слідчого про арешт майна у кримінальному проваджені внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000157 від 16.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ відділу поліції № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000157 від 16.02.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Просив слідчого суддю накласти арешт на майно, вилучене в ході огляду місця події 16.02.2024, а саме:

вантажний автомобіль марки «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ; деревину, вантажоодержувачем якої є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаюча: АДРЕСА_2 , товарно-транспортну накладну (ЛІС), МОА № 201904 від 16.02.2024, видану Державним підприємством «Черкаське військове лісництво».

Транспортний засіб з деревиною залишити на території відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2024 клопотання слідчого задоволено частково.

Накладено, в межах кримінального провадження № 0000157 від 16 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, арешт на майно, а саме деревину, вантажоодержувачем якої є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживача за адресою: АДРЕСА_2 та товаро-транспортну накладну (ЛІС), МОА № 201904 від 16.02.2024, видану Державним підприємством «Черкаське військове лісництво», які було вилучено під час огляду місця події 16 лютого 2024 року.

В решті вимог відмовлено.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що під час судового розгляду, шляхом дослідження доказів доданих до клопотання, слідчим суддею встановлена сукупність підстав вважати, що кругляк деревини може бути об`єктом кримінально протиправних дій або річчю, що набута кримінально протиправним шляхом та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Щодо вантажного автомобіля «ЗІЛ 131», який перебуває у власності ОСОБА_9 , суд зазначив, що слідчим не доведено, що транспортний засіб, який може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберіг на собі сліди його вчинення, і чи може в майбутньому виникнути необхідність додаткового огляду автомобіля чи проведення експертизи, відтак у цій частині клопотання не підлягає задоволенню.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді від 20.02.2024 скасувати та постановити нову, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 000157 від 16.02.2024.

Вважає, що вказана ухвала слідчого судді винесена з порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

Звертає увагу на те, що 06.02.2024 між ДП «Черкаське військове лісництво» (продавець) та фізичною особою ОСОБА_7 (покупець) укладено договір № 46-н, відповідно до п. 1.1 якого «Продавець продає, а покупець купує дров`яну деревину не промислового використання хвойної породи».

Пунктом 4.2 вказаного договору, передбачено, що покупець зобов`язується сплатити продавцеві попередньо 100 % вартості товару (частини від загальної кількості товару), який передається відповідно до заявлених вимог.

16.02.2024 ОСОБА_7 сплачено ДП «Черкаське військове лісництво» 8200,00 грн, призначення платежу сплата за лісоматеріали, що підтверджується відповідним платіжним дорученням.

У подальшому, 16.02.2024 року після надходження коштів ДП «Черкаське військове лісництво» відповідно до п. 3.2 договору здійснило відпуск дров`яної деревини не промислового використання хвойної породи в обсязі 10,2 м3.

При транспортуванні деревини автотранспортний засіб перевізника було зупинено працівниками поліції та у подальшому вилучено разом із документами та деревиною, що перевозилась.

На деревину, що перевозилась є в наявності та надані працівникам правоохоронного органу всі необхідні документи. Деревина придбана в установленому законом порядку. Крім того, 22.02.2024 при проведенні слідчої дії (огляду деревини за участю спеціаліста) підтверджено обсяг та вид деревини, що перевозилась. Порушень при цьому не встановлено.

Таким чином, деревина придбана в установленому законом спосіб, її відпуск оформлено відповідно до вимог чинного законодавства, жодних порушень при цьому не допущено, з деревиною, для перевірки законності відпуску деревини вже проведено відповідні можливі слідчі дії. Наразі, відсутні обставини для арешту майна.

Враховуючи викладене, накладений арешт на майно підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника скаржника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , який підтримує апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положенням Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні кримінальних правопорушень, зокрема арешт майна.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

ЄСПЛ нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98) (справа «East/West Alliance Limited» проти України). Крім того, згідно п. 6 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Частиною 1 ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом

Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.

Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи частково клопотання слідчого про накладення арешту, слідчий суддя виходив з того, що шляхом дослідження доказів доданих до клопотання, встановлена сукупність підстав вважати, що кругляк деревини може бути об`єктом кримінально протиправних дій або річчю, що набута кримінально протиправним шляхом та може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Щодо накладення арешту на вантажний автомобіль марки «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_9 , зазначив, що слідчим не доведено, що транспортний засіб, який може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення зберіг на собі сліди його вчинення, і чи може в майбутньому виникнути необхідність додаткового огляду автомобіля чи проведення експертизи.

Колегія суддів не повністю погоджується з висновком слідчого судді, виходячи з наступного.

Встановлено, що згідно витягу з ЄРДР від 16 лютого 2024 року, відомості про вчинення кримінального правопорушення, з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 246 КК України у кримінальному провадженні № 0000157 внесені до вказаного реєстру за фабулою вказаною слідчим у клопотанні.

16.02.2024, в період часу з 18 год. 35 хв. по 19 год. 00 хв., слідчим СВ ВП №2 ЧРУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_10 , на автодорозі сполученням м. Київ - м. Знам`янка, 198 км, Черкаської області, що в с. Костянтинівка Черкаського району Черкаської області, проведено огляд місця події, в ході якого у ОСОБА_11 вилучено вантажний автомобіль марки «ЗІЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 , завантажений деревиною, що зовні схожа хвойної породи, та товарно-транспортну накладну (ЛІС), серії МОА №201904 від 16.02.2024, видану Державним підприємством «Черкаське військове лісництво» (а.с. 7-8).

У відповідності до рапорту інспектора СРПП ВП № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_12 , окрім змісту події, зокрема зазначено і про те, що через деякий час, інформація по вантажу вже була зареєстрована. В ТТН вказаний об`єм перевезених матеріалів 10,2 куб. м, але по факту, близько 13 куб. м. (а.с. 5).

Вказаний автомобіль з вантажем поміщений на внутрішню територію відділу поліції № 2 Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, що за адресою: вул. Перемоги, 13 м. Сміла Черкаська область.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «ЗІЛ 131», 1986 року випуску, шасі № НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючому по АДРЕСА_1 (а.с. 16).

За даними ТТН вантажоодержувачем є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає по АДРЕСА_2 (а.с. 13, 17).

В судовому засіданні представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , пояснив, що деревина придбана в установлений законом спосіб, її відпуск оформлено відповідно до вимог чинного законодавства. Жодних порушень при цьому не допущено, з деревиною, для перевірки законності відпуску деревини вже проведено відповідні можливі слідчі дії.

На підтвердження своїх заперечень надано апеляційному суду докази, а саме: копію договору № 46-н від 06.02.2024; копію платіжної інструкції № 0.0..1; копію товарно-транспортної накладної (ЛІС) від 16.02.2024.

Відповідно до договору № 46-н від 06.02.2024, останній укладений між ДП «Черкаське військове лісництво», надалі «Продавець» в особі ТВО директора ОСОБА_13 , який діє на підставі Статуту, з однієї сторони та, фізична особа ОСОБА_7 , надалі «Покупець», що діє на підставі вільної дієздатності, з іншої сторони (а.с. 34).

Пунктом 1.1 вказаного договору передбачено, що «Продавець» продає, а «Покупець» купує дров`яну деревину не промислового використання хвойної породи, далі Товар.

Пунктом 4.2 даного договору, передбачено, що покупець зобов`язується сплатити продавцеві попередньо 100 % вартості товару (частини від загальної кількості товару), який передається відповідно до заявлених вимог.

Відповідно до платіжного інструкції № 0.0..1 ОСОБА_7 , як платник, перерахувала кошти в розмірі 8200,00 грн на рахунок отримувача «Черкаське військове лісництво», призначення платежу: сплата за лісоматеріали ОСОБА_7 (а.с. 32).

Як вбачається з копії товарно-транспортної накладної (ЛІС) серія МОА № 201904 від 16.02.2024 Вантажовідправник: Державне підприємство «Черкаське військове лісництво» (пункт завантаження: Черкаське військове лісництво, пункт розвантаження: с. Хлистунівка) Вантажоодержувач: ОСОБА_7 . Всього відпущено деревини 10,262 куб. м. Деревину прийняв до перевезення водій ОСОБА_11 (а.с. 33).

В зв`язку з вищевикладеним колегія суддів приходить до висновку, що прокурором при вказаних у клопотанні обставинах не доведено, що накладення арешту на вилучене майно виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи їх володільців потребам досудового розслідування.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона, обмеження користування або розпорядження майном може бути застосоване лише в разі доведеності існування обставин, які підтверджують, що незастосування таких заходів призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, передачі такого майна, проте, вказані обставини не підтверджені достатніми доказами.

Отже, прокурором не доведена необхідність застосування саме такої забезпечувальної мети кримінального провадження заходу, як арешт майна і не доведена наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, як вбачається з наданих матеріалів, сторона обвинувачення, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалась у клопотанні. Зокрема, станом на час розгляду клопотання слідчим суддею та на час розгляду апеляційної скарги стороною обвинувачення не доведено не відповідність об`єму перевезеної деревини тому об`єму, що зафіксований в перелічених документах.

Тому колегія суддів приходить до висновку, що вказане у клопотанні майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки органом досудового слідства не надано і в клопотанні не обґрунтовано належними та допустимими доказами, що вилучена деревина є об`єктом скоєння злочину.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею не в повній мірі дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Слідчий суддя, постановляючи ухвалу про часткове задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки таке рішення слідчого судді суперечить вимогами КПК України, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

На підставі наведеного, апеляційний суд скасовує ухвалу слідчого судді з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_14 , подане під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 16.02.2024 за № 0000157, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 171, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 лютого 2024 року скасувати та постановити нову.

В задоволенні клопотання слідчого СВ відділу поліції № 2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_14 , поданого під час проведення досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 16.02.2024 за № 0000157, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4