КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/2066/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер справи: 757/2128/24-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, яке 03 січня 2024 року було вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;

- ключі від автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова транспортного засобу: НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично належить і використовується ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною і необґрунтованою, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно.

Зокрема, апелянт стверджує, що 19 грудня 2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, санкція якої передбачає конфіскацію майна.

Також автор апеляції наголошує, що метою накладення арешту на майно є також і забезпечення збереження речових доказів.

20 березня 2024 року до Київського апеляційного суду від прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому він просить розглянути справу без його участі у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання через участь в інших судових засіданнях, при цьому він зазначив, що повністю підтримує свою апеляційну скаргу.

Представник власника майна, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги прокурора, в судове засідання не прибув і про причини своєї неявки суд не повідомив.

Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора та представника власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001956 від 19 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

19 грудня 2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Частиною 3 ст. 209 КК України, яку інкриміновано ОСОБА_8 , передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

03 січня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 грудня 2023 року було проведено обшукв автомобілі марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час проведення якого було виявлено і вилучено:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;

- ключі від автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова транспортного засобу: НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та, як стверджують органи досудового розслідування, фактично належить і використовується ОСОБА_8 .

04 січня 2024 року постановоюстаршого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 вилучене майно було визнане речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001956.

16 січня 2024 року (клопотання датоване 04 січня 2024 року) прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 03 січня 2024 року було вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;

- ключі від автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова транспортного засобу: НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично належить і використовується ОСОБА_8 .

Це клопотання мотивовано необхідністю забезпечити збереження речових доказів у кримінальному провадженні, а також необхідністю забезпечення такого виду покарання як конфіскація майна та спеціальна конфіскація.

24 січня 2024 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва у задоволенні приведеного клопотання прокурора було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора, внесеного в межах кримінального провадження № 0001956, про накладення арешту на майно, яке 03 січня 2024 року було вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;

- ключі від автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова транспортного засобу: НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично належить і використовується ОСОБА_8 , слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання та технічного запису судового засідання, заслухав пояснення прокурора ОСОБА_6 , представника ОСОБА_10 , дослідив матеріали, які додані до клопотання, і прийшов доправильного висновку про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, яке 03 січня 2024 року було вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;

- ключі від автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова транспортного засобу: НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично належить і використовується ОСОБА_8 , з огляду на те, що прокурором не було доведено необхідності арешту майна, оскільки відсутні докази того, що воно є предметом кримінального правопорушення, здобуте в результаті вчинення кримінального правопорушення та відповідає вимогам, зазначеним у ст. 98 КПК України.

З урахуванням цього колегія суддів вважає, що слідчий суддя, всупереч доводам апелянта, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, яке 03 січня 2024 року було вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;

- ключі від автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова транспортного засобу: НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично належить і використовується ОСОБА_8 .

Про правильність такого рішення слідчого судді свідчать також і наступні обставини.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора або цивільного позивача, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Цих вимог прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Так, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на майно, яке 03 січня 2024 року було вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою забезпечення збереження цього майна як речового доказу у кримінальному провадженні, прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження існування правових підстав для арешту вказаного майна саме з тією метою, яка приведена у клопотанні.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів цьому у клопотанні про арешт майна і в матеріалах, які додані до клопотання, не міститься. Так, хоча в наданих до суду матеріалах і є наявною постанова старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_9 від 04 січня 2024 рокупро визнання вказаного у клопотанні прокурора майна речовим доказом у кримінальному провадженні, однак з огляду на цю постанову органу досудового розслідування таке визнання зазначеного майна речовим доказом у кримінальному провадженні носить сугубо формальний характер, оскільки в даному процесуальному документі не визначено, якому чи яким критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України, відповідає це майно, тобто жодного обґрунтування таким висновкам старший слідчий у своїй постанові не привів. Не приведено такого обґрунтування і в клопотанні прокурора про арешт майна. Крім того, колегія суддів звертає увагу і на те, що автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , був придбаний ще у 2018 році, тобто до вчинення кримінального правопорушення, за яким проводиться досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні, а тому воно не може підпадати під жодний з критеріїв, зазначених у ст. 98 КПК України.

Отже, прокурором не доведено наявності правових підстав для арешту зазначеного майна з метою забезпечення збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні.

Що стосується іншої мети, на яку теж вказано у клопотанні прокурора, а саме забезпечення конфіскації майна як виду покарання, то колегія суддів звертає увагу, що відповідно до з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

З матеріалів провадження вбачається, що вилучене майно належить ОСОБА_7 , якому станом на час розгляду даного клопотання підозра повідомлена не була, тобто він не має статусу підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого, тобто не є суб`єктом, до якого може бути застосована конфіскація майна як вид покарання, а тому арешт на його майно не може бути накладений з метою конфіскації.

Не може бути накладений арешт на вилучене майно і з метою спеціальної конфіскації, оскільки згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Доказів того, що ОСОБА_7 придбав транспортний засіб безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знав або повинен був знати, що вказане майно відповідає будь-якій із ознак, передбачених пунктами 1 - 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, в матеріалах провадження не міститься. Всі інші випадки можливого арешту майна з метою спеціальної конфіскації, в тому числі і такого майна, яке одержано внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від майна, одержаного внаслідок вчинення кримінального правопорушення, стосуються підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, а ОСОБА_7 на час розгляду клопотання про арешт майна в жодному із таких статусів не перебував.

Тому правильність висновку слідчого судді про відсутність підстав для арешту майна з метою забезпечення збереження його як речового доказу у кримінальному провадженні, конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації у колегії суддів сумнівів не викликає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи автора апеляції про незаконність і необґрунтованість оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими.

Порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Враховуючи встановлені факти та відповідні їм правовідносини, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24 січня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, яке 03 січня 2024 року було вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме на:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;

- ключі від автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова транспортного засобу: НОМЕР_3 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично належить і використовується ОСОБА_8 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4