Справа № 303/3821/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: обвинуваченого - ОСОБА_5 , захисника - ОСОБА_6 , представника потерпілого - ОСОБА_7 , прокурора - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/502/23 за апеляційними скаргами прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2023 року, ОСОБА_5 , визнано винуватим за ч. 3 ст. 286-1 КК України.

ОСОБА_5 призначено за частиною 3 статті 286-1 КК України покарання у виді 05 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Початок строку відбуття покарання відраховується з 15 лютого 2023 року.

Речовий доказ: транспортний засіб «ВАЗ» марки «21063» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Закарпатській області ухвалено повернути власнику (або користувачу).

Речовий доказ: велосипед зі складною рамою марки «Десна», який знаходиться на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ГУНП в Закарпатській області ухвалено повернути ОСОБА_10 .

Речовий доказ: CD-диск зберігається при матеріалах кримінального провадження.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 3398 (три тисячі триста дев`яносто вісім) гривень 04 копійки.

Арешт на транспортний засіб «ВАЗ» марки «21063» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , велосипед зі складною рамою марки «Десна», накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 22 лютого 2023 року ухвалено скасувати.

Запобіжний захід, стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою залишено без змін до набуття вироком законної сили, але не більше ніж на 60 (шістдесят) діб.

Клопотання захисника ОСОБА_6 щодо зміни раніше застосованого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_5 у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - залишено без задоволення.

Згідно з вироком, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

15 лютого 2023 року близько 18 годин 20 хвилин, ОСОБА_5 керуючи в стані алкогольного сп`яніння, технічно справним транспортним засобом, автомобілем марки «ВАЗ» моделі «21063» реєстраційного номеру НОМЕР_1 , разом із пасажиром переднього сидіння ОСОБА_11 , рухаючись по АДРЕСА_1 , зі сторони міста Мукачево в бік напрямку центру села Нове Давидково, та проїжджаючи ділянку дороги, що навпроти будинку АДРЕСА_2 , в темну пору доби, в місці, де проїзна частина освітлена вуличним електроосвітленням, із швидкістю близько 70-80 км/год., яка перевищує максимально дозволену швидкість в межах населеного пункту - 50 км/год., не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушуючи вимоги пунктів 1.3.; 1.5.; 1.10.: «небезпека для руху» та «безпечна швидкість»; 2.3. «б»; 12.1.; 12.2.; 12.3.; 12.4.; 13.1. та 13.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навички керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, з моменту виникнення небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, не обрав завчасно безпечний боковий інтервал, у результаті чого допустив наїзд керованого ним автомобіля на велосипедиста ОСОБА_12 , яка в той час рухалася у попутному водію напрямку.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_12 отримала тяжкі тілесні ушкодження у виді поєднаної тупої травми голови та грудної клітки, закритої черепно-мозкової травми, перелому кісток склепіння та основи черепа, субдурального та субарахноїдального крововиливів, забою головного мозку, закритої травми грудної клітки, множинних переломів ребер справа, правобічного гемотораксу, забою легень, що ускладнилось травматичним набряком головного мозку і явилось безпосередньою причиною її смерті.

Невиконання ОСОБА_5 зазначених вище Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку у настанні небезпечних наслідків, смерті ОСОБА_12 .

Вказані вище дії ОСОБА_5 , суд кваліфікує за частиною 3 статті 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_5 додатково кваліфіковані, як експлуатація транспортного засобу особою, яка керує транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, тому ці кваліфікуючі ознаки слід виключити з пред`явленого обвинувачення.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і доведеність вини, а також правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 вказав, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу правопорушника, обставини скоєння злочину, а саме легковажне нехтування обвинуваченим вимог Правил дорожнього руху України, який протягом дня розпивав алкогольні напої та керував транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки та здійснив наїзд на пішохода, а також належним чином не враховано, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких. Вважає, що грубе нехтування обвинуваченим правилами дорожнього руху та перебування у стані алкогольного сп`яніння, призвело до тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_12 , що є непоправним наслідком. Вважає, що дані про особу обвинуваченого, його каяття у скоєному, та бажання бути мобілізованим до ЗСУ , на які вказав суд, не є достатніми для призначення ОСОБА_5 мінімального покарання, передбаченого санкцією ч.3 ст.286-1 КК України. Просить суд, оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_5 визнати винним за ч.3 ст.286-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. В решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 зазначив, що ним не оспорюється доведеність вини та правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення, однак вважає, що призначена міра покарання є занадто м`якою для засудженого ОСОБА_5 , що порушує норми процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання вини повністю засудженим та щиросердечне його каяття в судовому засіданні, так як на всіх судових засіданнях ОСОБА_5 поводив себе зверхньо, показуючи неповагу як до суду так і до інших учасників судового засідання, зокрема і до потерпілого ОСОБА_13 , тому просить суд оскаржуваний вирок суду скасувати, та призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 7 років реального позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, яка підтримала доводи апеляційних скарг та просила їх задовольнити, представника потерпілого, який просив задовольнити апеляційні скарги, обвинуваченого та його захисника, перевіривши та обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З врахуванням того, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставини даного кримінального провадження, доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються, вирок суду в цій частині, відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційному перегляду не підлягає.

Що стосується призначеного ОСОБА_5 за вчинення вказаного злочину судом першої інстанції покарання, аналізуючи матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтами апеляційних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених протиправних дій, їх небезпечності та інформації про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Зі змісту оскаржуваного вироку суду першої інстанції вбачається, що з врахуванням вищезазначених вимог закону, при призначенні ОСОБА_5 покарання за вчинення ним інкримінованого злочину, було враховано ступінь тяжкості даного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, судом було враховано, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, є особою, раніше не судимою, в якості ознак, що характеризують особу обвинуваченого суд врахував, що обвинувачений на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, проживає у багатодітній сім`ї, адміністративні стягнення щодо нього не накладалися, розкаявся у вчиненому та виявив бажання бути мобілізованим до ЗСУ.

При цьому, каяття обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, активне сприяння розкриття кримінального правопорушення було визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання, обставин, що обтяжують покарання,судом встановлено не було.

Саме з врахуванням вищезазначеного, суд і дійшов висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років при наслідках, що настали від таких протиправних дій останнього, а саме, смерть людини, що є непоправним, та не може бути компенсовано.

Крім того, виходячи із тяжких наслідків і обставин дорожньо-транспортної пригоди, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

З таким видом основного та додаткового покарання, призначеного ОСОБА_5 судом першої інстанції, колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважати його м`яким, на що вказує прокурор та представник потерпілого у поданих апеляційних скаргах, підстав не вбачає, з врахуванням того, що таке покарання буде достатнім покаранням, передбаченим санкцією статті інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Інших переконливих доводів, за яких вирок суду підлягав би зміні,в апеляційній скарзі захисником не наведено, і під час апеляційного перегляду даного судового рішення таких обставин колегією суддів не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення внаслідок м`якості призначеного ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, яке буде достатнім для виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років через м`якість та невідповідність тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, немає. На думку колегії суддів, підстави для призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання відсутні, тому вважає безпідставними доводи апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого з цього приводу.

Таким чином, з огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції відносно ОСОБА_5 було ухвалено законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури Апеляційні скарги прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_9 , представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 липня 2023 року відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді