Справа № 166/1194/21
Провадження № 1-кп/162/7/2024
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
З даного приводу вважаю за необхідне висловити окрему думку, яка не збігається з рішенням більшості суддів.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Розглядаючи заяву про відвід судді, суд звертає увагу, що відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя є незалежним при здійсненні правосуддя.
У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.
Зокрема в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.
Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.
Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або, що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.
Декларацією щодо принципів незалежності судової влади, прийнятої Конференцією голів Верховних судів країн Центральної та Східної Європи (о.Бріюні, Хорватія, 17.10.2015) закріплено принципи, які встановлюють стандарти незалежності судової влади як однієї з трьох гілок державної влади у прийнятті рішень.
У пункті 5 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів (далі Рекомендації): незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що судді повинні мати необмежену свободу щодо неупередженого розгляду справ відповідно до законодавства та власного розуміння фактів.
Відповідно до п.10 Рекомендацій, лише самі судді повинні приймати рішення у конкретних справах, спираючись на власні компетенції, які визначено законом.
Так, в п. 43 рішення у справі Веттштайна (Wettstein) визначено, що особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Окрім того, у висновку №3 Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема, питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, що пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду і визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.
Розглядаючи заяву про відвід судді, слід звернути увагу, що відповідно до Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя є незалежним при здійсненні правосуддя.
У даному випадку слід констатувати, що колегією суддів Любешівського районного суду Волинської області строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою неодноразово продовжувався з огляду на тяжкість злочинів, які інкримінуються обвинуваченим, та покарання, яке загрожує останнім у разі визнання їх винуватими, дані про особу обвинувачених, та встановленої, на переконання суду, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які посилились у зв`язку з військовою агресією росії проти України, що обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.
Між тим, при вирішенні питання про вжиття до обвинувачених альтернативного запобіжного заходу, судом досліджувалися обставини та докази, які неодноразово зазначалися захисником у відповідних клопотаннях як підстави для зміни запобіжного заходу, які не змінювалися, та наявність яких, на думку суду, не була достатньою для зміни запобіжного заходу.
Крім того, з урахуванням строків тримання під вартою обвинувачених та принципу розумних строків розгляду справи, колегією суддів зменшувалася сума розміру застави.
За змістом рішення ЄСПЛ у справі «Кравченко та інші проти України», констатовані порушення Україною конвенційних зобов`язань щодо обвинуваченого стосуються надмірної тривалості тримання під вартою під час досудового розслідування(п. 3 ст. 5 Конвенції), та за завдану вказаними порушеннями шкоду міжнародна судова установа визначила для заявника справедливу сатисфакцію - 1600 євро.
Однак, про необхідність вжиття інших, ніж виплата коштів, заходів індивідуального характеру в зазначеному рішенні ЄСПЛ не йдеться; не міститься у ньому й висновку про те, що в основі констатованих порушень Конвенції були такі недоліки, які би ставили під сумнів майбутній результат кримінального провадження.
Враховуючи вищевикладене у сукупності, вважаю, що рішення ЄСПЛ та викладені у ньому висновки щодо порушення судом права обвинуваченого ОСОБА_2 , гарантованого п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є підставою, яка може викликати обґрунтовані сумніви в об`єктивності суддів, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості суддями як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.
Більше того, посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 на те, що рішення ЄСПЛ, яке стосуються справи, що перебуває (або перебувала) на розгляді судді, може прямо чи опосередковано вплинути на його/її кваліфікаційне оцінювання, а їх кар`єра у подальшому може залежати від самого факту існування такого рішення та бути підставою для ініціювання та притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності, на моє переконання, свідчить про опосередкований вплив на діяльність суддів.
На підставі викладеного, вважаю, що підстави для задоволення заяви про відвід захисника ОСОБА_4 відсутні.
Долучаю окрему думку до ухвали колегії суддів від 20.02.2024 року.
Суддя Любешівського районного суду Волинської області ОСОБА_7