Справа № 333/1082/18
Провадження № 1-кп/333/449/24
УХВАЛА

13 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Дніпровського окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя клопотання захисника про визнання доказів очевидно недопустимими у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого за ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13.11.2023 року з Запорізького апеляційного суду до канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшли матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, після скасування вироку Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2023 року по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2023 року у вказаному кримінальному провадженні головуючого визначено суддю ОСОБА_1

26.02.2024 року у судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 звернувся із клопотанням про визнання доказів очевидно недопустимими, обґрунтовуючи його таким.

25.12.2027 року під час досудового розслідування кримінального провадження відносно ОСОБА_4 слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 провів обшук у гаражі № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Дніпроспецсталь», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана слідча дія була проведена із грубим порушенням кримінально-процесуального законодавства України, у зв`язку з чим її результати не можуть бути використані як докази відповідно до діючого законодавства.

Так, зазначений обшук проводився на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2017 року (провадження №334/8400/17). Клопотання про проведення обшуку 14.12.2017 року до суду було подано слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 .

Вивчення у судовому засіданні матеріалів, які надані прокурором щодо руху кримінального провадження, а саме: постанов про доручення досудового розслідування від 04.08.2017 року, 13.12.2017 року та 25.12.2017 року, які приймалися керівником органу досудового розслідування, сторона захисту впевнена, що слідчий СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0003386, відомості про яке внесені до ЄРДР від 03.08.2017 року, не мав процесуального права на звернення до суду із клопотанням про проведення обшуку в гаражі у гаражі № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Дніпроспецсталь», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, у постановах начальника слідчого відділу Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_8 , про доручення досудового розслідування у кримінальному провадженні кільком слідчим від 04.08.2017 року та 13.12.2017 року слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 не включено до групи слідчих під час проведення досудового провадження по вказаному кримінальному провадженню.

Процесуальне рішення про визначення групи слідчих, які будуть здійснювати досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, є обов`язковим на початку проведення досудового розслідування, так як означає коло осіб, яким доручено виконувати певні слідчі дії в рамках кримінального провадження.

Відсутність такого процесуального рішення в матеріалах кримінального провадження обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що зібрані не уповноваженою на те особою.

За таких обставин вважає, що слідчий ОСОБА_7 14.12.2017 року не мав належних повноважень щодо звернення із клопотанням про проведення обшуку, тому докази, отримані під час проведення вказаного обшуку є недопустимими.

Суд, з метою розгляду вказаного клопотання, направляв до Офісу Генерального прокурора ухвалу про витребування певної інформації, яка стосувалася руху кримінального провадження №0003386 та призначення слідчих, яким доручено здійснювати у ньому досудове розслідування.

22.04.2024 року до суду надійшла відповідь з Офісу Генерального прокурора на вказану ухвалу.

13.05.2024 року захисник підтримав своє клопотання, а обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що дійсно на цей час прокурором не надано суду процесуальних рішень (відповідних постанов керівника слідчого підрозділу), які б вказували на те, що станом на 14.12.2017 року слідчий ОСОБА_7 мав процесуальні повноваження на проведення обшуку у гаражі № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Дніпроспецсталь», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, дані, зібрані під час зазначеної слідчої дії є недопустимими доказами. Копії постанов про призначення групи слідчих, які надавалися в апеляційному суді під час розгляду апеляційної скарги даного кримінального провадження, є сфальсифікованими та не мають оригіналів цих документів. Тому за таких обставин клопотання його захисника необхідно задовольнити у повному обсязі.

Прокурор заперечувала проти задоволення клопотання захисника, зазначивши що з даних, отриманих з Офісу Генерального прокурора, вбачається про наявність повноважень у слідчого ОСОБА_7 при проведенні обшуку у гаражі обвинуваченого 25.12.2027 року.

Суд, розглянувши клопотання захисника, вислухавши думки сторін, дійшов до такого.

Під час виконання вимог ч.1 ст.349 КПК України, суд ухвалив досліджувати докази по даному кримінальному провадженню у повному обсязі у такому порядку: дослідити письмові докази, допитати свідків, допитати обвинуваченого.

Під час судового розгляду судом досліджувалися окремі процесуальні документи, що стосуються проведеного 25.12.2017 року обшуку у приміщенні гаража № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Дніпроспецсталь», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно Витягу з кримінального провадження №0003386 встановлено, що відомості до ЄРДР були внесені 03.08.2017 року о 19 год. 32 хв. 17 сек. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України. У Витязі вказаного кримінального провадження зазначено слідчих, які здійснюють досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню: ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

14.12.2017 року у кримінальному провадженні №0003386, відомості про яке були внесені до ЄРДР 03.08.2017 року т.в.о. заступника начальника СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області майор поліції ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя із клопотанням про проведення обшуку у вказаному приміщенні.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2017 року клопотання ОСОБА_7 було задоволено і надано дозвіл на проведення обшуку.

Відповідно до доручення про розслідування кримінального провадження групі слідчих від 03.08.2017 року начальник відділення слідчого відділу Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 доручив проводити досудове розслідування кримінального провадження №0003386, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.08.2017 року слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Згідно постанови про доручення досудового розслідування у кримінальному провадженні декільком слідчим від 04.08.2017 року начальник слідчого відділення СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 доручив проводити досудове розслідування кримінального провадження №0003386, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.08.2017 року слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 .

Відповідно до постанови про доручення досудового розслідування у кримінальному провадженні декільком слідчим від 13.12.2017 року начальник слідчого відділення СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 доручив проводити досудове розслідування кримінального провадження №0003386, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.08.2017 року слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_15 .

Згідно постанови про доручення досудового розслідування у кримінальному провадженні декільком слідчим від 25.12.2017 року начальник слідчого відділення СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 доручив проводити досудове розслідування кримінального провадження №0003386, відомості про яке внесені до ЄРДР 03.08.2017 року слідчим СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_18 .

Також, судом було досліджено витяг з ЄРДР щодо руху кримінального провадження №0003386, наданого прокурором у судовому засіданні, згідно якого встановлено, що:

- у рядку 5 у графі «Тип дії» зазначено «Призначення слідчого», у графі «Користувач» - ОСОБА_8 , у графі «Дата та час дії» - «04.08.2017 року 10:04», у графі «Примітка» - «Попередній слідчий: ОСОБА_9 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_19 »;

- у рядку 7 у графі «Тип дії» зазначено «Призначення слідчого», у графі «Користувач» - ОСОБА_8 », у графі «Дата та час дії» - «13.12.2017 року 10:54», у графі «Примітка» - «Попередній слідчий: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 »;

- у рядку 10 у графі «Тип дії» зазначено «Призначення слідчого», у графі «Користувач» - ОСОБА_8 », у графі «Дата та час дії» - «25.12.2017 року 10:54», у графі «Примітка» - «Попередній слідчий: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 ».

В ухвалі Запорізького апеляційного суду від 26.10.2023 року, якою було скасовано вирок Комунарського районного суду від 12.09.2022 року по цьому кримінальному провадженні колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ зазначила, що судом першої інстанції не було з`ясовано, чи був старший слідчий ОСОБА_7 станом на 14.12.2017 року належним суб`єктом здійснення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні та чи був він вправі звертатися 14.12.0217 року до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку.

Ухвалою суду від 26.02.2024 року з Офісу Генерального прокурора було витребувано інформацію щодо: витягу з ЄРДР про рух кримінального провадження №0003386, з якого буде вбачатися дії керівника слідчого підрозділу щодо призначення слідчих, яким доручено здійснювати досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні; інформацію щодо значення запису у Витязі з ЄРДР «Попередній слідчий» у графі «Примітка» (тобто чи вносяться у цю графу прізвище та ініціали слідчих: 1) яким доручено здійснювати досудове розслідування до поточного запису чи 2) яким доручено здійснювати досудове розслідування поточним записом).

Згідно наданої відповіді з Офісу Генерального прокурора у графі «Примітка» вкладки «Рух провадження» в ЄРДР у записі «Попередній слідчий» зазначаються слідчі, яким було доручено проведення досудового розслідування до поточного запису, а у відповідних підвкладках, скриншоти яких долучені, у графі «Тип дії» - «Призначення слідчого» зазначаються слідчі, яким доручено подальше проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

З підвкладки з витягу кримінального провадження №0003386, відомості про яке внесені до ЄРДР від 03.08.2017 року, у графі «Тип дії» - «Призначення слідчого» вбачається, що користувач « ОСОБА_8 » ІНФОРМАЦІЯ_1 о 10 год. 54 хв. вніс інформацію про призначення слідчих по даному кримінальному провадженню, а саме: ОСОБА_9 (старший групи), ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 .

Відповідно до ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується і щодо доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України) за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед (1) унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та (2) забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

У зв`язку із цим, при наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли такі порушення: (1) прямо та істотно порушують права і свободи людини; чи (2) зумовлюють сумніви у достовірності отриманих фактичних даних, які неможливо усунути.

Із врахуванням зазначеного саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: (1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (частина 4 статті 87, частина 2 статті 89 КПК) - у випадках, коли: 1) такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і 2) їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; (2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (частина 1 статті 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: 1) тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; 2) зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

При визнанні того чи іншого доказу недопустимим, суд має зазначати конкретну норму процесуального закону, порушення якої, з урахуванням наслідків такого порушення та можливістю (неможливістю) їх усунення, дає підстави дійти висновку щодо недопустимості того чи іншого доказу (постанова ККС ВС від 25.09.2018 у справі № 210/4412/15-к). Щодо існування інших (умовних) підстав для визнання доказів недопустимими, судам необхідно у кожному конкретному кримінальному провадженні з`ясувати, до яких наслідків порушення вимог кримінального процесуального закону призвели і чи є ці наслідки незворотними (тобто такими, що не можуть бути усунені під час судового розгляду). Якщо мова йде про визнання доказів, отриманих під час слідчих (розшукових) дій, недопустимими, це здебільшого стосується наявності сумнівів у достовірності відомостей, отриманих в результаті їх проведення (постанова ККС ВС від 05.08.2020 у справі № 334/5670/18).

Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання очевидно недопустимим доказом даних, отриманих під час проведення обшуку у гаражі обвинуваченого ОСОБА_4 , захисник покликається на той факт, що слідчий ОСОБА_7 не мав процесуальних повноважень подавати відповідне клопотання до слідчого судді.

На час розгляду даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження триває. Даючи оцінку доводів, викладених у клопотанні захисника, суд не вбачає очевидної недопустимості даних, отриманих під час проведення обшуку у гаражі № НОМЕР_1 гаражного кооперативу «Дніпроспецсталь», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, на думку суду, необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником у своєму клопотанні, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 48, 87, 89, 290, 371-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 щодо визнання доказу очевидно недопустимим у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 16.05.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1