УХВАЛА

29 травня 2024 року

м. Київ

справа № 643/1517/23

провадження № 51-2766ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу, іменовану як доповнення до касаційної скарги, засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова

від 13 червня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 квітня

2024 року щодо нього,

встановив:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Суду з доповненнями до касаційної скарги,

в яких просить про перегляд вказаних судових рішень у касаційному порядку.

При цьому варто зауважити, що предметом розгляду суду касаційної інстанції є касаційна скарга.

Однак до касаційного суду від засудженого ОСОБА_4 надійшли лише доповнення до касаційної скарги, яка до суду не надходила.

Перевіривши відповідність касаційної скарги, іменованої як доповнення до касаційної скарги, вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що при поданні вказаного документу поза увагою засудженого ОСОБА_4 залишилися положення вимог п. 4 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень

при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).

Отже, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи

в обґрунтування кожної позиції.

Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судами при постановленні оскаржених судових рішень, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, для їх скасування, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 цього Кодексу не наводить.

Крім того, засуджений в обґрунтування незаконності оскаржених вироку та ухвали, серед іншого, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК

не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

Крім цього, засудженим не наведено обґрунтування незаконності чи необґрунтованості оскарженої ухвали на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, тобто не зазначено, у чому конкретно з огляду на положення статей 412-414 цього Кодексу полягають допущені судом апеляційної інстанції конкретні порушення закону.

Також засуджений, вказуючи на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, як на підставу, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування оскаржених судових рішень, лише формально посилається на несправедливість призначеного йому покарання через суворість,

при цьому не наводить доводів щодо його явної несправедливості з огляду

на положення ст. 414 цього Кодексу.

Крім цього, згідно з ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.

Однак засуджений не додав до скарги копії оскарженого вироку місцевого суду.

Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття

касаційного провадження.

Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим

ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу, іменовану як доповнення до касаційної скарги, засудженого без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Колегія суддів звертає увагу, що недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК не додано усіх документів, які мають подаватися разом

з касаційною скаргою.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу, іменовану як доповнення до касаційної скарги, засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова

від 13 червня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 квітня

2024 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3