ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 00000125 від 17.01.2024 р., за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 07 червня 2024 року, постановлену в порядку ст. 331 КПК України, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернівців, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 07 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 , та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Чернівецький слідчий ізолятор» до 05 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу. Застосувати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що продовження дії найбільш суворого запобіжного заходу, який має винятковий характер, істотно обмежує конституційні права і свободи людини і громадянина, по відношенню до обвинуваченого ОСОБА_6 є незаконним і необґрунтованим.

Стверджував, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 розглянуте судом формально, без належної

ЄУНСС: 727/1995/24 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8

НП: 11-кп/822/253/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

оцінки фактичних обставин щодо необхідності обрання такого запобіжного заходу.

Вважав, що районним судом не враховано, чи дійсно прокурор навів прямі конкретні докази на підтвердження того, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 буде перешкоджати кримінальному провадженню.

На думку сторони захисту, районний суд зіслався на ризики, які є здогадами і припущеннями та не доведені доказами, наданими стороною обвинувачення. При цьому, ризик того, що ОСОБА_6 буде переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не

ґрунтується на конкретних фактичних даних та не кореспондується з даними

про особу обвинуваченого, який має соціальні зав`язки, не судимий, позитивно характеризується, має високі досягнення у спорті, постійне місце проживання та сім`ю. не доведено стороною обвинувачення і ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих, оскільки доказів цього ризику прокурором не наведено.

Вказував, що ОСОБА_6 пред`явлене неконкретне обвинувачення, за фабулою якого він вчинив злочини у співучасті з невизначеними досудовим слідством особами, не зважаючи на перевірені і підтверджені заяви ОСОБА_6 про наявність у нього алібі за ч. 4 ст. 28, ст. 121 ч. 2 КК України

Стверджував про необґрунтованість та тенденційність обвинувачення ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255 КК України, штучність створення доказів обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Також не надходила на адресу апеляційного суду і особиста заява від обвинуваченого ОСОБА_6 про бажання бути присутнім при апеляційному розгляді апеляційної скарги його захисника.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвокат ОСОБА_7 , який був належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд його апеляційної скарги без його участі, що у відповідності до положень ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали суду першої інстанції та вимоги апеляційної скарги, позицію прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються, зокрема, під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Приписами ст. 331 KПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Із наданих матеріалів справи слідує, що в провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівців перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 00000125 від 17.01.2024 р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України.

27.07.2023 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та 28.07.2023 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.

07 червня 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців обвинуваченому продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 05 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_6 та продовжено строк його тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 05 серпня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

З такою ухвалою погоджується і колегія суддів, оскільки суддею під час розгляду клопотання прокурора були в повній мірі досліджені обставини з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, перевірено наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати і вони виправдовують тримання під вартою останнього, зважаючи на те, що судовий розгляд ще триває.

Так, на даний час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , оскільки наявні підстави про те, що ризики не зменшилися.

Зокрема, обґрунтованим та доведеним, на думку судової колегії є посилання суду в рішенні та прокурором у клопотанні на те, що ризики, заявлені під час продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились і свідчать про те, що останній може переховуватися від суду (враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими, санкціями яких, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна). При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»; незаконно впливати на потерпілого, свідків з метою зміни їхніх показів чи відмови від надання показань (на даний час всі свідки та потерпілий в судовому засіданні не допитані, а оскільки покази їх досліджуються судом безпосередньо існує ризик впливу зі сторони обвинуваченого); вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення в яких обвинувачується останній, оскільки ОСОБА_6 може і надалі вчиняти кримінальні правопорушення, так як він немає постійного місця роботи, а отже, сталого джерела доходів, необхідних для забезпечення його життєдіяльності, що може стати підставою для продовження вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

Твердження апелянта про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені судом у рішенні, не відповідають обставинам справи і що наведенні прокурором у клопотанні ризики є надуманими, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним і наданими матеріалами провадження, які відповідно до ст. 422-1 КПК України були предметом дослідження апеляційного суду.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Щодо доводів апелянта про необґрунтованість обвинувачення та відсутність доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , то вони є безпідставними, оскільки ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Також районний суд, керуючись п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив обвинуваченому, як альтернативну міру запобіжного заходу, заставу, оскільки ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину поєднаного із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошував, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_6 став менш суспільно-небезпечним і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження та буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, за наслідками апеляційного розгляду, суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому, як про це просить апелянт.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, судовою колегією не встановлено.

Керуючись 404, 407, 418, 419, 422-1, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07 червня 2024 року щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3