Справа 688/1520/23
№ 1-кп/688/19/24
Вирок

Іменем України

19 червня 2024 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка кримінальні провадження №0000038, №0000597 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , непрацюючого, раніше судимого:

1) 21.10.1992 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 206 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

2) 06.03.1995 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

3) 17.07.1998 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 206 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 14.10.1999 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 144, ст. 42 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;

5) 16.02.2001 року Коростенським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 183-3, ст. 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців;

6) 06.02.2006 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 357, ст. 70 КК України до покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

7) 26.11.2013 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за 2 ст. 186, ч. 2 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 4 місяці,

8) 27.02.2014 року Семенівським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців;

9) 30.05.2018 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

10) 06.07.2018 року Луцьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

11) 16.11.2018 року Ковельським міським судом Волинської області за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, 05.04.2021 замінено невідбуту частину покарання на 2 роки 4 місяці 8 днів обмеженням волі, 05.05.2022 звільненого умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 2 дні на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 27.04.2022 року;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Алчевськ Луганської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, перебуваючого у фактичних шлюбних стосунках, зареєстрованого по АДРЕСА_3 , проживаючого по АДРЕСА_2 , не працюючого, раніше судимого:

1) 25.01.2023 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

2) 04.04.2023 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаються обвинувачені

ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим, маючи не зняту та не погашену судимість, в період умовно-дострокового звільнення, а ОСОБА_6 , стосовно якого 30.12.2023 року до суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №000303 від 08.12.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України, на шлях виправлення не стали та в черговий раз вчинили умисне кримінальне правопорушення проти власності та життя і здоров`я особи за наступних обставин.

Так, 18 грудня 2023 року близько 10 години 50 хвилин ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання у домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , за пропозицією ОСОБА_6 домовились пограбувати потерпілого ОСОБА_4 , який один проживає у металевому кунзі поблизу домоволодіння по АДРЕСА_2 , з метою заволодіння наявними у останнього мобільними телефонами та матеріальними цінностями.

Того ж дня близько 11 години, з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_5 за попередньою змовою із ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що на всій території України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із змінами внесеними Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» введено воєнний стан, прибули до металевого кунга, який розташований поблизу домоволодіння по АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 шляхом підбору невстановленого в ході досудового розслідування предмета відчинив вхідні двері та у такий спосіб проникли в середину металевого кунга потерпілого ОСОБА_4 .

Перебуваючи в середині приміщення металевого кунга, ОСОБА_5 підійшов до потерпілого ОСОБА_4 , який у той час прокинувся та сидів на ліжку, з метою подолання опору останнього, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, умисно та протиправно наніс кулаками обох рук почергово три удари по обличчю і голові ОСОБА_4 , спричинивши йому фізичний біль.

У свою чергу, ОСОБА_9 , реалізовуючи злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення майна потерпілого, перебуваючи в середині вищевказаного кунга ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_5 , керуючись корисливим мотивом, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, повторно з поверхні столу відкрито заволодів мобільним телефоном марки «ТЕСNO» моделі «В1g РОР 2F» вартістю 1553,33 грн, в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , вартістю 100 грн, зарядним пристроєм до мобільного телефону марки «ТЕСNO» моделі «В1g РОР 2F», вартістю 120 грн та мобільним телефоном марки «Рrestіgіо», вартістю 1000 грн, які належать потерпілому ОСОБА_4 .

Після цього ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 покинули вищевказаний кунг, а викраденим розпорядилися на власний розсуд.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 завдано майнової шкоди на загальну суму 2773,33 грн.

Таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Позиція сторони захисту

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 4 ст. 186 КК України не визнав та суду надав показання про те, що 17.12.2022 року під час вживання алкогольних напоїв познайомився із потерпілим ОСОБА_4 у ОСОБА_10 у домоволодінні останнього по АДРЕСА_2 , де він тимчасово проживав. Прокинувшись зранку, пішов на кухню, оскільки хотів поїсти. ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_11 випивали, він алкогольних напоїв не вживав. За столом почув від ОСОБА_10 розмови про те, що він продав ОСОБА_4 за 500 грн Надію і що ОСОБА_4 зачинив її у себе в кунзі. Після того, як ОСОБА_4 сп`янів, ОСОБА_6 відвів його до кунга, у якому він проживає. Розмови про ОСОБА_12 його розлютили і у нього виникло бажання надавати ОСОБА_4 за це «лящів». А тому він пішов до місця проживання останнього, попереду нього йшли ОСОБА_12 та ОСОБА_6 . Коли дійшов до місця проживання ОСОБА_4 , ОСОБА_12 стояла на вулиці на повороті за 15 метрів, а із ОСОБА_6 він розминувся при вході в металевий кунг. Коли він зайшов у приміщення кунга, двері були відчинені, ОСОБА_4 сидів на ліжку, відразу дав йому два «ляща» за те, як він вчинив з ОСОБА_12 . В цей час, крім них, у кунзі нікого не було. Після чого вийшов на вулицю, де зустрів сестру потерпілого ОСОБА_13 . Поспілкувавшись із сестрою останнього, пішов по справах. Згодом цього ж дня ОСОБА_6 попросив його продати мобільний телефон, що він і зробив на місцевому ринку. Телефон продати допоміг ОСОБА_10 , який познайомив його із своїм однокласником ОСОБА_14 , який купує телефони. Гроші в сумі 500 грн, виручені від продажу даного телефону, після цього витратив у барі «Діалог», розрахувавшись за спиртне та їжу. Решту, що залишилась близько сто гривень, віддав ОСОБА_6 , який був з ним у барі. Вказав, що через наявні захворювання має проблеми з пам`яттю, а тому не пам`ятає усіх обставин події. Визнає себе винуватим лише у тому, що дав ОСОБА_4 два «ляща». Категорично заперечує факт перебування в стані алкогольного сп`яніння та заволодіння майном потерпілого ОСОБА_4 . Наполягав, що попередньої змови із ОСОБА_6 щодо грабежу ОСОБА_4 не мав, лише допоміг ОСОБА_6 продати мобільний телефон, який, як повідомив останній, належав йому.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.4 ст. 186 КК України не визнав та суду надав показання про те, що 18.12.2022 року зранку познайомився в будинковолодінні ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 із потерпілим ОСОБА_4 . Разом із ним, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_5 розпивали горілку. Після 10 год цього ж дня ОСОБА_4 сп`янів та попросив провести його додому. По дорозі до місця його проживання потерпілий впав, з його кишені випав мобільний телефон. Він це помітив, але телефон не піднімав, пішли далі. Він провів ОСОБА_4 до металевого кунга, якого останній відчинив за допомогою ложки, яку взяв у ОСОБА_10 . В приміщенні кунга перебувала ОСОБА_12 . Вона вийшла на вулицю і пішла, а він взяв у потерпілого гроші, щоб придбати спиртне, після чого по дорозі підняв мобільний телефон ОСОБА_4 , мав намір його повернути останньому. Разом із ОСОБА_12 пішли за горілкою. Придбавши спиртне, повернулись на АДРЕСА_2 до ОСОБА_10 , після чого він вирішив горілку занести також ОСОБА_4 . Коли повернувся до кунга ОСОБА_4 , двері були відчинені, ОСОБА_4 спав на ліжку. Після нього до кунга зайшов ОСОБА_5 , який одразу наніс ОСОБА_4 , який прокнувся та сів на ліжку, декілька «підзатильників». Що відбувалось в кунзі він не бачив та не чув, оскільки вийшов на вулицю. Вказав, що попередньої змови на вчинення грабежу із ОСОБА_5 не мав. Продати телефон ОСОБА_4 у ломбард попросив ОСОБА_5 , оскільки у нього були із собою документи, зустрівши його у той день на залізничному вокзалі. ОСОБА_5 погодився йому допомогти продати телефон. Він залишився біля бару «Діалог», а ОСОБА_5 здав телефон у ломбард, отримавши за нього грошові кошти в сумі 500 грн, які вони в той же день витратили у даному барі на їжу та спиртне.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Вина обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за встановлених судом обставин, незважаючи на невизнання ними вини, стверджується дослідженими в ході судового слідства доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_4 , який у судовому засіданні ствердив, що 17.12.2022 року ввечері вживав алкогольні напої в домоволодінні ОСОБА_10 по АДРЕСА_2 , де познайомився із ОСОБА_5 18.12.2022 року близько 08 год до кунга, що по АДРЕСА_4 , у якому він проживає, прийшла його знайома ОСОБА_12 . Він зібрався та пішов за спиртним, щоб похмелитись, при цьому, виходячи з кунга, випадково зачинив двері, залишивши ОСОБА_12 в середині. В подальшому в будинковолодінні ОСОБА_10 вжив 0,5 л горілки разом із останнім, ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з яким познайомився в той день. Близько 11 год цього ж дня, сп`янівши, просив ОСОБА_6 провести його додому. Також попросив у ОСОБА_10 ложку, щоб відімкнути двері кунга. Провівши його додому, ОСОБА_6 тоді був поруч та побачив, як він відчиняє кунг за допомогою ложки. Коли відчинили двері, ОСОБА_12 вийшла з кунга і пішла додому. ОСОБА_6 почав просити у нього гроші на пиво. Він мав із собою близько 200 грн, а тому дістав їх з кишені та мав дати ОСОБА_6 50 грн на пиво, проте останній забрав їх усі, вихопивши з рук. Коли ОСОБА_6 пішов, то він поклав свій мобільний телефон марки «ТЕСNO», що був у нього із собою, на стіл, приєднавши до нього зарядний пристрій, щоб його зарядити. Поруч на столі лежав ще один його мобільний телефон марки «Ргеstіgіо», яким він не користувався. Зачинив двері кунгата та ліг відпочивати. Приблизно через пів години почув як відчинились двері, у кунг спочатку зайшов ОСОБА_5 , а за ним ОСОБА_6 . Він підвівся і сів на ліжку, а ОСОБА_5 , підійшовши до нього, відразу почав наносити удари, обзиваючи нецензурними словами, кулаками обох рук почергово наніс три удари по обличчю і голові, спричинивши йому фізичний біль. Від ударів він прикривався руками, але бачив, як ОСОБА_6 в цей час забирав його мобільні телефони, що лежали на столі, а саме мобільний телефон марки «ТЕСNO», в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 , зарядний пристрій до мобільного телефону марки «ТЕСNO» та мобільний телефон марки «Ргеstіgіо». Коли обвинувачені вийшли з кунга, на вулиці побачив свою сестру, а тому вийшов за ними та почав їй кричати, щоб вона викликала поліцію. Проте сестра цього не зробила, оскільки побачила, що він був в стані алкогольного сп`яніння. Пам`ятає, що ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення був одягнений в світлу дублянку. До поліції відразу не пішов, а пішов до ОСОБА_10 , щоб поросити обвинувачених повернути телефони. Проте, коли прийшов, то побачив, що вони в цей час кудись збираються йти. Злякавшись за своє здоров`я, до обвинувачених так і не звернувся. Через деякий час він про все розповів та написав письмову заяву в поліцію, яка знайшла його мобільний телефон марки «ТЕСNO». В подальшому подав до суду письмову заяву, у якій просив розгляд кримінального провадження продовжувати у його відсутності, участі в судових дебатах приймати не бажає, у визначенні міри покарання обвинуваченим покладається на розсуд суду;

- показаннями свідка ОСОБА_13 , яка ствердила, що 18.12.2022 року до обіду почула на вулиці шум, якісь голоси, а тому вийшла за хвіртку власного домоволодіння, що по АДРЕСА_4 . В цей час побачила посеред вулиці двох чоловіків, один з яких був одягнений в світлу дублянку. Запитала у цих чоловіків хто вони такі, на що останні повідомили, що тут по роботі. Через деякий час з кунга вийшов її рідний брат ОСОБА_4 , почав просити, щоб вона викликала поліцію, оскільки в нього вкрали телефони, при цьому тримав в руках коробку до мобільного телефону. Оскільки брат перебував в стані алкогольного сп`яніння, поліцію не викликала, оскільки розуміла, що брат міг згубити телефони сам. Проте ОСОБА_4 наполягав, що у нього викрали мобільні телефони, при цьому били по голові. Тілесних ушкоджень на братові не побачила, а тому повідомила, щоб він робив, що хоче, а сама пішла в будинок. Коли через деякий час вийшла, то на вулиці вже нікого не було. Підтвердила, що у брата, дійсно, було два мобільних телефони, одним з яких він користувався;

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який надав показання про те, що в двацятих числах грудня 2022 року купив мобільний телефон марки «ТЕСNO» золотистого кольору за 800 грн у чоловіка, одягненого у жовту дублянку. Запитав у нього чий телефон, на що він повідомив, що телефон належить йому. В подальшому вказаний телефон продав особам ромської національності.

Кримінальне провадження №0000038 в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 122 КК України ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 30.11.2023 року закрито у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_10 від обвинувачення, а тому, зважаючи на принцип диспозитивності кримінального провадження судом прийнята відмова сторони обвинувачення від допиту свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які допитані по вказаному епізоду, інші учасники судового провадження на їх допиті не наполягали.

Об`єктивно вина обвинувачених також підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.01.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 відібрано заяву про те, що 18.12.2022 року близько 11 год ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 шляхом підбору ключа проникли до металевого кунга, який розташований біля домоволодіння по АДРЕСА_4 , де застосувавши фізичне насильство до ОСОБА_4 , яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого і виразилось у нанесенні трьох ударів кулаками обох рук в обличчя останнього, після чого відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «ТЕСNO РОР» вартістю 2100 грн, з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_1 вартістю 100 грн,, зарядним пристроєм до нього вартістю 200 грн та мобільним телефоном марки «Ргеstіgіо» вартістю 800 грн, спричинивши останньому майнової шкоди на загальну суму 3200 грн;

- даними витягу з ЄРДР за №000055, відповідно до якого 09.01.2023 року об 11:27:25 за заявою ОСОБА_4 внесено відповідні відомості та зареєстровано кримінальне провадження з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 186 КК України;

- даними протоколу огляду місця події з фототаблицями до нього від 09.01.2023 року, згідно якого місцем вчинення кримінального правопорушення є металевий кунг, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , на момент огляду якого двері зачинені, потерпілий ОСОБА_4 відчинив їх за допомогою металевої ложки, яка лежить над дверима. Обстановка в кунзі не порушена, з лівої сторони знаходяться два столи з посудом та відром, справа ліжко, над якою висить поличка;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2023 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_4 серед чотирьох осіб, пред`явлених для впізнання на фотознімках, впізнав за рисами обличчя, формою носа, кольором очей та волосся, щетиною на бороді особу під №3, яка 18.12.2022 року спричинила тілесні ушкдження та відкрито викрала два його мобільних телефони, якою відповідно до довідки є ОСОБА_5 ;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2023 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_4 серед чотирьох осіб, пред`явлених для впізнання на фотознімках, впізнав за рисами обличчя, формою носа, губ, продовговатуною формою підборіддя, щетиною на бороді особу під №3, яка 18.12.2022 року відкрито викрала два його мобільних телефони, якою відповідно до довідки є ОСОБА_6 ;

- даними протоколу слідчого експерименту від 09.01.2023 року та відеозаписом вказаної слідчої дії, відтвореним у судовому засіданні, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_4 , відповідно до яких останній в присутності понятих розповів та показав як ОСОБА_6 проводжав його додому, як він в його присутності відчиняв кунг за допомогою ложки, яку приніс із собою, як обвинувачений вихопив у нього з рук грошові кошти. Після цього за допомогою статиста продемонстрував, як він із середини зачинив двері та ліг відпочивати на ліжко. Також на статистові продемонстрував, як ОСОБА_5 , який зайшов до кунга, наносив йому удари, а він прикривав голову руками. Вказав на стіл, з якого ОСОБА_6 викрав його мобільні телефони, зарядку, коли ОСОБА_19 наносив йому удари;

- даними висновку судово-медичної експертизи №15 від 14.01.2023 року, відповідно до якого у ОСОБА_4 виявлено рубець в лівій тім`яній ділянці голови. Даний ребець є наслідком загоювання рани, яка ймовірно виникла від дії тупого твердого предмета, не менше ніж за сім діб на не більше ніж за один-три місяці до проведення судово-медичної експертизи, за своїм характером відноситься до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричиняє короткочасий розлад здоров`я;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 серед чотирьох осіб, пред`явлених для впізнання на фотознімках, впізнала за рисами обличчя, формою носа, кольором очей, щетиною на бороді особу під №2, яка 18.12.2022 року після спричинення тілесних ушкджень її брату, виходила з металевого кунга, якою відповідно до довідки є ОСОБА_5 ;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 09.01.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_13 серед чотирьох осіб, пред`явлених для впізнання на фотознімках, впізнала за рисами обличчя, формою носа, губ, продовгуватим підборіддям особу під №2, яка 18.12.2022 року виходила другою з кунга після заподіяння тілесних ушкоджень та повідомляла, що приходила по роботі, якою відповідно до довідки є ОСОБА_6 ;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10.01.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_14 серед чотирьох осіб, пред`явлених для впізнання на фотознімках, впізнав за рисами обличчя, формою носа, губ, кольором очей, щетиною на бороді особу під №3, яка в двадцятих числах грудня 2022 року продала йому мобільний телефон марки «ТЕСNO РОР», якою відповідно до довідки є ОСОБА_5 ;

- протоколу огляду місця події від 09.01.2023 року та заяви ОСОБА_18 від 09.01.2023 року, відповідно до яких остання добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон марки «ТЕСNO» моделі «РОР 2F» золотистого кольору, якого вона придбала на ринку в м. Шепетівка;

- даними протоколу огляду речового доказу та фототаблицями до нього від 10.01.2023 року, в ході якого за участі потерпілого ОСОБА_4 оглянуто мобільний телефон марки «ТЕСNO» моделі «РОР 2F», корпус якого виготовлено із полімерного матеріалу золотистого кольору, що має екран, батарею, задню кришку з подряпиною в нижній частині, ознаки користування, а саме: потертості, забруднення динаміка, за якими телефон впізнав потерпілий, вказавши, що він належить йому та саме його було викрадено 18.12.2022 року;

- даними висновку судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/123-23/530-ТВ від 17.01.2023 року, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки «ТЕСNO» моделі «В1g РОР 2F», ІМЕІ №1: НОМЕР_2 та ІМЕІ №2: НОМЕР_3 станом на 18.12.2022 року могла становити 1553,33 грн., яка обвинуваченими та потерпілим не оспорюється.

- даними довідки вартості від 12.01.2023 року, виданої ФОП ОСОБА_20 , відповідно до якої вартість сім-карти оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» станом на 18.12.2022 року становила 100 грн., вартість бувшого у використанні зарядного пристрою до мобільного телефону марки «ТЕСNO РОР» становила 120 грн, вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки «Рrestіgіо» 1000 грн, які обвинуваченими та потерпілим не оспорюються.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом недоведеним

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000597 ОСОБА_6 також обвинувачується в тому, що він, будучи раніше судимим за вчинення кримінального правопорушення проти власності, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив нове кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, 06 квітня 2023 року близько 14 години 30 хвилин ОСОБА_6 перебував у кімнаті АДРЕСА_5 , куди його запросив ОСОБА_21 , який за вказаною адресою проживає.

Дочекавшись, коли ОСОБА_21 заснув у своїй кімнаті, у ОСОБА_6 виник умисел на таємне викрадення належного ОСОБА_21 мобільного телефону марки та моделі «Samsung Galaxy А12».

З цією метою, перебуваючи у вказаній кімнаті, у цей же день та час ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого незаконного збагачення, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, який введений в дію Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та затверджений Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, строк дії якого згідно Указу Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2915-ІХ від 07.02.2023, з 19 лютого 2023 року продовжено на 90 діб, діючи умисно, таємно, повторно заволодів майном ОСОБА_21 , а саме: мобільним телефоном марки та моделі «Samsung Galaxy А12» об`ємом пам`яті 4/64 Gb, чорного кольору вартістю 1950 гривень, яким у подальшому розпорядився на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 завдав потерпілому ОСОБА_21 матеріальної шкоди на загальну суму 1950 гривень.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Позиція обвинуваченого

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України не визнав, вказав, що фактичні обставини, в тому числі дата вчинення кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, не відповідають дійсності, при цьому не заперечив факт продажу ним мобільного телефону марки «Samsung Galaxy А12» ОСОБА_22 . В подальшому відмовився надавати будь-які показання з приводу пред`явленого обвинувачення та відповідати на запитання.

Позиція потерпілого

Потерпілий ОСОБА_21 в підготовче судове засідання не з`явився, прокурором 08.06.2023 року в підготовчому засіданні було подано заяву від останнього, завірену слідчим ОСОБА_23 , про його проведення без участі потерпілого, у якій ОСОБА_21 вказав, що цивільний позов пред`являти не буде. В усі подальші судові засідання потерпілий також не з`являвся, хоча про час, день та місце їх проведення повідомлявся у встановленому законом порядку, судові повістки повернуто до суду без вручення з довідками Укрпошти про відсутність його за місцем проживання. 13.07.2023 року ОСОБА_21 надіслав на електронну адресу суду заяву про проведення розгляду кримінального провадження у його відсутності.

Досліджені судом докази

Допитаний в судовому засіданні свідок обвинувачення ОСОБА_22 надав показання про те, що є приватним підприємцем, займається ремонтом мобільних телефонів, в тому числі їх купівлею. На приміщенні, де він здійснює свою діяльність по АДРЕСА_6 , розміщений його мобільний телефон, щоб в разі потреби, люди могли його знайти. В квітні 2023 року придбав у обвинуваченого ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А12», який мав тріщину на дисплеї, за 1100 грн. Продаючи телефон, обвинувачений повідомив, що телефон належить йому, проте зараз потрібні кошти, тому вирішив його продати. В нього була лише 1000 грн, а тому попросив обвинуваченого прийти за рештою суми - 100 грн з понеділка, що той і зробив. Через декілька днів до нього прибули працівники поліції, яким видав придбаний у ОСОБА_6 телефон. Вказав, що точної дати, коли це відбулось, пригадати не може, однак пам`ятає, що це була субота, перші числа квітня, оскільки в нього був короткий день до 13 год. Зустріч з обвинуваченим відбулась в період часу з 14 по 15 год, оскільки він до нього зателефонував та попросив прийти в майстерню.

Свідок ОСОБА_24 , допитаний в режимі відеоконференції, суду надав показання про те, що навесні чи початку літа 2023 року, точно не пам`ятає, в його присутності ОСОБА_6 продав у майстерні по АДРЕСА_6 мобільний телефон за 1000 грн, ні марка телефону, ні кому він належить йому не відомі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_25 надав показання про те, що 19.08.2022 року придбав мобільний телефон марки і моделі «Samsung Galaxy А12» за 7299 грн, на підтвердження чого надав гарантійний талон, коробку від даного мобільного телефону. З того часу ним постійно користувався. В березні 2023 року відпочивав на літньому майданчику поблизу магазину «Яна», вживав алкоголь, під час чого даний телефон у нього зник, більш детельніше обставини його втрати повідомити не може, оскільки не пам`ятає.

Після огляду речого доказу в судовому засіданні, а саме мобільного телефону марки і моделі «Samsung Galaxy А12» свідок ОСОБА_25 його упізнав, на дисплеї наявна тріщина, вказав, що це його телефон, який зник на літньому майданчику поблизу магазину «Яна» у березні 2023 року.

Відповідно ч. 3 ст. 26 КПК України судом також досліджені надані стороною обвинувачення письмові докази, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.04.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_21 повідомив, що 06.04.2023 року близько 14 год за адресою: АДРЕСА_7 , в кімнаті № 6 невстановлена особа здійснила крадіжку його мобільного телефону марки та моделі «Samsung Galaxy А12»;

- витяг з ЄРДР за №0000597, відповідно до якого 08.04.2023 року об 11:26:23 за заявою ОСОБА_21 внесено відповідні відомості та зареєстровано кримінальне провадження з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України;

- заяву ОСОБА_21 від 21.04.2023 року, відповідно до якої він просить долучити до матеріалів кримінального провадження його мобільний телефон марки та моделі «SamsungGalaxy А12», викрадений невідомими особами, що постановою слідчого від 21.04.2023 року визнано речовим доказом, згідно квитанції № 2213 його передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькій області та на нього ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25.04.2023 року накладено арешт;

- висновок судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/123-23/4194-ТВ від 25.04.2023 року, згідно якого ринкова вартість представленого на дослідження бувшого у використанні мобільного телефону марки марки та моделі «Samsung Galaxy А12», об`ємом пам`яті 4Gb/64 Gb, чорного кольору станом на 06.04.2023 року могла становити 1950 грн;

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.04.2023 року, згідно якого свідок ОСОБА_22 серед чотирьох осіб, пред`явлених для впізнання на фотознімках, впізнав за формою обличчя та очей, зачіскою особу під №3, яка продала йому мобільний телефон марки «Samsung» у майстерні за 1100 грн, якою відповідно до довідки слідчого є ОСОБА_6 ;

- протокол слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 04.05.2023 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_24 , відповідно до яких останній в присутності понятих розповів, що 06.04.2023 року розпивав алкогольні напої із ОСОБА_6 та ОСОБА_21 в парку, а в подальшому і за місцем проживання останнього по АДРЕСА_8 . Після того як він повертався із туалету, зустрів ОСОБА_6 на виході з гуртожитку. ОСОБА_6 запропонував йому пройтись, на що він погодився. В приміщенні майстерні по АДРЕСА_6 ОСОБА_6 продав за 1000 грн мобільний телефон «Samsung», після чого вони продовжили вживати алкогольні напої.

Підстави неврахування доказів обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України

Показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_24 жодним чином не доводять обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України з наступних підстав.

Так, показання свідка ОСОБА_22 повністю спростовують подію крадіжки 06.04.2023 року, як зазначено в обвинувальному акті, оскільки і обвинувачений ОСОБА_6 , і свідок ОСОБА_22 вказали, що продаж телефону відбувся у перших числах квітня у суботу, а 06.04.2023 року це був четвер, про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_21 повідомлено поліцію 07.04.2023 року, а 08.04.2023 року з даного приводу вже були внесені відомості до ЄРДР.

Власноручно написана ОСОБА_21 заява про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього за ч. 4 ст. 185 КК України у матерілах кримінального провадження відсутня. Також потерпілий ОСОБА_21 в жодне судове засідання не з`явився, показань не надав, обставин вчиненої крадіжки мобільного телефону не повідомив.

За яких обставин ОСОБА_21 отримано мобільний телефон марки та моделі «Samsung Galaxy А12» та чим підтверджується те, що він належить саме йому органом досудового розслідування не встановлено та прокурором суду не доведено. Натомість судом достаменно встановлено, що даний мобільний телефон належить ОСОБА_25 , який його впізнав в судовому засіданні та підтвердив належність йому на праві власності даного телефону відповідними документами.

Не встановлено органом досудового розслідування та прокурором не доведено і те, за яких обставин ОСОБА_21 було повернуто викрадений у нього невідомими особами мобільний телефон, якого він просив слідчого долучити до матеріалів кримінального провадження заявою від 21.04.2024 року.

Згідно протоколу слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 04.05.2023 року, проведеного за участю свідка ОСОБА_24 , останній в присутності понятих лише розповів про те, що 06.04.2023 року розпивав алкогольні напої із обвинуваченим ОСОБА_6 і потерпілим ОСОБА_21 та бачив як обвинувачений продавав мобільний телефон марки «Samsung».

Під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК.

Проте, під час вказаної слідчої дії, як встановлено із відтвореного відеозапису, свідок ОСОБА_24 не відтворив обставини події та дії обвинуваченого щодо вчинення кримінального правопорушення, а лише надав показання. У судовому засіданні свідок ОСОБА_24 підтвердив, що був лише свідком продажу ОСОБА_6 мобільного телефону, за яких обставин у нього він з`явився та кому належить цей телефон йому не відомо.

Таким чином, враховуючи процесуальне призначення і мету проведення слідчого експерименту, суд вважає даний доказ недопустимим.

Отже, докази обвинувачення щодо причетності ОСОБА_6 , а саме: показання свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , а також протокол слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_24 , що визнаний судом недопустимим, не можуть бути використані при ухваленні обвинувального вироку щодо ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд зазначає, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом, оскільки це суперечить вимогам ст. 62 Конституції України, яка визначає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Докази повинні визнаватися такими, що одержані незаконним шляхом, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Отже суд може постановити обвинувальний вирок лише у разі, якщо надані докази спростовують всі розумні сумніви стосовно винуватості особи. Докази, які не витримують критерію «поза розумним сумнівом» є підставою для виправдувального вироку.

Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які маютьзначення для кримінальногопровадження, а такождостовірністьчинедостовірність, можливістьчинеможливістьвикористанняіншихдоказів (стаття 85 КПК України).

За правилами статті 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саменаціональні суди повноважні оцінювати надані їм докази (п. 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19 лютого 2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла, тощо.

Ці висновки ЄСПЛ повністю узгоджуються з законодавством України, яке передбачає, що збирання, перевірка та оцінка доказів можливі лише в порядку, та у спосіб, передбачений законом.

Обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ст. 92 ч. 2 КПК України, покладається на слідчого, прокурора, та, в установлених КПК України випадках на потерпілого (ст. 92 ч. 1 КПК України), а згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, покладається на сторону, що їх подає.

Аналіз доказів, наданих стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України свідчить про невідповідність їх критеріям належності та допустимості, оскільки ні кожен з доказів окремо, ні всі докази обвинувачення в своїй сукупності не доводять винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому стороною обвинувачення кримінальному правопорушенні поза розумним сумнівом.

Стороною обвинувачення не встановлено де, як, коли і при яких саме обставинах було вчинено крадіжку мобільного телефону марки та моделі «Samsung Galaxy А12» у справжнього власника даного телефону.

Всі письмові докази надані суду стороною обвинувачення є неналежними доказами, оскільки жодних обставин, які підлягають доказуванню відповідно до ст. 91 КПК України або мають значення для кримінального провадження, останні не містять.

Отже обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів розцінюється судом як припущення.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом в межах повноважень, визначених ч. 3 ст. 26 КПК України та відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України були створені всі необхідні умови та вжиті всі можливі заходи для реалізації стороною обвинувачення її процесуальних прав, в тому числі права відстоювати свою правову позицію та надавати докази на її обґрунтування, а також для повного та об`єктивного з`ясування обставин на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, критерієм доведення винуватості особи у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є те, що саме прокурор має довести вину обвинуваченого поза межами розумного сумніву.

Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів», адже жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувачення, яке підлягає повному та безумовному доведенню.

Суд зауважує, що правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» (п.65) зазначено, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 КонституціїУкраїни, поєднуються з такими ж положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів протии неї, і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.

Такий же принцип закріплений у статті 17 КПК України, відповідно до якої ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватості особи поза розумним сумнівом.

Суд, згідно ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процессуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з частиною 3 статті 373 КПК обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд зауважує, що при вирішенні питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого є неприпустимим обвинувальний ухил. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на його користь. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється за наявності однієї з таких підстав: не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, давши їм належну оцінку, суд дійшов висновку, що у данному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності, підтверджували б пред`явлене йому прокурором обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті.

Тому суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_6 підлягає виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю стороною обвинувачення, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, в якому він обвинувачується.

Оцінка суду

Дослідивши у судовому засіданні докази по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному з`ясуванні усіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Показання потерпілого ОСОБА_4 , в тому числі про відсутність будь-яких відносин з обвинуваченими, є правдивими, такими що відповідають фактичним обставинам, оскільки такі узгоджуються з усіма дослідженими судом доказами, не викликають у суду сумніву у їх достовірності, а показання обвинувачених суд розцінює як обраний ними спосіб захисту. Підстав для обмови обвинувачених потерпілим судом не встановлено.

Не заслуговують на увагу посилання обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність у нього корисливого мотиву, оскільки він мав намір повернути мобільний телефон ОСОБА_4 , оскільки такі повністю спростовуються поведінкою останнього після вчинення кримінального правопорушення - фактом реалізації викраденого майна відразу після вчинення злочину.

Доводи сторони захисту про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч.4 ст.186 КК України на ч.4 ст. 185 КК України, оскільки він таємно викрав мобільний телефон потерпілого також є безпідставними.

Так, відповідно до ст. 185 КК України крадіжкою є таємне викрадення чужого майна. При цьому основною умовою є те, що, здійснюючи викрадення, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Згідно ст. 186 КК грабежем є відкрите викрадення чужого майна, а саме викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

При цьому, розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність). Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

З показань потерпілого ОСОБА_4 судом встановлено, що він під час нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 чітко бачив, як ОСОБА_6 заволодів його мобільними телефонами та зарядкою. А тому, будь-яких сумнів щодо того, що заволодіння майном потерпілого відбулось відкрито у суду немає. Одразу після викрадення майна потерпілий про це відразу повідомив сестру ОСОБА_13 , поросивши викликати поліцію, що також підтвердила в судовому засіданні остання, надаючи показання.

Крім того, злагодженість дій обвинувачених, коли вони разом проникли до металевого кунга нанесення ударів ОСОБА_5 та одночасне заволодіння майном потерпілого ОСОБА_6 вказує на наявність попередньої змови між ними на вчинення даного кримінального правопорушення. ОСОБА_6 усвідомлював, що ОСОБА_5 , наносячи удари потерпілому і долаючи таким чином його супротив, створє умови для заволодіння ОСОБА_6 майном ОСОБА_4 . Крім того, після вчинення кримінального правопорушення обвинувачені разом реалізували викрадене майно та разом витратили грошові кошти отримані від його продажу.

Вжиття обвинуваченими заходів для відвернення на короткий час уваги потерпілого не свідчить про таємне заволодіння майном, оскільки ці дії були спрямовані лише на полегшення вчинення злочину та усунення перешкод для заволодіння чужим майном. На відміну від крадіжки, грабіж за способом його вчинення це не таємне, а відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого.

Не викликають сумнівів і показання потерпілого про те, що він зачинив двері у кунг перед тим, як лягти відпочивати, а обвинувачені їх відчинили самостійно, так як ОСОБА_6 попередньо бачив, як вони відчиняються, оскільки такі є послідовними, жодного разу потерпілий їх не змінював та логічними, оскільки подія відбувалась взимку. Отже, має місце і така кваліфікуюча ознака як проникнення у інше приміщення.

Відкрите викрадення чужого майна (грабіж) характеризується об`єктивними та суб`єктивними ознаками. Об`єктивні ознаки відкритого викрадення це викрадення, що вчиняється у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи.

Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи.

Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого.

Із суб`єктивної сторонни кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 КК України, характеризується лише прямим умислом і корисливим мотивом, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна.

Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

У випадку звернення винним чужого майна у свою користь або в користь третіх осіб у діях винного є корислива мета, яку винний досягає самим фактом звернення майна.

Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК України має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання.

З матеріалів кримінального провадження слідує, що обвинувачені мають не зняту та не погашену судимість за злочини, в тому числі передбачені ст.ст. 185, 186, 187 КК України.

Відповідно до п.1 примітки до ст. 185 КК України повторним у статях 185, 186 та 189-191 КК України визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статями або статтями 187, 262 КК України.

За змістом п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини противласності» ознака повторності присутня, якщо судимість за раніше вчинений злочин не було погашено чи знято в установленому законом порядку.

Не заслуговують на увагу і показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що прокурором не доведено, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, адже такі його показання повністю спростовуються дослідженими судом доказами, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 .

Достовірність та об`єктивність усіх наведених вище доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним і підстави для перекваліфікації дій обвинувачених відсутні.

Враховуючи те, що нанесення тілесних ушкоджень було лише способом отримання доступу до майна потерпілого, вилучення вказаного майна відбувалося відкрито, протиправно вилучаючи майно, обвинувачені чітко усвідомлювали незаконний характер своїх дій, розуміли, що не мають на майно, яке вони вилучають, жодного права, проникли в приміщення та усвідомлювали той факт, що, вилучаючи майно, воно вибуде з володіння власника, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні докази, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що винуватість обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повністю доведена у судовому засіданні і їх дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Відомості, які характеризують особи обвинувачених, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви призначення покарання

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; враховуючи ступінь тяжкості вчиненного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частиною другою ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання ОСОБА_5 , суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, є умисним, корисливим, закінченим.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 зареєстрованийпо АДРЕСА_1 , однак фактично проживав по АДРЕСА_2 , офіційно не працює, постійних джерел законного отримання грошових коштів не має, за місцем останнього відбування покарання характеризувався добре, за місцем тимчасового проживання характеризується як такий, на якого скарг від сусідів до квартального комітету не надходило, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий за умисні нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкості корисливі злочини, за які реально відбував покарання, вчиняв злочини через невеликі проміжки часу після відбуття реального покарання, вчинив даний умисний тяжкий злочин через нетривалий проміжок часу після умовно-дострокового звільнення, що на думку суду свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 не встановлено.

Обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів.

Відповідно до досудової доповіді, складеної Шепетівським РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» у Хмельницькій області щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що його виправлення без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 129 від 08.03.2023 року ОСОБА_5 виявляє органічний розлад особистості неуточненого генезу з легкими змінами особистості з психопатизацією, виявляв такі й на період інкримінованого йому злочину, проте усвідомлював свої дії, міг керувати ними та відповідати за них, усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними й на теперішній час, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує, отже є осудним.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше неодноразово судимий, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак це не призвело до позитивних змін в його особистості і не створило у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, з огляду на відсутність щирого каяття, враховуючи позицію потерпілого, який у призначенні покарання поклався на розсуд суду, досудову доповідь на обвинуваченого, наявність обставин, які обтяжують покарання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, стан здоров`я обвинуваченого, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_5 ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить, оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин, які пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення під час умовно-дострокового звільнення остаточне покарання останньому слід призначити за сукупністю вироків з урахуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При призначенні покарання ОСОБА_6 , суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, є умисним, корисливим, закінченим.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 зареєстрований по АДРЕСА_3 , однак фактично проживав по АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується як такий, на якого скарг від сусідів до квартального комітету не надходило, перебуває у фактичних шлюбних стосунках, офіційно не працює, у останнього відсутні постійні джерела законного отримання грошових коштів, перебуває під динімічним спостереженням у лікаря нарколога з 2022 рку з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, стан залежності, у лікаря психіатра під динамічним спостереженням не знаходиться, перебуває на обліку у Шепетівському РВ №2 філії ДУ Центр пробації в Хмельницькій області у зв`язку із засудженням вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 23.01.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування такого покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, раніше неодноразово судимий за умисні тяжкі корисливі злочини, що на думку суду свідчить про його підвищену небезпеку для суспільства.

Обставин, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 не встановлено.

Обставинами, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 195 від 05.04.2023 року ОСОБА_6 виявляє психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів, синдром залежності, виявляв такі й на період інкримінованого злочину, проте усвідомлював свої дії, міг керувати ними та відповідати за них, усвідомлює свої дії та може керувати ними й на теперішній час, застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує, отже є осудним.

Приймаючи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше неодноразово судимий, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, з огляду на відсутність щирого каяття, позицію потерпілого, який у призначенні покарання поклався на розсуд суду, наявність обставини, яка обтяжує покарання, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Підстав для застосування при призначенні покарання ОСОБА_6 ст.ст. 69, 75 КК України суд не знаходить, оскільки в судовому засіданні не встановлено обставин, які пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04.04.2023 року, який ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20.07.2023 року залишений без змін, засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі за злочин, якого він вчинив 18.12.2022 року о 16 год 35 хв. З урахуванням наведеного, враховуючи те, що ОСОБА_26 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України 18.12.2022 року близько 11 год, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_6 з урахуванням часу вчинення кримінального правопорушення слід призначити із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Таке покарання буде справедливим, адекватним, необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так й іншими особами, в достатній мірі відповідає ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та тяжкості негативних наслідків, що настали в результаті протиправних дій стосовно потерпілого.

Мотиви вирішення інших питань при ухваленні вироку

Питання щодоречових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинувачених згідно зі ст. 124 КПК України.

Арешт, накладений на речові докази, слід скасувати відповідно до ч. 4 ст. 174 КПКУкраїни.

Заявлене прокурором у судових дебатах клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим підлягає задоволенню. Суд ухвалює рішення в порядку, визначеному в ст.ст. 368-380 КПК України, який зобов`язує серед іншого вирішити питання про запобіжний захід до набрання вироком законної сили. Беручи до уваги мету застосування заходів забезпечення кримінального провадження, яка передбачає досягнення дієвості провадження (ст.131 КПКУкраїни), з огляду на необхідність попередження ризику переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду під тиском тягаря відбування реального покарання за вироком суду, суд вважає необхідним продовжити такий запобіжний захід обвинуваченим до набрання вироком законної сили, що забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків.

Строк відбування покарання обвинуваченим суд вважає правильним рахувати з моменту фактичного затримання. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, в строк покарання обвинуваченим слід зарахувати строк їх попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а саме ОСОБА_5 з моменту затримання 28 лютого 2023 року по 19 червня 2024 року включно, а ОСОБА_6 з моменту взяття під варту з 03 травня 2023 року по 19 червня 2024 року включно.

Керуючисьст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2018 року та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 28 лютого 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 28 лютого 2023 року по 19 червня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 квітня 2023 року призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 січня 2023 року відносно ОСОБА_6 виконувати самостійно.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 рахувати з 03 травня 2023 року.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 03 травня 2023 року по 19 червня 2024 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Обраний відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.

ОСОБА_6 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в якому він обвинувачується.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «ТЕСNO» моделі «В1g РОР 2F», що переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькійобласті повернути потерпілому ОСОБА_4 ;

- мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А12» об`ємом пам`яті 4/64 Gb, чорного кольору, що переданий на зберігання в камеру зберігання речових доказів Шепетівського РУП ГУНП в Хмельницькійобласті повернути власнику ОСОБА_25 ;

Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 10 січня 2023 року, арешт на мобільний телефон марки «ТЕСNO» моделі «В1g РОР 2F» у вигляді заборони ОСОБА_18 та ОСОБА_4 відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним.

Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2023 року, арешт на мобільний телефон «Samsung Galaxy А12» об`ємом пам`яті 4/64 Gb, чорного кольору у вигляді заборони ОСОБА_21 відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у дохід держави витрати за проведення судової товарознавчої експертизи №СЕ-19/123-23/530-ТВ від 17.01.2023 року з кожного по 377 (триста сімдесят сім) гривень 56 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які перебувають під вартою в той же строк, з часу вручення копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копіювироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_27