ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0001500 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодружений, непрацюючий, в порядку ст.89 КК України не судимий,

засуджений за ч.4 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній, у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 постановлено рахувати з дня фактичного його затримання, тобто з 19 травня 2023 року.

Зараховано в строк відбуття покарання ОСОБА_8 термін перебування його під вартою з дня його затримання 19 травня 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню тримання вартою відповідає один день позбавлення волі.

Також вироком вирішено питання речових доказів та арештованого майна.

ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він 18 травня 2023 року, близько 18 год. 48 хв., діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №58/2023 від 06 лютого 2023 року, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 07 лютого 2023 року, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у приміщенні супермаркету «Нова Лінія», що за адресою АДРЕСА_2 , із торгового прилавку взяв дриль марки «Felisatti» моделі «F90122», вартість якої становить 1856 грн., після чого помістив її під куртку, однак, проходячи повз касову зону в напрямку виходу з приміщення супермаркету, був виявлений ОСОБА_10 , проте, не зважаючи на те, що його дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна були виявлені іншими особами, останній, усвідомлюючи це, продовжив свої неправомірні дії з метою заволодіння чужим майном, та пришвидшеними кроками, утримуючи дриль при собі, покинув приміщення вказаного супермаркету, чим відкрито викрав чуже майно, заподіявши ТОВ «Нова лінія-1» майнову шкоду на вищезазначену суму.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_8 вважає вирок суду необґрунтованим. Посилається на те, що він має проблеми зі слухом, а саме повну глухоту на одне вухо і частково на інше, а тому він не мав змоги чути звернень до нього про виявлення даного правопорушення. Зазначає, що збитки відшкодовано, та зважаючи на щиросердечне каяття просить призначити менш суворе покарання.

В поданій апеляційній скарзі захисник вважає вирок суду незаконним в частині кваліфікації дій обвинуваченого. Посилається на те, що дії ОСОБА_8 ніхто не бачив, не зупиняв, а тому його дії не були поміченими. Зазначає, що показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 є надуманими та не узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_12 .. На думку сторони захисту ОСОБА_8 не усвідомлював, що його дії викриті касиром та охоронцем. Також вважає показання спеціаліста, лікаря ОСОБА_13 не можуть бути враховані при ухваленні вироку, оскільки такі показання не є доказом в розумінні ст.84 КПК України. Крім того, призначене покарання ОСОБА_8 не відповідає загальним засадам призначення покарань. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого на ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, та на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробовуванням.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційних скарг, обвинуваченого та його захисника, які подані апеляційні скарги підтримували та просили змінити вирок суду, думку прокурора, який подану апеляційну скаргу заперечував і просив вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги до задоволення не підлягають з таких підстав.

Згідно правил ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст.94 цього Кодексу, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази, як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують підсудного, проаналізувати їх та дати остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості, достовірності, і достатності, у їх сукупності оцінки з точки зору достатності для висновку про доведеність вини.

Ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_8 судом першої інстанції були дотримані.

Приписами статті 392 КПК України регламентовано, що рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження і які досліджені місцевим судом відповідно до ст.94 КПК України.

Тому твердження апелянтів про те, що стороною обвинувачення не надано беззаперечних і достатніх доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, на переконання апеляційного суду, є необґрунтованими і спростовуються сукупністю наявних у матеріалах провадження доказів

Так, в суді першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та показав, що орган досудового розслідування невірно кваліфікував його дії, оскільки він вчинив не відкрите викрадення чужого майна, а таємне викрадення чужого майна (крадіжку). При цьому, посилається на те, що він вважав, що його дії ніхто не бачить. Вчинив викрадення майна в присутності працівників магазину і побіг в іншому напрямку, разом з цим ніхто його не зупиняв, отже його дії були не помічені. Також вказав, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є надуманими та не підтверджуються іншими доказами. Свідків він не бачив і не чув, в тому числі, не чув щоб вони робили йому зауваження чи бігли за ним.

Будучи допитаним місцевим судом свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона працює касиром в гіпермаркеті «Нова лінія». В травні місяці, конкретної дати не пам`ятає, вона знаходилася на робочому місці, обслуговувала покупця на касі №8, і в той момент коли остання виклала товар на «ленту», вона побачила, що повз цю жіночку проходить швидкою ходою чоловік її зросту в сірій курточці. Так як вихід через каси здійснюється лише після оплати товару, вона звернула увагу на його руки і побачила, що одна рука зігнута і тримає під курткою дрель чи перфоратор червоного кольору. Відразу почала голосно звертатися до останнього: « ОСОБА_14 !!….мужчина !!», в той момент він знаходився на відстані 2-3 метрів, але той лише пришвидшив ходу, третій раз ще голосніше: « ОСОБА_15 », після чого він повернув голову, але продовжив рухатись в сторону виходу. Тоді почала кликати працівника охорони, який в цей час знаходився на віддаленій касі № 10, перевіряв товар по накладних: « ОСОБА_16 , чоловік виносить неоплачений товар», коли повернула голову до дверей то побачила, що в цей час чоловік в сірій куртці вже вийшов на вулицю і почав бігти.

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 суду показав, що він працює охоронцем в гіпермаркеті «Нова лінія». В травні місяці, конкретної дати не пам`ятає, він знаходився на робочому місці. В той момент, коли він на касі № 10 перевіряв по накладних товар з касиром, почув крик іншого працівника каси: « ОСОБА_16 , мужчина щось пхає за пазуху…виносить неоплачений товар». Відразу піднявся і побачив, що обличчям до перших розсувних дверей, до виходу у фоє, стоїть чоловік у сірій курточці, і чекає поки вони відкриються. Після цього він крикнув у його сторону: «Мужчина !!! Стійте !!, в цей час він знаходився на відстані 7 метрів, і швидкою ходою попрямував до нього. Однак, вказаний чоловік в секундах перемістився до других дверей, що вели на вулицю, і після того, як вони теж відкрилися, побіг до магазину «Наш край». Коли він вийшов на вулицю, останнього вже не було видно.

Допитаний місцевим свідок ОСОБА_17 суду показала, що вона працює касиром в гіпермаркеті «Нова лінія». В травні місяці, конкретної дати не пам`ятає, вона знаходилася на робочому місці, на касі № 10. В той момент, коли вона з охоронцем перевіряла по накладних товар, почула, що інший працівник касир з каси №8, ОСОБА_10 , почала голосно кричати: «Мужчина !!….мужчина !!». Коли вона повернула голову в бік дверей, то побачила, що до них швидкою ходою прямує чоловік. ОСОБА_10 в цей час почала кликати охоронця, після чого крикнула ще раз в сторону зазначеного чоловіка, ще голосніше: « ОСОБА_15 », останній зупинився, повернув голову в бік, однак одів капюшон і вийшов у перші двері, що ведуть у фоє.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 суду показав, що він працює охоронцем в гіпермаркеті « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на посаді виконуючого обов`язки оператора системного відеонагляду. В травні місяці, конкретної дати не пам`ятає, він знаходився на робочому місці, коли до нього зателефонував інший охоронець ОСОБА_11 і повідомив, що через касу винесли неоплачений товар. Він відразу звернув увагу на один з моніторів, на якому було видно, як чоловік в курточці швидким темпом біжить в сторону магазину «Наш край». Після цього, він почав відмотувати відеозапис і шукати візуально схожого чоловіка по залу. На одному із відрізків відеозапису він віднайшов чоловіка, якого бачив на відео, де той біжить. На відеозаписах було чітко видно, як останній бере з торгових полиць дрель і виносить її без оплати через касу № 8. При цьому вказав, що на відеозаписі чітко видно, що касир відразу зреагувала на вказаного чоловіка і почала йому кричати, відразу як він тільки пройшов позв касу, почав швидко рухатись, а потім як слідує із відео - тікати.

Таким чином, свідок ОСОБА_10 підтвердила, що вона бачила як обвинувачений ховав за куртку викрадений товар, і тому вона в його адресу голосно кричала.

Крім того, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_12 підтвердили, що вони бачили та чули, як ОСОБА_10 кричала в адресу обвинуваченого, оскільки останній під курткою ніс викрадений товар.

Об`єктивність показань вказаних свідків також підтверджується відеозаписом з камер відеоспостереження із оформленими до нього фототаблицями, на яких зафіксовано, як особа чоловічої статі, після викрадення дрилі червоного кольору, підходячи до каси кладе дриль під куртку та притримує її правою руко. В подальшому продовжуючи притримувати дриль під курткою проходить касу та пришвидшує хід в напрямку виходу; в цей же час касир встає з-за свого робочого місця та дивлячись в сторону особи проговорює щось декілька разів, після чого вказана особа вибігає з супермаркету «Нова Лінія» та продовжує бігти в сторону вул. Шевченка, 13б.

Ні обвинувачений, ні його захисник не ставлять під сумнів той факт, що на вказаному відеозаписі викрадення дрилі вчиняє саме ОСОБА_8 ..

Крім того, допитаний місцевим судом в якості спеціаліста, отоларинголог ОСОБА_13 показав, що він має спеціалізацію отоларинголога та лікаря сурдолога, і на даний час працює у ВОКЛ. З приводу попередньо складеного ним же консультаційного висновку спеціаліста від 01 листопада 2023 року щодо пацієнта ОСОБА_8 , зазначив, що після проведеної аудіометрії в умовах медичного закладу, зазначеному пацієнту встановлено діагноз двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість справа V (п`ята), зліва І (перша). ОСОБА_8 на даний час, маючи зазначений діагноз та будучи до нього адаптованим в силу тривалого часу його наявності, вільно сприймає лівим вухом звуки і розпізнає розмовну мову. У останнього виникають проблеми в сприйнятті надто тихої (шепоту) і віддаленої мови, при цьому зазначивши, що розмовна мова до 20 метрів чітко ОСОБА_8 сприймається. Разом з тим вказав, що змоделювавши обставини подій, які мали місце при вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину, є достатні підстави вважати, що встановлений діагноз не перешкоджав ОСОБА_8 почути і розпізнати звернення зокрема касира ОСОБА_10 , допускаючи при цьому, що він міг не чути звідки саме ці слова доходять.

Тому доводи обвинуваченого та його захисника про те, що ОСОБА_8 не чув як касир ОСОБА_10 кричала в його адресу, є безпідставними.

Судом першої інстанції перевірялись доводи обвинуваченого про те, що він не чув як в його адресу кричала свідок ОСОБА_10 , однак такі обставини не знайшли свого належного підтвердження в суді і повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів у кримінальному проваджені, які зазначені вище.

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у апеляційного суду сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

При оцінці доказів та доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції показання свідків, відеозапис, вважає логічними, послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Тому місцевий суд обґрунтовано прийняв їх до уваги, та визнав їх достовірними й такими, що підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційний суд не встановив істотних процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій.

Незгода обвинуваченого та його захисника з оцінкою судом першої інстанції доказів у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання їх недопустимими, а є лише способом захисту і намаганням спростувати ці докази, які об`єктивно вказують на вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

Апеляційний суд вважає, що за встановлених судом обставин, дії ОСОБА_8 за ч.4 ст.186 КК України кваліфіковано правильно, а тому доводи апеляційної скарги захисника про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 на ч.4 ст.185 КК України є безпідставними та не ґрунтуються на досліджених місцевим судом доказах.

Що стосується тверджень захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при посиланні суду у своєму вироку на показання свідка ОСОБА_18 , яка не допитувалась в судовому засіданні, суд апеляційної інстанції не бере дані доводи до уваги з огляду на таке.

Суд першої інстанції в обґрунтування доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину послався в тому числі і на протоколом огляду предмету (відеозапису) із фототаблицями від 15 травня 2023 року. Відповідно до змісту вказаного протоколу, слідчим було оглянуто відеозаписи з камер відеоспостереження з приміщення супермаркету «Нова лінія». Вказана слідча дія була проведена за участю свідка ОСОБА_18 .. В ході огляду вказаних відеозаписів ОСОБА_18 впізнала на них свого сусіда ОСОБА_8 (а.к.п.51-61).

Отже, в даному випадку місцевий суд послався у своєму вироку на протокол огляду предмету (відеозапису), а не на показання свідка ОСОБА_18 ..

Також слід відмітити, що стороною захисту жодним чином не заперечується факт заволодіння ОСОБА_8 дрилі в супермаркеті «Нова лінія», а тому суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку зазначення судом при описі протоколу огляду предмету (відеозапису) того, що свідок ОСОБА_18 впізнала під час огляду відеозапису ОСОБА_8 , не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки дана обставина жодним чином не перешкодила і не могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Посилання захисника на те, що пояснення лікаря ОСОБА_13 не можуть бути допустимим доказом, оскільки він не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок є безпідставними, оскільки як убачається із звукозапису судового засідання від 22 грудня 2023 року спеціалісту ОСОБА_13 були роз`ясненні його права та обов`язки, передбачені ст.ст.71, 72 КПК України. Про кримінальну відповідальність лікар ОСОБА_13 не попереджався, оскільки він давав пояснення щодо свого консультаційного висновку від 01.11.23, даного ним як лікарем-сурдологом за результатами медичного огляду обвинуваченого ОСОБА_8 (а.к.п.124).

За таких обставин пояснення лікаря ОСОБА_13 обґрунтовано взято судом до уваги при ухваленні оскаржуваного вироку.

Тому, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при отриманні пояснень лікаря ОСОБА_13 місцевим судом, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, місцевий суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу та інші обставини, що впливають на ступінь відповідальності.

Так, місцевим судом взято до уваги ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.

До обставин, які пом`якшують покарання, судом віднесено добровільне відшкодування завданого збитку.

Також місцевим судом враховано конкретні обставини кримінального правопорушення, інформацію про стан здоров`я обвинуваченого, який звертався за допомогою у КП «Волинський медичний центр терапії залежностей» з діагнозом «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», відомості про притягнення раніше до кримінальної відповідальності, факт відшкодування шкоди, шляхом вилучення працівниками поліції викраденого майна та передання його представникам потерпілої сторони, їх думку, яка викладена в письмовій заяві, адресованій суду, про відсутність будь яких претензій до обвинуваченого та у вирішенні питання призначення покарання йому покладались на розсуд суду.

На підставі вказаних обставин місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є призначення покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений санкцією ч.4 ст.186 КК України, яке слід відбувати реально.

Таке покарання, на думку суду апеляційної інстанції, повністю відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Підстав для зміни чи скасування вироку суду з мотивів, викладених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 , який утримується під вартою, в той самий строк з моменту отримання копії даного ухвали.

Головуючий

Судді: