ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 554/11426/22

провадження № 51-4973км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2023 року постановлені стосовно

ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень

За ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, на підставі статті 46 КК у зв`язку з примиренням з потерпілим, кримінальне провадження - закрито.

Стягнено з ОСОБА_6 33882,07 грн на користь держави понесені витрати на проведення експертиз.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2023 року ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзіОСОБА_6 просить змінити ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2023 року в частині стягнення з нього на користь держави судових витрат на проведення судових експертиз. Вважає, що процесуальні витрати на проведення експертиз в розмірі 33882,07 грн повинні бути віднесені на рахунок держави. При цьому посилається на постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21).

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні заперечив щодо задоволення касаційної скарги ОСОБА_6 . Зазначив, що доводи касатора не узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду.

Від ОСОБА_6 до Суду надійшла заява про здійснення касаційного розгляду без його участі, в якій він просить задовольнити його касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній.

Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з'явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, повідомлень про поважність причин неприбуття до Суду від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Правильність застосування до ОСОБА_6 норм кримінального та кримінального процесуального закону в частині застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК та закриття кримінального провадження відносного нього на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК у касаційній скарзі не оспорюється.

Натомість у касаційній скарзі ставиться питання правомірності стягнення з ОСОБА_6 на користь держави судових витрат на проведення судових експертиз.

Суд першої інстанції звільняючи ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі статті 46 КК та закриваючи кримінальне провадження відносного нього на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК вирішив питання процесуальних витрат, що повністю узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), у якому зазначено, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Обґрунтовуючи доводи своєї касаційної скарги, ОСОБА_6 посилається на висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21), як на підставу віднесення процесуальних витрат понесених у кримінальному провадженні відносно нього на рахунок держави.

Проте, колегія суддів вважає нерелевантним посилання на вищезазначений висновок об`єднаної палати з наступних підстав.

Як зазначила об`єднана палата у своєму висновку по справі № 203/241/17, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

За приписами частини 4 статті 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Частина 3статті 288 КПК передбачає, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до статті 46 КК (в редакції, яка діяла на момент вчинення кримінального правопорушення) особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Суд першої інстанції, врахував позицію сторони обвинувачення, потерпілого, ту обставину, що діяння, передбачене частиною 1 статті 286 КК, яке інкриміноване обвинуваченому, дійсно мало місце і обвинувачений винний в його вчиненні, а також те, що на теперішній час ОСОБА_6 повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_7 матеріальну та моральну шкоду, примирився із ним, про що останній зазначив під час підготовчого судового засідання, вважав можливим звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 286 КК, відповідно до вимог статті 46 КК.

Розділ ІХ КК містить правові підстави та порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності. Зокрема, звільнення від кримінальної відповідальності можливе: у зв`язку з дійовим каяттям (стаття 45 КК); у зв`язку з примиренням винного з потерпілим (стаття 46 КК); у зв`язку з передачею особи на поруки (стаття 47 КК); у зв`язку із зміною обстановки (стаття 48 КК); у зв`язку із закінченням строків давності (стаття 49 КК).

Колегія суддів зауважує, що закриття кримінального провадження на підставі звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та у зв`язку із закінченням строків давності за своєю природою є різними.

Так, як зазначила об`єднана палата у постанові, на яку посилається ОСОБА_6 у касаційній скарзі, звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК).

Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (стаття 46 КК) є вчинення нею вперше кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину.

Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди, тобто особа визнає себе винуватим та у учасників не виникає сумнівів щодо її винуватості у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження, що надає можливість оптимізувати кримінальну процесуальну діяльність та збалансувати інтереси її учасників, врегулювати кримінально-правовий конфлікт у оптимальний спосіб, не залучаючи до цього зайвих ресурсів, забезпечити у якомога стислі строки захист прав і законних інтересів потерпілого.

У разі згоди особи на завершення кримінального провадження без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Оскільки ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, на підставі статті 46 КК у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження відносно нього - закрито, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, правомірно ухвалив стягнути з останнього на користь держави понесені витрати на проведення судових експертиз.

Зазначене узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 лютого 2024 року у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798км23).

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би були підставами для скасування судових рішеннь колегією суддів не встановлено, а тому касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

у х в а л и в:

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 03 листопада 2022 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 травня 2023 року залишити без зміни, а касаційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3