Справа № 577/3219/24
Провадження № 1-кп/577/365/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" червня 2024 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000630 від 05 червня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мельня Конотопського району Сумської області, українки, громадянки України, освіта базова вища, вдови, пенсіонерки, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України-,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона у період з 10 листопада 2015 року до 08 грудня 2020 року займала посаду депутата Мельнянської сільської ради Конотопського району Сумської області сьомого скликання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами декларування є особи зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пункті 4 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону. Згідно підпункту «б» пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», такими суб`єктами є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а саме: депутати місцевих рад, сільські, селищні, міські голови.

Положеннями ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», передбачено, що особи зазначені в пункті 1, підпунктах «а» і «в»-«г» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - декларація), за минулий рік за формою, що визначається Національним агентством агентства з питань запобігання корупції.

Також, згідно абзацу 2 частини 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», особи, які припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншу діяльність, зазначену у підпунктах «а», «в»-«г» пункту 2 частини першої статті 3, зобов`язані до 1 квітня наступного року після року припинення діяльності подати в установленому частиною першою цієї статті порядку декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.

ОСОБА_4 , будучи, згідно підп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктом декларування, діючи умисно, маючи реальну можливість та достовірно знаючи про обов`язок подання нею як особою, яка 08 грудня 2020 року припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій місцевого самоврядування, до Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації за минулий рік, всупереч вимог ч. 2 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», в строк до 01 квітня 2021 року не подала, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік, після звільнення за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції.

Відповідно до інформації Національного агентства з питань запобігання корупції у період часу з 08 грудня 2020 року до 01 квітня 2021 року ОСОБА_4 будь-яких дій в інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний державний реєстр декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» для подання декларації не вчинила.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями щодо неподання шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2020 рік після звільнення за формою, що визначається Національним агентством з питань запобігання корупції, ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України, - умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції».

Обвинувачена ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про звільнення її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України.

Прокурор не заперечує проти звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, оскільки ОСОБА_4 не ухилялася від досудового розслідування і суду та до закінчення визначених ст. 49 КК України строків не вчинила нового кримінального правопорушення.

Суд, вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, дослідивши надані докази, вважає, що клопотання обвинуваченої підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюються виключно судом.

ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України, станом на 01 квітня 2021 року.

Частинами 2 та 3 ст. 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 366-3 КК України в редакції Закону України № 1074-IX від 04 грудня 2020 року умисне неподання суб`єктом декларування декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, передбаченої Законом України «Про запобігання корупції» карається штрафом від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України в редакції Закону України № 1074-ІХ від 04 грудня 2020 року, яка діяла на час вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, належало до кримінальних проступків.

Згідно ст. 366-3 КК України в редакції Закону України № 1576-IX від 29 червня 2021 року, за вчинення вказаного злочину передбачене покарання у виді штрафу від двох тисяч п`ятисот до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі строком на один рік, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст. 366-3 КК України належить до нетяжких злочинів.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 49 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що обвинувачена не ухилялася від досудового розслідування і суду та до закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не вчинила нового кримінального правопорушення.

Таким чином з часу вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, минули встановлені п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 надала показання, що вона розуміє, що закриття кримінального провадження по обвинуваченню її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, на підставі ст. 49 КК України за своєю суттю є нереабілітуючою особу підставою. Проте вона підтримує своє клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності.

Як орієнтує Пленум Верховного Суду України у своїй постанові «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12, звільнення від кримінальної відповідальності за наявності передбачених у ст. 49 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України ( п. 8 постанови).

За таких обставин, клопотання обвинуваченої про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 4-8, 10 частини першої або ч. 2 ст. 284 цього Кодексу;

Частиною 3 ст. 288 КПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачену ОСОБА_4 слід звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження - закрити.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 44, 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 285, 286, 288, п. 2 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 369-372, 395 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 , про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000630 від 05 червня 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366-3 КК України, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, ухвала набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_1