Справа № 206/1763/24
Провадження № 1-кп/206/163/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000371 від 25.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочину), передбачених ч.2 ст.307, ч. 3 ст. 307 КК України,

за участі учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_4

захисника-адвоката: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Самарському районному суді м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000371 від 25.08.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочину), передбачених ч.2 ст.307, ч. 3 ст. 307 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , мотивоване тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307, ч. 3 ст. 307 КК України, 09.01.2024 року слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08.03.2024 року з можливістю внесення застави. 04.03.2024 року слідчим суддею Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09.04.2024 з можливістю внесення застави. Так, кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів та за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі, строком до дванадцяти років, тому є підстави вважати, що ОСОБА_3 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу прокуратури та суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім цього, ОСОБА_3 не має стійких соціальних зв`язків, він не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, неповнолітніх дітей не має, у нього не має потреби доглядати за своїми батьками. Тобто наявні ризики, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. У зв`язку з викладеним клопоче продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Захисник-адвокат ОСОБА_5 заперечував проти продовження до обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, клопотав змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт та змінити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та підтримав захисника.

Суддя заслухавши клопотання та позицію учасників судового провадження приходить до наступного.

Так, відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Суд дійшов до висновку про те, що клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно як обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, та за скоєння якого, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років із конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що ОСОБА_3 усвідомлюючи покарання, яке йому загрожує, може переховуватись від органу прокуратури та суду, він не працює, стан його здоров`я який не виключає можливість тримання під вартою.

Вказані обставини дають суду підстави стверджувати, що ризики, зазначені прокурором, як підстави для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, існують, обрання іншого, більш м`якого виду, як ОСОБА_3 суд вважає не доцільним і буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченому покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування або суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як наслідок відмовити захиснику-адвокату ОСОБА_5 , та обвинуваченому ОСОБА_3 , в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суддя, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і запобігання встановленим суддею ризикам.

Наведене спростовує доводи захисту про можливість застосування до ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Ухвалою суду було визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ОСОБА_3 обов`язків, передбачених КПК України, у сумі 605 600 гривень.

Вирішуючи клопотання сторони захисту щодо зменшення розміру застави, суд керується приписами ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, за якими розмір застави визначається суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченому покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави визначається у таких межах … щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Крім того, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, а саме рішення по справі «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року, в якому суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

З урахуванням встановлених судом відомостей про особу обвинуваченого, його майнового стану, суд вважає, що раніше призначений ОСОБА_3 розмір застави хоча і визначений у межах закону, є непомірним і розміром застави, який з одного боку буде помірним для обвинуваченого, а з іншого - здатним достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, буде застава у розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що дорівнює 454 200 грн. (150 х 3028).

З огляду на викладене, відповідне клопотання захисника підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає, що запобіжний захід з урахуванням його тривалості на даний час не виходить за межі розумного строку, відповідає не лише особі обвинуваченого, а і характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, не перешкоджає інтересам правосуддя.

Таке застосування не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Таким чином, з метою виконання процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим чином, суд вважає, що як ОСОБА_3 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на шістдесят днів.

Крім того, в ході проведення підготовчого судового засідання встановлено, що кримінальне провадження підсудне Самарському районному суду м. Дніпропетровська, обвинувальний акт відповідає вимогам встановленим КПК України, підстави для повернення акту прокурору, закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8 частини першої або частиною другої статті 284 КПК України - відсутні, учасники судового засідання заявили, про можливість призначення справи до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, перешкод для призначення судового розгляду не встановлено.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 309, 331, 372, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, суддею одноособово, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Самарського районного суду м. Дніпропетровська (за адресою: м. Дніпро, вул. Електрична, буд. 1-а, зал судових засідань №1), на 13 год. 00 хв. 16 квітня 2024 року з викликом учасників кримінального провадження.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 - задовольнити.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_3 , про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 на домашній арешт та зміну розміру застави - задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_3 , обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» до 06 червня 2024 року включно.

ОСОБА_3 підлягає звільненню з під варти у разі внесення ним застави у розмірі 454 200 (чотириста п`ятдесят чотири тисячі двісті) гривень з покладенням на нього обов`язків протягом двох місяців:

- - не відлучатися із м. Дніпро без дозволу суду;

- - повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- - зобов`язавши ОСОБА_3 прибувати за кожною вимогою до суду.

Попередити ОСОБА_3 , що в разі внесення застави та невиконання таких обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід та на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали надіслати до Державної установи "Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)" - до виконання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1