Справа №592/4016/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/268/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

09 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/4016/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2024 про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК не підтверджені, а слідчим суддею залишено поза увагою наявність висновку судово-психіатричної експертизи, відповідно якого на момент вчинення злочину підозрюваний виявляв ознаки легкої розумової відсталості.

12.03.2024 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської окружної прокуратури, звернувся слідчий СВ ВП № 4 (м. Суми) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування без визначення розміру застави. Клопотання обґрунтував тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 4 ст. 187 КК, досудове розслідування в якому не завершене, а ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, існують та не зменшились.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2024 підозрюваному ОСОБА_9 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою до 24:00 13.04.2024 включно без права внесення застави. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що досудове розслідування триває, ризики, зазначені слідчим в клопотанні існують та не зменшилися, а тому з урахуванням вимог ч. 6 ст. 176 КПК відсутні підстави для застосування менш суворого запобіжного заходу.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від захисника ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_11 надійшли письмові заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутність, а від підозрюваного ОСОБА_9 будь-яких клопотань до суду апеляційної інстанції не надходило, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги без участі сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Розглянувши клопотання, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого у ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість як застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, так і підстав для його продовження, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_9 обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зокрема, ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливати на потерпілу та інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризиків.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів (п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК), а будь-які докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». «Факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу» («Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88).

Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні у теперішній час докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення злочину є завданням подальшого досудового розслідування. При цьому незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які обставини вчинення злочину та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Має місце і заявлений у клопотанні слідчого ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного із застосуванням насильства, санкція якого передбачає покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, тому може намагатися уникнути досудового розслідування.

До того ж, врахування тяжкості злочину у даному випадку має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки ОСОБА_9 в разі застосування до нього менш суворого запобіжного заходу, може незаконно впливати на потерпілу та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними наданих показів.

Підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення під час воєнного стану із застосуванням насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного із проникненням у житло, враховуючи особу підозрюваного, який ніде не працює та немає власних джерел доходів, тому колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК продовжує існувати.

Колегія суддів, вирішуючи питання про продовження ув`язнення підозрюваного, враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Твердження апеляційної скарги захисника щодо відсутності доказів на підтвердження ризиків, передбачених ст. 177 КПК, є необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які вказують на наявність цих ризиків.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах кримінального провадження наявний висновок судово-психіатричної експертизи від 04.03.2024, відповідно до якої, на момент вчинення злочину підозрюваний виявляв ознаки легкої розумової відсталості, не виявляв ознак будь-якого тимчасового хворобливого розладу психіатричної діяльності, перебував у стані простого алкогольного сп`яніння та за своїм психічним станом застосування примусових заходів медичного характеру не потребує є безпідставними, а також не є перешкодою для продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 .

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваної ухвали. При цьому колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання щодо застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

Ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 13.03.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4