Справа № 454/155/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/469/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Львівської області в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9

особи, щодо якої подано клопотання ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_10

захисника адвоката ОСОБА_11

В С Т А Н О В И Л А:

цією ухвалою клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125, ч.2 ст.121 КК України - задоволено.

Застосовано до ОСОБА_8 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 , - примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

У задоволенні цивільних позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (представника потерпілих ОСОБА_12 ) до ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

На вказану ухвалу суду потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких кожен окремо просять оскаржувану ухвалу в частині відмови в задоволенні цивільного позову скасувати та ухвалити нову, якою цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до цивільного відповідача, законного представника матері ОСОБА_8 щодо якого застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, ОСОБА_10 про стягнення з неї на користь ОСОБА_6 завдану йому моральну шкоду в розмірі 80 000 грн. та в користь ОСОБА_13 40 000 грн. задоволити.

На їх переконання суд першої інстанції під час розгляду клопотання прокурора про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру у виді примусової амбулаторної психіатричної допомоги в Сокальській ЦРЛ проігноровано вимоги ст.128 КПК України та ст.1186 ЦК України, зокрема те, що якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Стверджують, що законодавцем у даній категорії справ, жодної прив`язки до визнання в судовому порядку особи обмежено дієздатним чи не дієздатним та встановлення опіки не передбачено.

Вважають, що ОСОБА_8 не повинен відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі- належному відповідачеві, і це є законний представник ОСОБА_8 , мати, ОСОБА_10 яка спільно, разом із ним проживає і якій достовірно відомо, більше 15 років про психічний розлад її сина та яка не вжила необхідних заходів щодо запобігання шкоди.

В судове засідання апеляційного суду потерпілі ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх представник адвокат ОСОБА_12 не з`явилися, подали клопотання про розгляд апеляційних скарг без їх участі.

При апеляційному розгляді прокурор ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_11 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 заперечили апеляційні скарги та просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, пояснення присутніх учасників судового провадження, вивчивши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, встановила таке.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, висновки місцевого суду щодо необхідності у застосуванні відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними в ухвалі доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка та які ніким не оспорюються.

З приводу доводів апеляційних скарг потерпілих, колегія суддів враховує наступне.

Згідно з положеннями ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Цих вимог закону при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 дотримано не було.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у справі заявлені цивільні позови до законного представника ОСОБА_8 - його матері ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовів, суд дійшов висновку, що у задоволенні вказаних позовів слід відмовити.

Зазначене рішення суд мотивував тим, що станом на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 в судовому порядку не був визнаний обмежено дієздатним чи недієздатним, над ним не було встановлено опіку та відповідачка ОСОБА_10 не була призначена його опікуном, а тому винною особою у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, а відтак і особою, яка повинна відшкодувати спричинену шкоду може лише сам ОСОБА_8 .

Разом з тим, суд першої інстанції виніс ухвалу передчасно і належним чином її не мотивував.

Так, згідно з ч.2 ст.1186 ЦК України, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Правила цієї норми передбачають вимоги, яким повинні відповідати такі особи на момент завдання шкоди: а) бути повнолітніми; б) проживати разом з цією особою; в) знати про її психічний розлад або недоумство.

З висновку судово-психіатричної експертизи №594 від 10.11.2022, слідує, що ОСОБА_8 в період інкримінованих йому дій страждав хронічним психічним захворюванням у формі біполярного афективного розладу з епізодичними психотичними розладами та зі стійким сформованим емоційно-вольовим дефектом за психопатоподібним типом та не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Таким чином, без належної оцінки суду залишилось те, що цивільні позови потерпілих про відшкодування шкоди завданої суспільно небезпечним діянням були пред`явлені до ОСОБА_10 в порядку визначеному ч.2 ст. 1186 ЦК України.

Відтак з оскаржуваної ухвали вбачається, що зазначені вище обставини судом, в порушення вищезазначених вимог закону належним чином не перевірялись та такі залишені без належної оцінки, на що правильно посилаються апелянти, тобто судом першої інстанції, при вирішенні цивільного позову була допущена неповнота судового розгляду, що в сукупності перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто вказані порушення закону колегія суддів визнає істотними.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни чи скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, зокрема є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, колегія суддів не може вважати оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, тому вказане судове рішення в частині вирішення цивільного позову, підлягає скасуванню, а провадження в цій частині - направленню до цього ж суду на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

Під час нового судового розгляду в порядку цивільного судочинства необхідно вирішити цивільний позов відповідно до вимог чинного законодавства.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потерпілих слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 376 , 405, 407,409 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задоволити частково.

Ухвалу Сокальського районного суду Львівської області від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий :

Судді :