Дата документу 02.04.2024 Справа № 333/1390/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/1390/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/621/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 лютого 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Оріхів Запорізької області, громадянина України, який неодружений, має середню освіту, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 лютого 2024 року, якою частково задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 квітня 2024 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та тим, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що з висновками суду щодо застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не погоджується, вважає, що у суду не було достовірних та достатніх даних вважати, що більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту стане перешкодою кримінальному провадженню, надасть обвинуваченому можливість переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Також, зауважує, що з висновками суду щодо суми застави стосовно ОСОБА_6 не погоджується, оскільки ОСОБА_6 не має таких коштів та родичів, які могли б нести заставу в його інтересах, родичі тимчасово перебувають за межами території України.

Вважає, що існує ряд обставин, які є підставою для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, а саме: відсутні будь-які докази наявності підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися від суду, в даному випадку суровий запобіжний захід не може вплинути на хід розслідування, а більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе в повній мірі забезпечити його належну процесуальну поведінку та виконання покладених на нього обов`язків судом.

Захисник наголошує на взірцевій процесуальній поведінці обвинуваченого за весь час проведення досудового розслідування, обвинувачений не порушував процесуальних обов`язків, покладених на нього, що свідчить про мінімізацію ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Також, зазначає, що прокурором не доведені ризики, вказані в клопотанні, що суд першої інстанції проігнорував.

Звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо зміни запобіжного заходу.

Згідно з ухвалою суду, 14 лютого 2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням його у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка про отримання обвинуваченим та його захисником копій вказаних процесуальних документів.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , обґрунтовуючи його таким.

ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим слідством точний час та місце, але не пізніше 20 грудня 2023 року, маючи прямий умисел направлений на незаконне придбання та зберігання бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно придбав бойові припаси, вибухові пристрої та вибухові речовини, а саме: корпус гранати РГД-5, підривач типу УЗРГМ та патрони у кількості 20 одиниць, після чого незаконно зберігав без передбаченого законом дозволу при собі за місцем свого мешкання до 08:12 год. 20 грудня 2023 року.

20 грудня 2023 року в період часу з 08:12 год. по 10:33 год. під час санкціонованого обшуку за місцем фактичного мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 виявлено та вилучено:

- 18 одиниць з маркуванням «270 88», які є бойовими проміжними патронами калібру 5,45?39 мм, промислового виробництва СРСР, що призначені для стрільби з автоматів конструкції ОСОБА_8 («АК-74», «АКС-74», «АКС-74У»), ручних кулеметів конструкції Калашникова («РПК-74», «РПКС-74») та інше, патрони придатні до стрільби;

- 2 одиниці з маркуванням «ZVS 7.62?39», які є мисливськими патронами калібру 7,62х39 мм, промислового виробництва Словакії, що призначені для стрільби з мисливської нарізної вогнепальної стрілецької зброї відповідного калібру, наприклад: Вепрь, Сайга, Форт 201 та інше, патрони придатні до стрільби;

- корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 промислового виготовлення, який до бойових припасів та вибухових пристроїв не відноситься;

- бойовий уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ промислового виготовлення, який до бойових припасів не відноситься, але являється самостійним вибуховим пристроєм і відноситься до засобів підриву (ініціювання вибуху).

Корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 в конструктивному поєднанні з наданим на дослідження бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ являються вибуховим пристроєм військового призначення, а саме бойовою ручною наступальною осколковою гранатою РГД-5 промислового виготовлення, яка відноситься до бойових припасів. Корпус бойової ручної наступальної осколкової гранати РГД-5 містить в собі заряд бризантної вибухової речовини тротил, масою 100-115 г.

Бойовий уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ містить в собі ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,1 г, азид свинцю масою 0,2 г та бризантну вибухову речовину підвищеної потужності ТЕН або гексоген масою 1 г.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.263 КК України, що кваліфікується як: незаконне придбання та зберігання бойових припасів, вибухових пристроїв та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу.

Крім цього, ОСОБА_6 , у невстановлений досудовим слідством точний час та місце, але не пізніше 20 грудня 2023 року, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на незаконне придбання наркотичних засобів, у невстановлений досудовим слідством спосіб, придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, масою не менш ніж 58,301 г (в перерахунку на висушену речовину), після чого переніс вказаний наркотичний засіб до місця свого фактичного мешкання для подальшого зберігання без мети збуту.

20 грудня 2023 року у період часу з 08 год. 12 хв. по 10 год. 33 хв. під час обшуку квартири АДРЕСА_3 за місцем фактичного мешкання ОСОБА_6 було виявлено та вилучено вищевказаний особливо небезпечний наркотичний засіб, масою 58,301 г (в перерахунку на висушену речовину), який ОСОБА_6 , зберігав без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.309 КК України, що кваліфікується як: незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Підставою застосування запобіжного заходу, на думку слідчого, є наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ст.177 КПК України.

Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є наступне.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, у зв`язку з чим, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що останній з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може переховуватись від суду. Зокрема, ОСОБА_6 під час дії на території України воєнного стану, з метою ухилення від досудового розслідування, може виїхати за межі території України, у зв`язку з цим, у правоохоронних органів фактично не буде можливості затримати обвинуваченого і відповідно, притягнути останнього до кримінальної відповідальності (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, самостійно або через інших осіб може перешкоджати встановленню істини у справі, узгоджувати свої показання з показанням інших осіб, які визнані свідками у справі, надавати цим особам поради з урахуванням відомих йому обставин справи, схиляти їх до дачі завідомо неправдивих показань в ході досудового розслідування, з метою створення собі «алібі» щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому правопорушення, тим самим перешкодити встановленню істини в кримінальному провадженні, що дає підстави стверджувати, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно забезпечити виконання запланованих процесуальних рішень у кримінальному провадженні. У випадку незастосування до підозрюваного запобіжного заходу, існує вірогідність незаконного впливу на свідків. Вказані дії можуть протиправно перешкоджати кримінальному провадженню та встановленню всіх обставин події, зокрема перешкоджати їх прибуттю до слідчого, прокурора або суду, іншим чином вплинути на осіб, тощо (п.3 ч.1 ст.177 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи на волі може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, оскільки під час досудового розслідування було встановлено, що згідно вимоги про судимість, ОСОБА_6 був неодноразово засуджений за ч.1 ст.263 КК України та за іншими кримінальними правопорушенням. Вказана обставина свідчить про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу, а саме: на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 та покласти на нього процесуальні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України. Захисник вважає, що для цього є усі відповідні підстави: він постійно проживає за вказаною адресою, органом досудового розслідування та прокурором не надані докази, що обвинувачений буде переховуватися від суду. Крім того, не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе повною мірою забезпечити процесуальну поведінку ОСОБА_6 , який мав бездоганну поведінку під час проведення досудового розслідування.

Доповнюючи своє клопотання, ОСОБА_7 зазначила, що ОСОБА_6 співпрацював із органом досудового розслідування, зброю він дійсно зберігав, але не для якихось небезпечних дій, а тому що є колекціонером та любить її як предмет колекції.

Обвинувачений ОСОБА_6 повністю підтримав свого захисника в частині заміни йому запобіжного заходу, зазначивши, що зброя - це його хобі. Дійсно він придбав гранату, але хотів з неї зробити муляж, але не встиг цього здійснити, так як її виявили працівники поліції. З приводу марихуани - він дійсно її вживає, але періодично. Те, що фактично знайшли у нього вдома працівники поліції - це він викинув після використання, так як вважав, що у вилучених стеблах відсутня наркотична речовина. Один виховує доньку, яка разом із його матір`ю після початку повномасштабного вторгнення виїхали за кордон. Має постійне місце мешкання, тому впевнений, що зможе виконати покладений на нього обов`язок перебувати під домашнім арештом.

Прокурор та захисник у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про день, час та місце розгляду провадження повідомлені належним чином, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участі не заявляли.

Оскільки, виходячи з положень кримінального процесуального законодавства, участь прокурора та захисника при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого не є обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути вищевказану апеляційну скаргу без участі прокурора та захисника.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, вказані вимоги закону судом першої інстанції враховані не в повній мірі.

З наявних матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, які є кримінальним проступком та тяжким злочином.

Так, в клопотанні прокурора зазначено, що існують ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. На підтвердження ризиків і неможливості їм запобігти шляхом застосування іншого запобіжного заходу прокурор послався на відомості про особу обвинуваченого, який раніше судимий, в тому числі за злочин, передбачений ч.1 ст.263 КК України, та знову обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років. Також, в клопотанні зазначено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, прокурором у клопотанні не наведено доказів, які б свідчили про неможливість застосування до обвинуваченого менш суворих запобіжних заходів для запобігання вказаних ризиків.

З оскаржуваної ухвали суду убачається, що суд першої інстанції погодився з наявністю ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризику переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

В той же час, суд першої інстанції не погодився з наявністю ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу на свідків, з огляду на його недоведеність, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

При цьому, в ухвалі суду взагалі відсутнє посилання на докази, які б підтверджували існування ризиків, на які вказує прокурор.

В оскаржуваній ухвалі також не наведено переконливого обґрунтування на підтвердження висновків суду про те, що інші більш м`які запобіжні заходи будуть недостатніми для запобігання встановленим ризикам.

Фактично такий висновок суду ґрунтується лише на тяжкості кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_6 .

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки Європейській Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці неодноразово вказував на те, що суди кожного разу, вирішуючи питання про ув`язнення особи, повинні розглядати наявність потреби у цьому. З цією метою суди повинні зважити на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Переконавшись у наявності такої потреби, суд, у відповідному рішенні повинен навести відповідні й достатні мотиви, які б виправдовували ув`язнення.

Таких достатніх мотивів в оскаржуваній ухвалі не наведено.

В той же час, згідно з наявними матеріалами провадження, в т.ч. обвинувальним актом та оскаржуваною ухвалою, ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, неповнолітню дитину на його утриманні. Відомості про недобросовісну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 відсутні. З апеляційної скарги захисника убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 своєї вини не заперечує, що підтвердив при апеляційному розгляді і сам обвинувачений, зазначивши, що він уклав угоду з прокурором про визнання винуватості.

Колегія суддів вважає, що з урахуванням всіх наведених обставин у сукупності, запобігти встановленим ризикам можливо шляхом застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме - цілодобового домашнього арешту з покладенням на обвинуваченого певних обов`язків. Протилежне прокурором не доведено, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

У зв`язку з викладеним, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною та обґрунтованою, тому ця ухвала на підставі ст.ст.407, 409, 412 КПК України підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали - про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, із забороною покидати йому житло за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням на останнього певних обов`язків, на строк в межах клопотання, визначений в оскаржуваній ухвалі.

На думку колегії суддів, зазначений запобіжний захід буде достатньою гарантією для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у цьому кримінальному провадженні.

Отже, подана апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15 лютого 2024 року, якою частково задоволене клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 та продовжений строк дії запобіжного заходу щодо останнього у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 13 квітня 2024 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн, з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, скасувати.

Вищевказане клопотання прокурора задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому покидати житло за адресою: АДРЕСА_2 , на строк до 14 квітня 2024 року включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2,3,8, ч.5 ст.194 КПК України, а саме: прибувати до суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (у разі їх наявності).

З-під варти ОСОБА_6 звільнити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3