Справа № 944/2106/24
Провадження №1-кс/944/284/24
30.04.2024 рокум.Яворів
Слідчий суддя Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Яворові матеріали скарги ОСОБА_3 , в інтересах заявника ОСОБА_4 щодо бездіяльності дізнавача Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилучених документів,
22.04.2024 адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до суду із вказаною скаргою.
В обґрунтування скарги зазначає те, що 20.01.2024 дізнавачем СД Яворівського РВП ГУ НП ОСОБА_5 у с. Грушів було складено протокол огляду місця події за наслідками якого у ОСОБА_4 були вилучені тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 19.07.2023 та довідка військово-лікарської комісії № 2512158 від 19.07.2023. Станом на день подання клопотання питання щодо арешту вилучених у ОСОБА_4 документів не вирішувалось та такі досі не повернуті володільцю.
Просив визнати протиправною бездіяльність дізнавача Яворівського ВПГУ НП у Львівській області та зобов`язати Яворівський РВП ГУ НП у Львівській області повернути ОСОБА_4 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК.
Заявник в судове засідання не прибув, його представник адвокат ОСОБА_3 подав клопотання про слухання справи без його участі, просив скаргу задовольнити з підстав наведених у ній.
Відповідно до вимог ст. 306 КПК України, слідчий суддя вважає за можливе заяву розглянути у відсутності сторін.
Слідчий суддя оглянувши матеріали заяви та матеріали кримінального провадження вважає, що дана заяву підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1, 2 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні якихперебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.
Відповідно до ч. 5 ст. 237 КПК України, при проведенні огляду дозволяється вилучення лише речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу. Усі вилучені речі і документи підлягають негайному огляду і опечатуванню із завіренням підписами осіб, які брали участь у проведенні огляду. У разі якщо огляд речей і документів на місці здійснити неможливо або їх огляд пов`язаний з ускладненнями, вони тимчасово опечатуються і зберігаються у такому вигляді доти, доки не буде здійснено їх остаточні огляд і опечатування..
Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Постановою дізнавача від 16.04.2024 відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 щодо повернення вилучених документів, оскільки зазначені документи перебувають на експертизі у Львівському НДЕКЦ МВС України.
Відповідно до ч.1 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.
Частиною 1 ст.169 КПК України передбачено підстави для повернення тимчасово вилученого майна особі, у якої воно було вилучено, серед яких п.3 зазначено випадок, передбачений ч.5 ст.171 КПК України, зокрема якщо уповноважена особа не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна не звернеться до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.
Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Разом з тим, слідчий суддя при вирішенні даної заяви, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з рекомендаційних роз`яснень, викладених в Узагальненні підготованому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування», результат аналізу ухвал слідчих суддів свідчить про те, що аргументом сторони обвинувачення, яким ця сторона послуговується для підтвердження законності залишення майна у володінні органів досудового розслідування та відсутності підстав для його повернення, є визнання такого майна речовими доказами. Однак слід враховувати, що якщо ці докази були одержані під час обшуку, визнання такого майна речовими доказами без звернення з клопотанням про його арешт не може вважатись належним порядком забезпечення правомірності володіння відповідним майном органами досудового розслідування. З огляду на це обґрунтованими є ухвали слідчих суддів щодо зобов`язання повернення такого майна. Те саме стосується майна, яке вилучене не в ході проведення обшуку, а під час затримання особи в порядку, передбаченому ст.208 КПК, та при огляді місця події. Якщо стосовно такого вилученого майна не накладено арешт і воно перебуває у володінні органів досудового розслідування без належної правової підстави, слідчі судді постановляють обґрунтовані ухвали про зобов`язання повернення такого майна.
Уповноважена особа Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області не прибувши до суду та не спростувавши наведені представником заявника обставини, позбавила слідчого суддю можливості взяти до уваги інші обставини, ніж ті, що наведені на обґрунтування заяви.
В силу вимог п.18 ст.3 КПК України, на слідчого суддю покладений обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та законних інтересів осіб.
Визнання дізнавачем тимчасово вилучених речей і документів речовими доказами, не звільняє його від обов`язку звернення до суду з клопотання про накладення арешту на майно, або повернення майна, як це визначено нормами КПК України, а його посилання на те, що документи перебувають на експертизі у Львівському НДЕКЦ МВС України по даному кримінальному провадженню не спростовують висновків суду про необхідність дотримання норм КПК України під час дізнання.
Таким чином, враховуючи те, що арешт на вилучене в результаті огляду 20.01.2024 майно, про повернення якого клопоче власник, не накладено, скаржник наполягав на поверненні майна, дізнавач не довів правомірність вилучення вказаного майна, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для повернення майна власнику.
Разом із цим, вирішуючи обґрунтованість решти вимог, слідчим суддею враховується наступне.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Вказаний перелік рішень слідчого судді, які можуть бути прийняті ним за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Із урахуванням наведеного, слідчий суддя вважає, що вимога представника скаржника про визнання протиправною бездіяльності дізнавача, є безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Керуючи ст.168, 169, 220, 303-309 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в :

скаргу ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 щодо бездіяльності дізнавача Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області, яка полягає у неповерненні тимчасово вилучених документів, задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу, яка здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування №0000136 від 05.04.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, повернути ОСОБА_4 тимчасово вилучене майно - тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 19.07.2023 та довідку військово-лікарської комісії № 2512158 від 19.07.2023.

У задоволенні вимоги скарги в частині визнання протиправоню бездіяльності дізначача СВ Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1