Провадження №1-кп/523/867/24
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

24.06.2024 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні, в приміщенні суду, ва режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження №0000424 від 20 червня 2023 року із звинувачення

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чулаківці, Голопристанського району, Херсонської області, громадянина України, з середньо технічною освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, засудженого:

- вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 05 липня 1993 року, за ч.1 ст.229-6 КК України 1960 року, до покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік;

- вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 23 лютого 1994 року, за ч.3 ст.81 КК України 1960 року, із застосуванням ст.43 цього ж Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі нас строк 3 роки та 3 місяці, з конфіскацією майна, звільненого 07 квітня 1997 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 13 лютого 2001 року, за ч.2 ст.229-6, ч.2 ст.140, ст.17, ч.2 ст.140 КК України 1960 року, із застосуванням ст.42 цього ж Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки і 6 місяців, звільненого 03 серпня 2001 року внаслідок акту амністії;

- вироком Ровеньківського міського суду Луганської області від 21 квітня 2003 року, за ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.70 цього ж Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі нас строк 3 роки та 6 місяців;

- вироком Ленінського районного суду м. Луганська від 11 квітня 2005 року, за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 цього ж Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі нас строк 2 роки та 1 місяць; умовно - достроково звільненого 12 жовтня 2006 року, невідбутий строк 4 місяці і 16 днів позбавлення волі;

- вироком Ровеньківського міського суду Луганської області від 25 грудня 2007 року, за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі нас строк 3 роки, звільненого від його відбування, із застосуванням ст.75 цього ж Кодексу, з іспитовим строком 1 рік;

- вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 16 липня 2008 року, за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 цього ж Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі нас строк 3 роки і 6 місяців, звільненого 28 жовтня 2011 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- вироком Краснолуцького міського суду Луганської області від 04 березня 2013 року за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, звільненого 01 квітня 2014 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 липня 2014 року, за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік і 6 місяців;

- вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 12 вересня 2014 року, за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 цього ж Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 7 місяців;

- вироком Голопристанського районного суду Херсонської області від 18 травня 2015 року, за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 цього ж Кодексу, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і 7 місяців, звільненого 28 лютого 2019 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

- вироком Цюрупінського районного суду Херсонської області від 27 квітня 2020 року, за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі нас строк 3 роки і 6 місяців, звільненого 10 травня 2023 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до ув`язнення до ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26», фактично проживавшого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 , будучи судимим за ст.185 КК України, достовірно знаючи про запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України воєнний стан, дія якого була неодноразово продовжена іншими Указами Президента України, затвердженими відповідними їм Законами України, перебуваючи близько 14 години 00 хвилин 19 червня 2023 року біля палати №31 шкірно венерологічного відділення КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради ( АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів та з повторним умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями будь-хто не спостерігає, зайшов до палати та шляхом вільного доступу викрав залишені без нагляду на ліжку, належні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9А», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , вартістю 4000 грн, а також жилетку кремового кольору (без матеріальної цінності для потерпілого), в кишенях якої було поміщено: посвідчення водія, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана військової служби, посвідчення члена асоціації «Співдружність», кожне з яких видано на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Opel Astra», н/з НОМЕР_3 , зв`язку із 3 ключів та пульту від автомобіля, зв`язку із 5 ключів від квартири (без матеріальної цінності для потерпілого), а також банківська картка «Монобанку».

В подальшому ОСОБА_5 , маючи вільний доступ до встановлених на вищезазначеному чужому телефоні додатків, здійснив вхід у мобільний додаток «Монобанк», в якому на той час був авторизований обліковий запис ОСОБА_6 , звідки шляхом переказу на іншу банківську карту, викрав з відкритого на ім`я потерпілого рахунку НОМЕР_4 грошові кошти в сумі 8041 грн, якими, разом з іншим вищезазначеним майном останнього, розпорядився на власний розсуд.

Обвинувачений вину у вчиненому діянні визнав повністю та показав, що в денний час 19 червня минулого року він перебував в приміщенні диспансерного відділення лікарні з питань, пов`язаних із власним лікуванням, де на ліжку однієї з палат виявив залишений без нагляду мобільний телефон та жилетку, які він, маючи матеріальні труднощі, вирішив викрасти. У кишенях жилетки він також виявив й інші документи, ключі та банківську картку. В подальшому, завдяки вільному доступу до телефона, він переказав із мобільного додатку «Монобанк» на власну картку грошві кошти в сумі близько 8000 грн, які витратив на власні потреби. Про вчинене жалкує, щиро кається.

Отримавши показання обвинуваченого, що повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, за клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим та захисником, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів на доведення вини ОСОБА_5 у вміненому йому діянні.

Таким чином суд визнає доведеним вчинення ОСОБА_5 дій, які полягали в тому, що він, будучи судимим за ст.185 КК України, достовірно знаючи про запроваджений Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України воєнний стан, дія якого була неодноразово продовжена іншими Указами Президента України, затвердженими відповідними їм Законами України, перебуваючи близько 14 години 00 хвилин 19 червня 2023 року біля палати №31 шкірно венерологічного відділення КНП «Міська клінічна лікарня №11» Одеської міської ради ( АДРЕСА_3 , діючи з корисливих мотивів та з повторним умислом на таємне викрадення чужого майна, переконавшись, що за його діями будь-хто не спостерігає, зайшов до палати та шляхом вільного доступу викрав залишені без нагляду на ліжку, належні ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9А», імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , вартістю 4000 грн, а також жилетку кремового кольору (без матеріальної цінності для потерпілого), в кишенях якої було поміщено: посвідчення водія, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана військової служби, посвідчення члена асоціації «Співдружність», кожне з яких видано на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Opel Astra», н/з НОМЕР_3 , зв`язку із 3 ключів та пульту від автомобіля, зв`язку із 5 ключів від квартири (без матеріальної цінності для потерпілого), а також банківська картка «Монобанку».

В подальшому ОСОБА_5 , маючи вільний доступ до встановлених на вищезазначеному чужому телефоні додатків, здійснив вхід у мобільний додаток «Монобанк», в якому на той час був авторизований обліковий запис ОСОБА_6 , звідки шляхом переказу на іншу банківську карту, викрав з відкритого на ім`я потерпілого рахунку НОМЕР_4 грошові кошти в сумі 8041 грн, якими, разом з іншим вищезазначеним майном останнього, розпорядився на власний розсуд.

Зазначені дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, а також в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд визнає його щире каяття в якості обставини, яка пом`якшує покарання, а також констатує про відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд також враховує дані про ОСОБА_5 як про неодноразово судиму особу, яка не має офіційного працевлаштування, не перебуває на спеціалізованому обліку в медичних установах, посередньо характеризується за місцем проживання, неофіційно працює автослюсарем, показує про наявність декількох важких захворювань та бажання вступити на військову службу за мобілізацією.

З урахуванням викладеного, даних про особу винуватого, високий рівень ризику повторного вчинення кримінальних правопорушень, тяжкості вчиненого діяння та його суспільної небезпеки, факту утримання ОСОБА_5 під вартою в іншому кримінальному провадженні за підозрою у вчиненні діянь аналогічної корисливої спрямованості, а також позиції прокурора, суд вважає, що вищевикладене не дозволяє застосувати до обвинуваченого після призначення покарання положення ст.ст.69,75,76 КК України, у зв`язку із чим, необхідно допустити подальшу ізоляцію ОСОБА_5 від суспільства, тобто застосувати такий вид покарання як позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили до засудженому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Долю долучених до матеріалів кримінального провадження речових доказів необхідно вирішити у відповідності із вимогами ст.100 КПК України, із скасуванням накладеного на них арешту.

Керуючись ст.ст.368, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

До набрання вироком законної сили обрати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з подальшим утриманням в ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26».

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 24 червня 2024 року.

Після набрання вироком законної сили долучені до кримінального провадження в якості речових доказів: мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9А», посвідчення водія, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана військової служби, посвідчення члена асоціації «Співдружність», кожне з яких видано на ім`я ОСОБА_6 , свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Opel Astra», н/з НОМЕР_3 , зв`язку із 3 ключів та пульту від автомобіля, зв`язку із 5 ключів від квартири повернути чи вважати повернутими потерпілому ОСОБА_6 .

Арешт, накладений на вищезазначені речові докази скасувати.

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси впродовж 30 днів з дня його проголошення, а ув`язненим ОСОБА_5 в той же строк з моменту вручення його копії.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1