Справа № 214/6067/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000076 від 19.04.2023 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні надав до суду письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив про існування ризиків, яким неможливо запобігти, окрім як шляхом застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, ОСОБА_4 може переховуватись від суду, оскільки, він вчинив тяжкий, умисний злочин, за який передбачене покарання від 4 до 8 років позбавлення волі. Останній не працевлаштований, ніде не навчається, неодружений, у зв`язку з чим, аби уникнути відповідальності, може переховуватись від суду. Крім того, обвинувачений має право ознайомлюватися з матеріалами кримінального провадження, а отже доказами, здобутими в ході досудового розслідування, знатиме повні анкетні дані свідків та їх місце мешкання, які допитані у кримінальному провадженні, але яких не допитано в суді, які викривали його у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, тому у разі обрання йому запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою, може вплинути на них з метою примушування до зміни показів у суді, та які викривають його у вчиненні злочинної діяльності.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав своє клопотання та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 також, заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Це також узгоджується із ст. 5 Конвенції про захист прав людини, у якій зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Також, суд приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На думку суду, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою не є виправданим, оскільки наявні підстави для зміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, передбаченого ч.1 ст.307 КК України, за який законом встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання, перебуває у цивільному шлюбі, має малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, що, на думку суду, свідчить про те, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, які його стримають від залишення свого місця проживання, та переховування від суду.

Окрім того, на думку суду, відсутній ризик незаконного впливу обвинуваченим на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки вже допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 не вказував на те, що обвинувачений якимось чином здійснював на нього тиск з метою відмови або зміни ним свідчень.

Також, суд приймає до уваги, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що ОСОБА_4 , шляхом погроз, умовлянь або іншим шляхом примушує свідків давати показання на його користь зокрема, рішення слідчого, прокурора або суду про застосування заходів безпеки щодо свідків, їх пояснення.

На думку суду, заявлені ризики, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу та його продовження, а саме спроби переховування від суду та незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зменшились та не виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, приймаючи до уваги встановлені обставини, враховуючи складність кримінального провадження, що обумовлює його тривалий судовий розгляд, суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному суперечитиме вимогам п. 1 «с» ст.5 Конвенції від 4 листопада 1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також практиці Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу («Єчус проти Литви» рішення від 31.07.2000, п.93). Таким чином, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Крім того, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, судом враховується, що тривалість тримання під вартою має бути розумною, що слід вирішувати з врахуванням особливостей кожної справи.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Також згідно із пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Отже, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність зміни ОСОБА_4 раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Застосовуючи такий запобіжний захід, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зі ступені тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину та вищенаведених судом даних про особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт, забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Суд також вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені положеннями ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 202, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишати місце свого проживання цілодобово, строком на 2 (два) місяці, тобто до 05.05.2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 2 (два) місяці, тобто до 05.05.2024 року, наступні обов`язки:

- не залишати цілодобово приміщення квартири АДРЕСА_2 ;

- прибувати за кожною вимогою до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області;

- не відлучатися без дозволу суду за межі міста Кривого Рогу;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання або реєстрації.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_4 , звільнити з-під варти та негайно доставити до місця проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання до ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 07.03.2024 року.

Суддя ОСОБА_1