УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 209/2325/23

провадження № 51 -2270ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2021 року за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено без змін - домашній арешт.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь держави процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , перебуваючи на другому поверсі у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , 06 березня 2023 року, приблизно о 05.00 годині, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав з кишені штанів потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Хіаоmі Redmi 9Т» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , вартістю 4100,00 грн у чохлі-бампері коричневого кольору з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_3 , і залишив місце вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому майнову шкоду на суму 4100,00 грн.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року залишено без задоволення апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 , та частково задоволено апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_7 . Цією ухвалою вирок суду першої інстанції змінено та зараховано ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк його перебування під домашнім арештом за період з 11 квітня 2023 року по 06 червень 2023 року з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , порушує питання про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Просить змінити вирок та ухвалу і призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог захисник вказує, що суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_5 , не в повній мірі врахував дані, які характеризують особу засудженого, а саме, що останній за місцем проживання характеризується позитивно, має сталі соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває мати похилого віку, хоч і неофіційно, але працює та забезпечує родину, повністю визнав свою провину, розкаявся,добровільно відшкодував потерпілому шкоду.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття»; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Частиною 1 статті 75 КК України передбачено, що суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років .

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином,дані про особу, який визнав себе винним і розкаявся у скоєному, добровільно відшкодував потерпілому моральну шкоду, раніше судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, знаходиться в реєстрі у лікаря - нарколога з 2006 року, в реєстрі лікаря - психіатра не перебуває.

Крім того, у висновку Дніпровського РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 23 червня 2023 року, зазначено, що існує висока ймовірність вчинення ОСОБА_5 повторного правопорушення, виправлення його без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України суд визнав: щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання, судом встановленорецидив злочинів.

Також судом враховано позицію представника потерпілого щодо визначення ОСОБА_5 виду та розміру покарання й можливості звільнення від його відбування. При цьому, судом зазначено, що його думка не є процесуальною вимогою, а є думкою яка може бути врахована в сукупності з іншими обставинами, проте не є вирішальною та не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у межах санкції статті, передбаченою ч. 4 ст. 185 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував, не встановив підстав для застосування положень ст. ст. 44 - 49, 69, 75 КК України.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які в частині застосування ст. 75 КК України, є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу захисника визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При цьому апеляційний суд зазначив, що підстав для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України за встановлених обставин, в тому числі і тих, на які є посилання в касаційній скарзі, не вбачається.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

За таких обставин, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без зміни судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості та можливості застосування вимог ст. 75 КК України, за доводами касаційної скарги захисника та матеріалами провадження, не вбачається, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 23 січня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3