Справа №293/998/20
Провадження № 1-кп/293/52/2024
УХВАЛА

08 квітня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000069 від 04.03.2020 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.2 ст.289 КК України

ВСТАНОВИВ:

На розгляді суду перебуває вказане кримінальне провадження.

02.04.2024 на адресу суду надійшло клопотання прокурора Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 з визначенням розміру застави в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 146 000 гривень 00 копійок.

Прокурор вказав, що підставою продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ним кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені п. п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України встановлено наявність ризиків, які продовжують існувати на даний час передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 служить запобіганням спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки існує реальний ризик переховування ОСОБА_4 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності у разі визнання винним у вчиненні кримінальних правопорушеннях, а саме позбавлення волі строком до 8 років.

Вказує, що ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість покарання за інкриміновані йому кримінальні правопорушення, знову може переховуватись від суду про що, зокрема свідчить умисне ухилення його від явки до суду, за що він неодноразово піддавався примусовому приводу та оголошувався у розшук. Про зміну місця проживання суд не повідомляв. На телефонні дзвінки та на виклики суду не відповідав. Вік обвинуваченого та стан здоров`я дозволяють йому переховуватися від суду.

Також, наявні ризики про те, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи на волі може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, маючи не відбуте покарання та не погашену судимість вчинив два кримінальних правопорушень, одним з яких є тяжкий.

Враховуючи періодичність та кількість вчинених злочинів, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може не припиняти свою злочинну діяльність та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

А тому, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження наявні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти. Разом з тим, визначив розмір застави, яку може сплатити обвинувачений в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 146 000 гривень 00 копійок.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання про продовження ОСОБА_4 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Звернув увагу на те, що до 18.04.2023 не має об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження, тому наразі виникла необхідність у вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу. Просила клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити, з підстав викладених у клопотанні. Підстави для зостосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення заявленого клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою. Захисник вказав на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує, що обвинувачений має постійне місце проживання в м. Житомирі, де працював. Вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 нічний домашній арешт, так як він з моменту пред`явлння йому обвинувачення з 2020 року не здійснював виїзду за кордон, що вказує на відсутність ризику переховування його від суду. У разі ж прожовження судом строку тримання під вартою, просив зменшити розмір застави.

З`ясувавши думку учасників кримінального провадження, та зважаючи на вимоги кримінально-процесуального законодавства, судом встановлено наступне.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.286, ч.2 ст.289 КК України, один з яких є тяжким.

Суд ухвалою від 20.02.2024 задовольнив клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання 19.02.2024 по 18.04.2024 включно та визначив заставу в розмірі 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 146 000,00 грн, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

З врахуванням положень чинного КПК України є наявні підстави для розгляду клопотання про продовження обвинуваченому строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно абзацу 1 частини 3 статті 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч.3 ст.199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, відповідно до ст.178 КПК України, суд враховує вік, сімейний та майновий стан обвинуваченого, його соціальні зв`язки за місцем проживання.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Судом встановлено, що обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 не змінились, а ризики, передбачені статтею 177 КПК України, не зменшились, тобто прокурором доведено їх існування, що унеможливлює застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, тому на думку суду, тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Суд вважає доведеним наявність ризику переховування ОСОБА_4 від суду з метою уникнення можливого покарання, оскільки він неодноразово ухилявся від явки до суду, був оголошений у розшук

Стороною захисту не надано жодних доказів щодо відсутності або зменшення, зазначених прокурором ризиків.

Враховуючи, що суд своїм рішенням забезпечує не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, а тому з урахуванням тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, можливої міри покарання, яка йому загрожує та наявності ризиків, визначених ст.177 КПК України у кримінальному провадженні, та те, що строк тримання обвинуваченого під вартою спливає 18.04.2024, об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження до даної дати не має, а тому є обґрунтовані підстави вважати, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого та обмеження його прав, не суперечать ст.5 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки в матеріалах кримінального провадження існують ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, перевищує принцип поваги до особистої свободи та є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Водночас відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, за винятком випадків, що містяться у ч.4 цієї статті.

Захисник в судовому засіданні просив зменшити розмір застави, так як 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених прокурором, є надмірною сумою для обвинуваченого.

Суд, з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, уважає за можливе зменшити розмір застави, відповідно до норм ст. 182 КПК України, та визначає її у розмірі тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що загрожує обвинуваченому за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

Доводи ж захисника про недоведеність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які б давали підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не розцінює як доведені, оскільки такі жодними доказами не підтверджені. Захисником не наведено обґрунтованих доводів, які б вказували на належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.

Крім цього суд зауважує, що обвинувачений не повідомляв суд про зміну місця свого проживання, знаючи про розгляд справи у суді, та свідомо ухилився від покладеного на нього обов`язку явки у судові засідання та повідомлення про зміну місця проживання.

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави для зміни обвинуваченому обраного запобіжного заходу, оскільки він обирався не тільки з урахуванням тяжкості злочину, але й особи обвинуваченого та наявних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не перестали існувати, що вказує на обґрунтованість клопотання прокурора щодо продовження застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням застави у розмірі 30 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177,182, 183, 184, 194, 314, 316, 331, 376 КПК Україн суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 (шістдесят) днів з дня постановлення ухвали та по 07.06.2024 включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 грн, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду або прокурора, за кожною вимогою;

2) не відлучатися з місця проживання:про АДРЕСА_1 без дозволу суду або прокурора;

3) повідомляти суд чи прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення, яка після його отримання та перевірки має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити СІЗО Державної установи «Житомирська УВП (№8)».

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, що перебуває під вартою, з моменту отримання вказаної ухвали суду в тому самому порядку.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуюча суддя ОСОБА_1