КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/2408/24 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2217/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семиполки, Броварського р-ну, Київської обл., українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

який підозрюється у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000462 від 08.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

встановила:

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 08 квітня 2024 року включно.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу якою відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі незадоволення попередніх двох пунктів, апелянт просить встановити заставу, у вигляді 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, та такою, що постановлена формально, без огляду на практику ЄСПЛ.

Апелянт вказує на те, що слідчий порушуючи вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України ініціював застосування запобіжного заходу без наявності для цього обґрунтованої підозри. При цьому слідчим суддею не було прийнято до уваги пояснення ОСОБА_7 щодо його непричетності до заволодіння майна та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , які підтверджуються долученими до клопотання доказами.

Також апелянт зазначає, що оскаржуваною ухвалою не обґрунтовуються висновки щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що в провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві знаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000462 від 08.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому, на підставі відповідних Указів Президента України неодноразово продовжувався та станом на 08.02.2024 року являється діючим.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 08.02.2024 року, приблизно об 11 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , перебували в приміщенні магазину « Фора », що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Миропільська, 19 , де побачили потерпілого ОСОБА_10 , який здійснював розрахунок на касовій зоні, після чого, у них виник спільний злочинний умисел, направлений на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, обравши об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходилось при ОСОБА_10 .

Реалізуючи свої злочинні наміри, спрямовані на напад з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, діючи в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , будучи достовірно впевненими, що у ОСОБА_10 є в наявності мобільний телефон та грошові кошти, почали переслідувати останнього до найбільш сприятливого місця для вчинення розбійного нападу, а саме, до житлового будинку АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .

У подальшому, 08.02.2024 року, приблизно об 11 годині 10 хвилин, перебуваючи між будинками АДРЕСА_4 , впевнившись, що за їхніми діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , підійшли ззаду до потерпілого ОСОБА_10 та, використовуючи принцип раптовості, ОСОБА_11 повалив потерпілого на землю, після чого, застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя потерпілого, наніс цілеспрямовані потужні удари рукою в область голови потерпілого ОСОБА_10 , внаслідок чого, останній втратив свідомість, подолавши в такий спосіб волю до опору з боку потерпілого.

У подальшому, під час того, як ОСОБА_7 спостерігав за місцевістю з метою уникнення викриття їх дій сторонніми особами та з метою попередження співучасників про можливих очевидців подій, ОСОБА_11 , продовжуючи свої злочинні дії, користуючись безпорадним станом ОСОБА_10 , який лежав на землі без свідомості, з метою вилучення чужого майна, з лівої кишені штанів, в які був одягнений потерпілий, який вже не чинив опору їхнім діям, заволодів мобільним телефоном марки Xiomi Mi 9T, ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , вартістю 8250 гривень, із захисним склом вартістю 300 гривень, в якому знаходились дві сім-карти мобільних операторів ПРАТ «ВФ Україна» НОМЕР_3 вартістю 100 гривень та «Лайфселл» НОМЕР_4 вартістю 100 гривень, та з правої кишені штанів - шкіряним гаманцем чорного кольору, в якому знаходились грошові кошти в сумі 4600 гривень, дві банківські картки Укрсиббанку та Приватбанку, а також, із вушних раковин потерпілого - пару навушників One Plus Bullets 2 Pro, вартістю 4500 гривень, а ОСОБА_12 , у свою чергу, відібрав у потерпілого пакет білого кольору з логотипом «Фора», в якому знаходились продукти харчування, алкогольні напої та два блоки цигарок торгової марки «Camel» жовтого кольору, вартістю 1000 гривень.

Після чого, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а майном потерпілого розпорядились на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто, нападі з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

09.02.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

10.02.2024 слідчий Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

В обґрунтування поданого клопотання сторона обвинувачення вказала, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене правопорушення; протоколом допиту потерпілого; протоколом огляду місця події; протоколами допитів свідків; протоколом затримання та обшуку особи підозрюваної у вчиненні злочину та іншими матеріалами кримінального провадження.

Крім того, слідчий зазначив, що ОСОБА_7 є обізнаним про кримінальну відповідальність за інкримінований йому особливо тяжкий злочин та може в подальшому переховуватися від органів досудового розслідування, впливати на потерпілого та свідків шляхом залякування, вчиняти інші кримінальні правопорушення. При цьому, він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років та відповідно до ст. 12 КК України - є особливо тяжким злочином.

Відтак, метою застосування даного запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, а також запобігання спробам переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто, в межах вказаного кримінального провадження існують ризики, визначені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, на даний час, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати що, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого злочину та відповідальність за нього, з метою уникнення можливого покарання, ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_7 одразу після події зник з місця злочину та переховувався, а також, останній немає постійного місця проживання на території міста Києва, неодружений, немає міцних соціальних зв`язків, немає постійного та офіційного місця роботи, що також може вказувати на те, що він може почати переховуватись від органу досудового розслідування та суду, розуміючи, що його пошуки призведуть до суттєвого затягнення досудового розслідування.

Крім того, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи те, що кримінальне правопорушення вчинене із застосуванням насильства відносно потерпілого ОСОБА_10 , а тому, підозрюваний може на нього впливати з метою зміни ним показань, погрожуючи застосуванням чи застосовуючи насильство відносно нього, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Одночасно, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що не можливо запобігти ризику, визначеному п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як, ОСОБА_7 не працює, власністю на території міста Києва не володіє, постійного місця проживання немає, на даний час немає джерела доходу та інших законних засобів для існування, а тому, може вчиняти інші кримінальні правопорушення для здобуття засобів для існування.

Також, на переконання сторони обвинувачення, застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки підозрюваного, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Неможливе і застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на даний час не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні цілодобово залишати житло, не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків або вчинити інші кримінальні правопорушення.

Відтак, слідчий вважає, що єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а також, враховуючи, що підозрюваний ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу, визначати розмір застави недоцільно.

10.02.2024 ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, строком на 60 днів, тобто до 08 квітня 2024 року включно.

Відповідно до ст. 177 КПК Україниметою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостоюта восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (рішення у справі «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan» п. 88).

Під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, всупереч твердженням апелянта, слідчий суддя суду першої інстанції встановив, що існує обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України. Це підтверджено дослідженими у судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, долученими до клопотання, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу, з метою здійснення подальшого розслідування.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя прийняв рішення на основі доведених органом досудового розслідування та прокурором обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

При цьому, колегія суддів зауважує, що слідчий суддя, на даному етапі провадження, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи наявна причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування (рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства»).

Колегією суддів встановлено, що як слідчим у клопотанні, так і прокурором у судовому засіданні доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують, зокрема ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на потерпілого.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Враховуючи обставини, перераховані у ст. 178 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду клопотання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам, слідчий суддя, дійшов до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає його інтереси на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні та слідчим суддею в ухвалі вказаних ризиків, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи характер вчиненого злочину, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки підозрюваного та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

Доводи захисника, за змістом апеляційної скарги, щодо того, що оскаржувана ухвала незаконна та необґрунтована, та така, що постановлена формально, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, дані твердження захисника в апеляційній скарзі є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив розмір застави, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України вчинено із застосуванням насильства.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, в порядку та межах, передбачених на даній стадії провадження, а тому апеляційна скарга, з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 184, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 10 лютого 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3