Справа№ 953/4105/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000152 від 26.12.2021, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, на утриманні неповнолітніх, малолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, який не є інвалідом, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 21.10.2014 Київським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.307, ст.70 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 26.06.2020 з Олексіївської ВК №25 Харківської області по відбуттю строку покарання; 01.12.2020 Київським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; Московським районним судом м.Харкова від 30.08.2023 за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше засудженим за вчинення злочинів проти власності, належних висновків для себе не зробив, та на шлях виправлення не став, маючи не зняту та непогашену судимість, вчинив корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

25.12.2021 приблизно о 13:00 точного часу не встановлено, перебуваючи поблизу тамбуру квартири АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, згідно раптово виниклого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до тамбуру, який веде до квартири АДРЕСА_3 після чого впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та скориставшись тим, що двері тамбуру знаходяться у відчиненому стані зайшов у середину вказаного тамбуру та таємно викрав велосипед марки «STERN» АТТАСК 20» вартістю 2217,00 грн., який належить ОСОБА_6 . Заволодівши вищезазначеним майном, ОСОБА_5 залишив місце вчинення злочину, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на зазначену суму.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, тобто в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, фактичні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується, зокрема, час, місце вчинення та його правову кваліфікацію не оспорює. Пояснив, що дійсно 25.12.2021, точний час він не пам`ятає, знаходячись на «Північній Салтівці» у багатоповерховому будинку АДРЕСА_4 , зайшов через відкриті двері у тамбур де викрав велосипед за обставин, викладених вище у даному вироку. Надалі викрадений велосипед продав. Вартість велосипеда та його марку не оспорює.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнає добровільно, без примусу. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати. Цивільний позов визнає.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченого про обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає ці показання достовірними.

Сторона захисту та сторона обвинувачення не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, наслідки, визначені ст.349 КПК України, зрозумілі.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи належним чином. Надала суду письмову заяву, зі змісту якої вбачається, що потерпіла прохає суд здійснити судовий розгляд даного кримінального провадження без її участі, проти розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України не заперечує.

З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч.3 ст. 349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, та обмежився допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, оскільки показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених під час судового розгляду обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 в пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена повторно.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 , а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд керується ст.50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженим та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до класифікації, визначеної ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України є тяжким злочином.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він має зареєстроване місця проживання, не працевлаштований, не є інвалідом, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, на обліку у лікарів нарколога перебуває з червня 2003 року із діагнозом: полінаркоманія, синдром залежності, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД №3» ХМР не звертався, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів, має не зняту та не погашену судимість.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, про що зазначено стороною обвинувачення в ході судового розгляду, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ч. 1 ст. 67 КК України, немає, про що зазначено стороною обвинувачення.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , а також те, що він раніше неодноразово судимий, в тому числі за кримінальні правопорушення проти власності, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та маючи не зняту та непогашену судимість в установленому законом порядку, знову вчинив новий злочин під час іспитового строку, вина у вчиненні якого доведена у даному кримінальному провадженні, його вік, стан здоров`я та поведінку до вчиненого кримінального правопорушення, наявність пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Саме таке покарання, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів, що відповідає вимогам ч.2 ст.50 КК України стосовно дотримання мети.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

В межах розгляду кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, вина у вчинені якого доведена у даному кримінальному провадженні, до постановлення вироку Московського районного суду м.Харкова від 30.08.2023, яким не було враховане покарання, призначене вироком Київського районного суду м.Харкова від 01.12.2020 у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75, 76 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, оскільки кримінальне правопорушення, вина у вчинені якого доведена Московським районним судом м.Харкова під час розгляду кримінального провадження №0001289 від 19.04.2023, вчинено не в період іспитового строку.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупності кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного даним вироком суду, більш суворим покаранням, призначене вироком Московського районного суду м.Харкова від 30.08.2023, а саме у виді 5 років позбавлення волі, із зарахуванням покарання, відбутого за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.71, 72 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Частиною 4 ст. 71 КК передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Проте, при визначенні покарання за правилами ст.71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати, зокрема, покарання, від відбування якого особу звільнено з випробуванням (ст.75, 79, 104 КК України).

Аналіз наведених вище положень закону дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення кримінального правопорушення під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового кримінального правопорушення під час іспитового строку.

Враховуючи те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, вина у вчиненні якого доведена у даному кримінальному провадженні, після постановлення вироку Київського районного суду м.Харкова від 01.12.2020 та під час іспитового строку, остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити за правилами ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за цим вироком за сукупності кримінальних правопорушень, невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 01.12.2020, з урахуванням положень ч.1 ст.72 КК України відповідно до якої, одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, а саме у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Судом встановлено, що в межах даного кримінального провадження потерпілою заявлено цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди на суму 700 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно із ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Відповідно ч.1 ст.1166 ЦК України майновий збиток, заподіяний неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному об`ємі особою, що заподіяла його.

Згідно ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Під час розгляду кримінального провадження судом встановлено, що вартість викрадено обвинуваченим велосипеда марки «STERN» АТТАСК 20», який переданий стороною обвинувачення на зберігання під розписку його власнику, тобто потерпілій ОСОБА_6 , становить 2217,00 грн.

З огляду на зазначене, а також те, що велосипед марки «STERN» АТТАСК 20», відповідно до ст.100 КПК України підлягає поверненню його власнику - ОСОБА_6 , оскільки підстави для його конфіскації відсутні, суд доходить висновку про відмову у задоволенні цивільного позову.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженню не застосовувався.

Керуючись ст. 100, 124, 174, 368, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного даним вироком суду за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, більш суворим покаранням, призначене вироком Московського районного суду м.Харкова від 30.08.2023, призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять ) років .

Відповідно до ч.1 ст.71, ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання за даним вироком за сукупністю кримінальних правопорушень, невідбутої частини покарання за вироком Київського районного суду м.Харкова від 01.12.2020, остаточно призначити ОСОБА_5 до відбування покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання рахувати з дня проголошення вироку 27.05.2024.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання, остаточно призначеного за даним вироком, покарання, відбуте за попереднім вироком Московського районного суду м.Харкова від 30.08.2023, а саме з 10.07.2023 по 26.05.2024 включно.

Після набрання вироком законної сили речові докази, а саме:

- велосипед марки «STERN» моделі «АТТАСК 20» чорного кольору з червоними вставками, переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 вважати повернутий власнику майна;

-диск «RIDATA» DVD-R розмір 4,7 GB з написом «25.12.2021» - залишити в матеріалах кримінального провадження;

-куртку синього кольору з оранжевими вставками «ERT FASHION», передану на відповідальне зберігання ОСОБА_5 вважати повернута власнику майна.

Відмовити у задоволені цивільного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1