УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року

м. Київ

справа № 127/24764/23

провадження № 51-2785ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2024 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шимкент Республіка Казахстан та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 152 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Крім того, суд вирішив питання щодо зарахування строку попереднього ув`язнення, початку строку відбування покарання, запобіжного заходу, арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, 17 травня 2023 року приблизно о 10:00 ОСОБА_4 , перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_2 ), керуючись раптово виниклим умислом, направленим на задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи свою фізичну перевагу над ОСОБА_6 , а також її безпорадний стан внаслідок сильного алкогольного сп`яніння, вчинив стосовно потерпілої дії сексуального характеру, а саме: статевий акт природнім шляхом без добровільної згоди ОСОБА_7 , яка прокинулася та почала кликати на допомогу.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 25 березня 2024 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2024 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи вимоги, касатор звертає увагу Суду на показання ОСОБА_4 , який вказав, що у статеві відносини з ОСОБА_8 не вступав, одягу не знімав, а лише приліг поруч із потерпілою. Такі показання, як стверджує захисник, узгоджуються з висновком експерта від 10 серпня 2023 року № СЕ-19/102-23/11495-БД, згідно з яким біологічних зразків засудженого в потерпілої не виявлено. До того ж, на переконання скаржника, зазначений висновок спростовує показання потерпілої ОСОБА_8 про вчинення ОСОБА_4 протиправного діяння стосовно неї.

Крім того, скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції відмовив у повторному дослідженні вказаного вище висновку експерта, чим, на переконання захисника, допустив істотне порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З огляду на наведені положення процесуального закону суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не є підставою для перегляду судових рішень у касаційному порядку. Під час перевірки доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд керується фактичними обставинами, установленими місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За змістом ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Положеннями ст. 94 КПК передбачено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинено і обвинувачений є винуватим у вчиненні цього правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Місцевий суд дотримався викладених вище вимог і за встановлених фактичних обставин кримінального провадження дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК. Такий висновок суду зроблено з дотриманням вимог КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено, перевірено під час судового розгляду та оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_8 , надані в суді першої інстанції, яка повідомила, що вона проживала у хостелі в м. Вінниці, де також мешкав засуджений, за пропозицією якого вона разом з її знайомим ОСОБА_9 вживали алкогольні напої. Надалі вона пішла спати, до неї приєднався ОСОБА_9 , з яким в неї була інтимна близькість. Уранці, коли вони прокинулися, ОСОБА_9 повідомив, що йде на роботу, а вона продовжила спати. Згодом вона відчула, що хтось знаходиться позаду неї та здійснює з нею статевий акт, думала - це повернувся ОСОБА_9 , а коли зрозуміла, що це не він, то почала кричати, вистрибнула з ліжка й побачила засудженого, який лежав поруч із нею. Після чого вибігла з кімнати та зателефонувала в поліцію. Також зазначила, що в кімнаті, де вони проживали, зранку, коли сталася подія, був ОСОБА_4 та ще один невідомий їй чоловік.

Показання потерпілої, як зазначив місцевий суд, узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, зокрема:

- протоколом слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_8 , яка на місці чітко та послідовно відтворила події, які відбулися 17 травня 2023 року;

- показаннями свідка ОСОБА_10 та протоколом проведення слідчого експерименту за його участі. Згідно з цими доказами свідок зазначив, що зранку 17 травня 2023 року він прокинувся від криків ОСОБА_8 , яка вибігала з кімнати, а коли підняв голову, то побачив ОСОБА_4 , який перебував поруч із ліжком потерпілої зі спущеними штанами та спідньою білизною, а його статевий орган перебував у стані ерекції. Після події ОСОБА_4 звертався до нього із запитанням, що тепер йому робити, а потім зібрав швидко речі й покинув хостел;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що зранку 17 травня 2023 року в нього з ОСОБА_8 була інтимна близькість, згодом він пішов із хостела. Через деякий час йому зателефонувала потерпіла, яка плакала, та повідомила, що її зґвалтував ОСОБА_4 .

Зазначені вище показання свідків є послідовними та узгоджуються між собою, а також з показаннями потерпілої.

Не залишив поза увагою місцевий суд і поведінку ОСОБА_4 після скоєння кримінального правопорушення. Так, згідно з показаннями свідків та потерпілої, одразу після вчинення протиправного діяння засуджений зібрав свої речі та покинув хостел.

Були предметом перевірки в суді першої інстанції й доводи сторони захисту про можливість підтвердження винуватості ОСОБА_4 лише висновком експерта. Ці доводи визнані безпідставними, оскільки відсутність у потерпілої будь-яких біологічних зразків засудженого відповідно до висновку експерта від 10 серпня 2023 року № СЕ-19/102-23/11495-БД не спростовує показань потерпілої, свідків та інших доказів, наданих стороною обвинувачення. Крім того, Вінницький міський суд Вінницької області слушно зауважив, що зґвалтування вважається закінченим кримінальним правопорушенням із моменту початку статевого акту, а тому факт відсутності еякуляції (закінчення статевого акту у фізіологічному розумінні) у цьому провадженні не має правового значення.

Верховний Суд погоджується з таким висновком та додатково зазначає, що за конструкцією об`єктивної сторони склад цього злочину формальний, а тому злочин вважається закінченим із моменту початку здійснення вчинення дій сексуального характеру одним із способів передбачених у диспозиції ч. 1 ст. 152 КК. Водночас у цьому провадженні доведено вчинення засудженим дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи.

Крім того, місцевий суд надав оцінку показанням засудженого ОСОБА_4 , визнавши їх такими, що направлені на введення суду та органів досудового розслідування в оману з метою уникнення відповідальності за вчинене. Своє рішення в цій частині суд мотивував тим, що показання засудженого в судовому засіданні були непослідовними. Він спочатку зазначав, що не знімав одягу, потім повідомив, що все ж таки приспускав свої штани та спідню білизну перед тим, як лягти до потерпілої в ліжко. Також вказував, що хотів обговорити з потерпілою ситуацію, яка трапилася, але вона не бажала з ним йти на контакт, хоча свідок ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_4 одразу після події зібрав свої речі та залишив приміщення хостела. Твердження засудженого про відсутність у нього ерекції були спростовані свідком ОСОБА_10 , який перебував у кімнаті під час подій та під час слідчого експерименту повідомив, що через крик потерпілої підняв голову та побачив ОСОБА_4 , який стояв зі приспущеними штанами та спідньою білизною, статевий орган якого перебував у стані ерекції.

Не знайшли свого підтвердження під час здійснення провадження в суді першої інстанції й доводи засудженого, що потерпіла його обмовляє, оскільки жодних причин чи мотивів такої поведінки ОСОБА_8 він не повідомив.

Отже, установивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази, надавши їм належну оцінку, зокрема, оцінивши їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд першої інстанції з наведенням детальних мотивів дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК - зґвалтування, тобто вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої особи з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, захисник подав апеляційну скаргу, доводи якої також зводилися до того, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, що відсутність біологічних зразків засудженого в потерпілої не спростовує показання ОСОБА_8 та інших доказів сторони обвинувачення.

Вінницький апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, вказав, що версія ОСОБА_4 про те, що зґвалтування потерпілої не було, повністю спростована місцевим судом. Суд апеляційної інстанції зауважив, що засуджений виконав усі дії, характерні для такого виду злочину, розпочавши статевий акт із потерпілою, про що вона вказувала як під час досудового розслідування, так і в судовому засіданні. З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов обґрунтованого рішення, що суд першої інстанції прийняв законне, обґрунтоване, вмотивоване рішення стосовно ОСОБА_4 , а кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 152 КК є правильною.

Таким чином, висновки апеляційного суду є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд, ухвалюючи рішення.

Верховний Суд вважає правильними рішення судів попередніх інстанцій про підтвердження винуватості ОСОБА_4 за відсутності будь-яких біологічних зразків засудженого в потерпілої з огляду на показання потерпілої, свідків та інші письмові докази, окрім експертизи від 10 серпня 2023 року № СЕ-19/102-23/11495-БД. Також Суд враховує, що суди попередніх інстанцій не встановили в потерпілої та свідків, які приведені судом до присяги та, на відміну від засудженого, попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, підстав обмовляти засудженого ОСОБА_12 .

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з належно вмотивованими висновками судів попередніх інстанцій, які дослідили та проаналізували зібрані докази, надали їм належну оцінку, зокрема оцінили їх сукупність на предмет достатності та взаємозв`язку для доведення винуватості ОСОБА_4 , і обґрунтовано дійшли правильних висновків про наявність у його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК.

Не є слушними доводи захисника у касаційній скарзі і про порушення Вінницьким апеляційним судом положень ст. 404 КПК з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Тобто сама наявність клопотання про повторне дослідження того чи іншого доказу не зобов`язує суд апеляційної інстанції досліджувати всю сукупність доказів, оцінених у суді першої інстанції. У разі, коли суд першої інстанції дослідив усі можливі докази з дотриманням засад безпосередності, а суд апеляційної інстанції погодився з ними, він не має потреби знову досліджувати ці докази в такому ж порядку, як це було зроблено в суді першої інстанції.

Як убачається з наданої копії вироку суду першої інстанції, цей суд установив фактичні обставини справи, висновок про винуватість ОСОБА_4 обґрунтував об`єктивно з`ясованими обставинами, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими цим судом відповідно до ст. 94 КПК. Незгода з висновком про достатність доказів для ухвалення обвинувального вироку, якого суд дійшов, дослідивши докази, не є підставою для їх повторного дослідження судом апеляційної інстанції.

Наведені в касаційній скарзі захисника доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваних судових рішеннях, та не містять вагомих аргументів, які би свідчили про залишення поза увагою судів доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень. З огляду на зазначене вище немає підстав для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_5 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2024 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 25 березня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3