ЧЕРВОНОАРМІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 292/1120/22
Номер провадження 1-кп/292/19/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року смт.Пулини

Червоноармійського районного суду Житомирської області

Головуюча-суддя - ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Пулини кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000145 від 01.09.2022 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженцям.Яготин Київської області, жителя

АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, українця,

з повною загальною середньою освітою, не працюючого,

не військовозобов"язаного, пільг, інвалідності не має, раніше судимого

28.09.2022 Коростенським міськрайонним судом Житомирської області

за ч.2 ст.187 КК України до 3 років позбавлення волі,

- за ч.1 ст.162, ч.2 ст.289 КК України,-

З участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

У С Т А Н О В И В :

30 серпня 2022 року ОСОБА_3 , перебуваючи неподалік домоволодіння ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , вирішив незаконно проникнути до житлового будинку останньої, який розташований за вище вказаною адресою, з метою заволодіння ключами від автомобіля марки ВАЗ - 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, керуючись мотивами спрямованими на порушення недоторканості житла, що виражається у незаконному проникненні до нього, усвідомлюючи протиправний та суспільно -небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, всупереч вимогам ст.30 Конституції України, яка гарантує недоторканість житла без дозволу та відома власника житла і відсутності визначених законом підстав, ОСОБА_3 30.08.2022 близько 20-ї години безперешкодно пройшов на територію домогосподарства по АДРЕСА_2 , де переконався у відсутності власника домоволодіння та інших сторонніх осіб, які могли б перешкодити вчиненню кримінального правопорушення, прослідував до приміщення житлового будинку, де з метою заволодіння ключами від автомобіля марки ВАЗ - 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застосовуючи фізичну силу, пошкодив навісний замок вхідних дверей вказаного помешкання, відчинив вхідні двері будинку та незаконно проник до його приміщення, чим у такий спосіб порушив недоторканість житла.

Водночас, 30.08.2022 у ОСОБА_3 , який перебував неподалік від домоволодіння ОСОБА_7 , по АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме- автомобілем марки ВАЗ - 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився в гаражному приміщенні на території вищевказаного домоволодіння.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_3 30.08.2022, близько 20-ї год., шляхом вільного доступу зайшов на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , де у відсутності власника домоволодіння та інших стрононніх осіб, які могли перешкодити вчиненню злочину, за допомогою ключів від гаражного приміщення та замка запалювання автомобіля, якими заволодів під час незаконного перебування у житловому будинку ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, в цей же час та місці, за допомогою ключів відкрив ворота гаражного приміщення та проник до приміщення гаражу, де привів у рух двигун автомобіля ВАЗ - 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного ОСОБА_7 , на якому залишив територію помешкання потерпілої.

Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.289 Кримінального кодексу України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення та у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 Кримінального кодексу України, як незаконне проникнення до житла.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав частково, а саме -визнав за ч.1 ст.162 КК України. За ч.2 ст.289 КК України обвинувачений своєї вини не визнав та суду показав, що не пам"ятає точної дати цієї події, у вечірній час, літньої пори 2022 року у с. Павлівка Житомирського району Житомирської області пройшов на територію домоволодіння ОСОБА_8 , яка проживає по АДРЕСА_2 вказаного села, зірвав на вхідних дверях її будинку навісний замок та зайшов до будинку, де на меблевій полиці у одній із кімнат взяв ключі від автомобіля, які були у одній зв"язці з іншими ключами. Після чого, зайшов до приміщення, де знаходився автомобіль марки ВАЗ - 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , завів двигунавтомобіля та у подальшому на вказаному автомобілі понад півтори години здійснював рух вулицями села. Разом з ним у якості пасажира у салоні автомобіля був присутній ОСОБА_9 . З часом він повернув даний автомобіль на те місце, звідки взяв його. Цей автомобіль він взяв з дозволу ОСОБА_8 , з якою того вечора розмовляв по телефону та на його прохання вона у телефонному режимі дала дозвіл користуватися цим транспортним засобом. До цього випадку він неодноразово користувався автомобілем потерпілої коли їздив за будматеріалами, для ремонтних робіт у будинку потерпілої, який він та його брат там проводили. А також з потерпілою і її родичами на вказаному автомобілі вони разом їздили до лісу та річки. Раніше без заперечень потерпіла завжди дозволяла йому користуватися її транспортним засобом. Він знав де знаходяться ключі від автомобіля, оскільки бачив місце де їх залишила потерпіла, а інколи вона сама дозволяла йому взяти ключі з місця їх зберігання. Він також знав про те, що другий примірник ключів був у сараї, але там їх не знайшов, тому і проник до помешкання потерпілої. Дозволу зламувати замок на вхідних дверях будинку та проникати до будинку потерпіла йому не надавала. У той вечір будь-яких технічних пошкоджень автомобілю ним не було спричинено. Як зазначив обвинувачений, потерпіла його оговорила та у суді дала неправдиві свідчення, під дією тиску свого чоловіка.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого щодо часткового визнання ним своєї вини, а саме- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України, його винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується дослідженими та перевіреними безпосередньо у судовому засіданні належними та допустими доказами, які узгоджуються між собою.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 дала показання про те, що мати ОСОБА_3 попросила дати роботу для її синів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знаючи що вона у будинку, за адресою: АДРЕСА_2 проводить ремонтні роботи. Влітку 2022 року, точної дати вона не пам"ятає, вона поїхала на декілька днів до свого сина у село Барашівку. Перед цим частково розрахувалася з ОСОБА_12 за виконані ремонтні роботи. Через день потому, близько 21-ї години їй зателефонувала її сусідка ОСОБА_13 та запитала чи є вона вдома, бо вона бачила автомобіль, який рухався від її будинку по місцевій дорозі. Вона попросила ОСОБА_13 подивитися, чи є її автомобіль у гаражі, на що через деякий час ОСОБА_14 по телефону їй повідомила, що через щілину у гаражі, вона побачила, що автомобіль у гаражі відсутній. Близько 24-ї години ОСОБА_13 зателефонувала їй знову та повідомила, що автомобіль уже на місці і що ОСОБА_15 втік, а у автомобілі залишився чоловік на ім"я - ОСОБА_16 у п"яному стані. Того вечора вона не змогла прибути до своєї господи, бо була вже комендантська година. Вранці наступного дня, ще до її приїзду ОСОБА_14 по телефону повідомила їй, що зірвано навісний замок на вхідних дверях будинку. Після чого вона приїхала та впевнилася у тому, що дійсно замок зірвано, а у гаражі стояв автомобіль зі слідами технічних пошкоджень. До цього її автомобіль марки Жигулі був у гаражі, гараж зачинено на ключ, а ключі від гаража та автомобіля знаходилися у меблевому гарнітурі, у кімнаті будинку. У іншому місці вона ключі не зберігала. Про місце знаходження ключів було відомо обвинуваченому, так як до цього, вона разом з ОСОБА_17 на вказаному авто їздили закуповувати будівельні матеріали та у його присутності вона брала звідти ключі від гаража та авто. Вхідні двері будинку було зачинено на навісний замок. ОСОБА_18 було відомо, що вона їде до сина. Ключів від її будинку у обвинуваченого не було та вона йому будь-яких ключів у користування не давала, в тому числі і від гаража та автомобіля. Про те у той вечір, коли сталася ця подія, замок на вхідних дверях будинку було зірвано. ОСОБА_19 було відчинено за допомогою ключів, взятих з будинку. Як зазначила потерпіла, того вечора обвинувачений телефонував їй, але дозволу взяти автомобіль, він у неї не питав та такого дозволу вона йому не давала. ОСОБА_15 телефонував їй щоб запитати чи працює у неї біля будинку інтернет та коли вона приїде додому, щоб він зі своїм братом змогли завершити ремонтні роботи та отримати розрахунок. В той вечір взагалі будь-якої розмови з приводу автомобіля між нею та обвинуваченим не було. Декілька разів вона надавала дозвіл обвинуваченому керувати цим авто, але усі ці рази вона була присутня у автомобілі разом з обвинуваченим. На той час, окрім неї та ОСОБА_3 у салоні її авто також перебували її донька та брат обвинуваченого. Повернувшись додому, вона зробила заяву до поліції. Матеріальних претензій до обвинуваченого потерпіла не має.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 , дала суду показання про те, що у серпні 2022 року, точної дати вона не пам"ятає, вечірньої пори, почула гул автомобіля на дорозі та побачила, як від будинку ОСОБА_8 у напрямку центру села рухався автомобіль, схожий на авто, що належить потерпілій. Хто на той час був за кермом даного автомобіля вона не бачила, так як на вулиці було темно. Після чого вона зателефонувала ОСОБА_8 , і з"ясувала, що її немає вдома, натомість потерпіла попросила підти до її будинку щоб переконатися, чи є її автомобіль у гаражі. Прийшовши до будинку потерпілої, вона побачила, що будинок та гараж були зачинені. Через щілину у гаражі виявила, що автомобіль у гаражі відсутній, про що повідомила ОСОБА_21 . Через години півтори потому, вона побачила цей же автомобіль, який рухався до помешкання потерпілої. Коли вона знову прийшла на подвір"я потерпілої, то побачила, що двері у будинку відчинено та відчинено двері гаража, а у автомобілі на передньому пасажирському сидінні сидів малознайомий їй п"яний чоловік, на ім"я ОСОБА_16 . Цей чоловік не орінтувався де він знаходиться, та на її прохання він вийшов з авто на подвір"я. На той час ОСОБА_15 вже втік. Їй також від мешканців села стало відомо, що того вечора ОСОБА_15 за кермом автомобіля марки Жигулі синього кольору перебував у центрі села. Як зазначила свідок вона часто бувала у гостях у потерпілої та їй відомо, що обвинувачений виконував у будинку потерпілої ремонтні роботи. Їй нічого не відомо про те, що б ОСОБА_15 самостійно та без дозволу потерпілої їздив на автомобілі потерпілої. Ремонтні роботи обвинувачений та його брат у будинку потерпілої робили лише у присутності потерпілої. Того вечора потерпіла по телефону попросила її оглянути зовні автомобіль. Під час його огляду вона побачила, що у авто, зі сторони водія побито передню фару, дзеркало та погнуто дверцята, про що повідомила потерпілій по телефону.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_22 дала показання про те, що вона є матір обвинуваченого. ЇЇ сини ОСОБА_23 та ОСОБА_11 виконували ремонтні роботи у будинку ОСОБА_8 , у селі Павлівка. Та оскільки вони є односельцями, то вона бачила, що її син ОСОБА_23 неодноразово керував автомобілем потерпілої і разом з нею, її донькою та братом їздили у смт. Довбиш за будівельними матеріалами та у ліс на річку. Самостійно ОСОБА_23 їздив на цьому авто на автозаправку. Їй також від сина ОСОБА_11 стало відомо, що близько 21-22 години, того вечора, коли відбулася ця подія, її син ОСОБА_23 їздив на автомобілі потерпілої. У салоні цього авто був ОСОБА_9 . Вона бачила ОСОБА_10 за кермом автомобіля потерпілої коли він уже повертався з центру села та проїзджав повз їх будинок, до будинку ОСОБА_7 .. Вранці наступного дня вона була у дворі потерпілої і бачила цей автомобіль, який мав механічні пошкодження. Гараж та будинок на той час було відчинено. Як зазначила свідок їй не відомо де були ключі від автомобіля потерпілої та чи мав її син ОСОБА_23 ключі від будинку потерпілої і від її гаража. Зі слів сина ОСОБА_10 їй відомо, що він взяв авто з дозволу потерпілої та про те, що потерпіла його оговорює, бо боїться свого чоловіка. Їй відомо, що ОСОБА_23 та ОСОБА_11 залишали у потерпілої свої інструменти для ремонтних робіт. Також їй відомо, що потерпіла частково розрахувалася з ними за виконані роботи.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 повідомив про те, що він разом з братом ОСОБА_15 у односельчанки ОСОБА_8 , яка проживає по одній з ними вулиці у селі Павлівка, виконували ремонтні роботи у її будинку. ОСОБА_8 неодноразово давала його брату ОСОБА_10 ключі від свого автомобіля ВАЗ- 2105 синього кольору, на якому він, ОСОБА_23 , потерпіла та її родичі їздили у ліс на річку та по будівельні матеріали. Йому також потерпіла пропонувала покерувати цим авто. Ключі від гаража потерпіла дозволяла брати лише ОСОБА_10 , бо там знаходились будівельні матеріали, вона показувала ОСОБА_10 де у будинку зберігаються ключі. Однак, йому особисто не було відомо де знаходяться ключі від автомобіля потерпілої . ОСОБА_19 був зачинений на замок. Постійно ключі від гаража були у потерпілої, у ОСОБА_10 їх не було, лише за вказівкою потерпілої ОСОБА_23 брав ключі у будинку. Відомо, що ОСОБА_23 їздив сам на автомобілі потерпілої по будівельні матеріали, у денний час доби, коли виконувались ремонтні роботи, чи питав ОСОБА_23 дозволу у потерпілої взяти автомобіль, йому невідомо. Вночі, у серпні місяці 2022 року, числа він не пам"ятає, він перебував вдома та до них прийшла сусідка ОСОБА_13 , яка спочатку сказала, що ОСОБА_23 взяв автомобіль у потерпілої та кудись поїхав на ньому, а з часом повідомила, що вона бачила дядька ОСОБА_25 на подвір"ї потерпілої. Леся сказала, що автомобіль, який було взято з гаража, уже повернуто туди. Він пішов шукати ОСОБА_10 до бару та не знайшов його там. Того вечора він ОСОБА_10 не бачив вдома. Пізніше, зі слів ОСОБА_10 та дядька ОСОБА_25 йому стало відомо, що у той вечір ОСОБА_23 брав з дозволу потерпілої даний автомобіль. Йому особисто телефонувала потерпіла та сказала, що ОСОБА_23 взяв автомобіль, але має приїхати її чоловік, який є військовим і вона його боїться, а тому і звернулася із заявою до поліції .

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 , повідомив про те, що літом 2022 року приїхав у село Павлівка та у будинку ОСОБА_27 будував грубку. Вечірньої пори, після вжиття спиртного він та ОСОБА_15 пішли у місцевий магазин по цигарки. Там він ще вжив спиртного та сп"янів. У його присутності ОСОБА_15 розмовляв з кимось по телефону, про що говорив, він сказати не може, бо точно не пам"ятає, пам"ятає лише, що ОСОБА_15 говорив, що йому потрібно відвезти чоловіка додому. Після цієї розмови ОСОБА_23 сказав йому що скоро повернеться і через деякий час він повернувся на автомобілі темного кольору, марки якого він назвати не може. Він за допомогою ОСОБА_10 , сів на переднє пасажирське сидіння та вони приїхали до якогось будинку, до приміщення гаража. ОСОБА_15 залишив його та кудись пішов, а він залишався у салоні автомобіля. В цей час прийшли дві жінки, які почали його лаяти, запитували що він робить у автомобілі, він сказав що його сюди привіз ОСОБА_15 . На вимогу цих жінок він покинув салон автомобіля та втік. Вранці прибули працівники поліції, які відвезли його до будинку потерпілої, де його впізнала кума потерпілої. Він не пам"ятає детально обставин цієї події, бо був у сильному алкогольному сп"янінні.

Протоколом огляду місця події від 31.08.2022 з фототаблицею до нього, за участю ОСОБА_7 та понятих, відповідно до якого було оглянуто територію домоволодіння, що по АДРЕСА_2 , та виявлено і вилучено в приміщенні веранди на підвіконні навісний замок, на якому наявні сліди пошкоджень, зі слів ОСОБА_7 вказаним замком був замкнений будинок. У приміщенні гаражу виявлено пошкодження на автомобілі у вигляді розбитої правої передньої фари та зламаного лівого дзеркала заднього вигляду. Під час огляду зроблено змиви з керма та ричага перемикання передач.

Висновком експерта за результатами проведення автотоварознавчої експертизи від 05.10.2022 за №СЕ-19/106-22/10415-АВ, згідно якого: - ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ модель 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 31.08.2022 могла становити 29753,00 грн..

Постановою про визнання об"єктів, вилучених під час огляду місця пригоди, речовими доказами від 02.09.2022, згідно якої вилучений у ОСОБА_7 автомобіль марки "ВАЗ - 2105", реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовим доказом.

Заявою ОСОБА_7 від 01.09.2022, згідно якої вона отримала від працівників поліції - автомобіль марки "ВАЗ", модель "2105", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зобов"язана зберігати до прийняття рішення по суті.

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник зробили заяву про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 12 грудня 2022 року за участю ОСОБА_3 , оскільки його проведено не на місці події, а в установі виконання покарань, без залучення обвинуваченому захисника, та, що ця процесуальна дія є нещо іншим, як протоколом додаткового допиту обвинуваченого, а також, згідно заяви ОСОБА_3 , під час цієї процесуальної дії працівники поліції здійснювали на нього психологічний тиск.

Прокурор заперечував відносно того, що слідчий експеримент, проведений 12.12.2022 за участю ОСОБА_3 необхідно визнати недопустим доказом.

Із протоколу проведення слідчого експерименту та долученого відеозапису вказаної слідчої дії від 12 грудня 2022 року, які оглянуто безпосередньо у судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_3 добровільно розповів про обставини незаконного проникнення у житло потерпілої ОСОБА_7 та незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілої ОСОБА_7 та будь-якого тиску при цьому з боку працівників поліції, не встановлено. ОСОБА_3 також роз"яснено його права та обов"язки, в тому числі і право скористатися правовою допомогою захисника та будь-яких заяв щодо необхідності мати захисника, від ОСОБА_3 не надійшло.

Однак, як вбачається із вище вказаного протоколу проведення слідчого експеременту та відеозапису до нього, даний слідчий експеремент проведено не на місці події, а у ДУ "Житомирська ВП №8".

Відповідно до ч. 1 ст.240 КПК України, з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Приписами ч. 4 ст. 95 КПК України визначено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів ? протоколом слідчого експерименту.

Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням установленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Проведення слідчого експерименту у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення, належить розцінювати як допит, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України (Висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, справа № 740/3597/17, провадження № 51-6070кмо19).

Отже, як вбачається зі слідчого експерименту та відеозапису, проведеного за участю ОСОБА_3 від 12.12.2022, цю процесуальну дію проведено у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, а є не що іншим як протоколом додаткового допиту обвинуваченого та посвідчує виключно проголошення підозрюваним зізнання у вчиненні кримінального правопорушення з метою його процесуального закріплення.

Суд також зазначає, що обвинувачений безпосередньо у судовому засіданні дав показання з приводу пред"явленого йому обвинувачення.

Враховуючи те, що вище вказаний слідчий експеримент проведено з порушенням вимог кримінального процесуального закону, наведене є підставою для визнання вказаного доказу недопустимим.

Суд критично оцінює показання допитаних у суді свідків: ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_26 в частині того, що автомобіль марки ВАЗ - 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 30.08.2022 обвинувачений отримав у користування з дозволу у телефонному режимі потерпілої ОСОБА_7 , оскільки про дані обставини, як встановлено у судовому засіданні з пояснень цих свідків, їм стало відомо зі слів обвинуваченого, та зокрема свідки ОСОБА_22 і ОСОБА_24 , є близькими родичами обвинуваченого, а саме -матір та братом, а свідок ОСОБА_26 , який зазначив, що був присутній при телефонній розмові обвинуваченого з потерпілою, у категоричній формі вказаних обставин у судовому засіданні не підтвердив .

Крім того, наведені вище обставини, спростовуються показаннями у суді потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_20 , які є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими зібраними доказами. У суду не вбачається обгрунтованих підстав не довіряти показанням потерпілої, оскільки вона була попереджена про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих відомостей, а також те, що остання до кримінальної відповідальності за надання неправдивих відомостей в межах цього кримінального провадження, не притягувалася.

Зважаючи на вище наведене, суд вважає, що свідки ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_26 , даючи такі показання, намагаються створити штучне алібі для обвинуваченого, з метою сприяння обвинуваченому уникнути кримінальної відповідальності .

Щож до решти зібраних та досліджених безпосередньо судом доказів, в їх сукупності, суд визнає їх належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Невизнання обвинуваченим своєї вини у незаконному заволодінні транспортним засобом та заяви обвинуваченого про те, що потерпіла оговорила його, суд розцінює як спосіб захисту обвинуваченого, спрямований на уникнення кримінальної відповідальності за вчинений тяжкий злочин, оскільки будучи вільним у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, стороною захисту не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності, взаємозв`язку, вважає, що у провадженні існує сукупність допустимих та належних доказів, на підставі яких можна зробити переконливий висновок щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованованих йому діяннях.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 162 Кримінального кодексу України, тобто незаконне проникнення до житла та за ч. 2 ст.289 Кримінального кодексу України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, з проникненням у приміщення.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання суд, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості кожного конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєне кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК України, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії нетяжких та тяжких.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є визнання ним своєї вини за ст.162 ч.1 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує вище наведені обставини, особу винного, який по місцю проживання характеризується негативно, не працює, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також думку потерпілої, яка з приводу покарання обвинуваченому покладалася на розсуд суду, будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого, не заявляла.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання в межах санкцій ч.1 ст.162, ч.2 ст.289 КК України, із застосуванням положень ст.70 КК України у виді позбавлення волі з конфіскацією всього майна та із застосуванням положень ч.4 ст.71 КК України, з урахуванням вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28.09.2022.

Зарахувати засудженому ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 01 березня 2023 року по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні, не заявлявся.

Питання про долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до ст. 124 КПК України суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта для проведення судової автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/106-22/10415-АВ від 05.10.2022 в сумі 1510 грн. 24 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 162, ч.2 ст.289КК України та за цими статтями кримінального Закону призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України - 1 (один ) рік обмеження волі;

- за ч.2 ст.289 КК України - 6 (шість ) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Згідно ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання ОСОБА_3 - 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч. 4 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, з урахуванням вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28.09.2022, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_3 - 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Зарахувати засудженому ОСОБА_3 у строк покарання час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 01 березня 2023 року по час набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Яготин Київської області, жителя АДРЕСА_1 на користь держави процесуальні витрати за проведення автотоварознавчої експертизи №СЕ-19/106-22/10415-АВ від 05.10.2022 в сумі 1510 грн. 24 коп. (Отримувач: ГУК у Жит.обл./ТГ м.Житомир/24060300. Банк отримувача: Казначейство України; Код ЄДРПОУ: 37976485; Рахунок: UA0006797. Код класифікації доходів: 24060300).

Речовий доказ, після набрання вироком законної сили, а саме: автомобіль марки ВАЗ - 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно розписки передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_7 , залишити у власності останньої.

На вирок суду до Житомирського апеляційного суду через Червоноармійський районний суд Житомирської області може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1