Справа № 348/1458/23
Провадження № 11-кп/4808/169/24
Категорія ч.4 ст.185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисник-адвокат ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката,в його інтересах ОСОБА_9 на вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пнів Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, працюючого по тимчасових заробітках, не одруженого, який на утриманні нікого не має, раніше судимого:

- вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2018 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільненого 27.08.2022 року у зв`язку із відбуттям покарання; який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України та призначено йому покарання: 5 років позбавлення волі.

До вступу вироку в закону силу обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)» Міністерства юстиції України.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 за даним вироком постановлено рахувати з 17.01.2024 року з 14 год., тобто з часу обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 , будучи раніше неодноразово судимим, за вчинення умисних корисливих злочинів, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, в період не знятої і не погашеної судимості, під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який продовжено Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 на 90 діб, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин за наступних обставин. Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

Так, 01.03.2023 близько 12 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_8 вживав спиртні напої разом із потерпілою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у приміщенні житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Під час розпивання спиртних напоїв, будучи у стані алкогольного сп`яніння потерпіла ОСОБА_10 заснула і у цей момент у обвинуваченого ОСОБА_8 виник умисел на таємне викрадення майна останньої.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи корисливі мотиви на безпідставне збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, таємно викрав із задньої лівої кишені штанів потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 1000 гривень.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 1000 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції захисник адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам по справі, та вирок підлягає зміні з приводу невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Посилається на те, що призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння,його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку, як прояв ставлення до скоєного. Вказує, що така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Звертає увагу на те, що суд не взяв до уваги, що обвинувачений протягом досудового розслідування визнавав свою провину, відшкодовував в повному обсязі завдану шкоду, потерпіла просила його суворо не карати.

Вважає, що вищевказані обставини у своїй сукупності дозволяли суду першої інстанції призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту.

На його думку ОСОБА_8 скоїв злочин, за який передбачена відповідальність ч.2 ст.185 КК України і тільки кваліфікуюча ознака вчинення злочину в умовах воєнного стану, передбачає більш сувору відповідальність,як за тяжкий злочин,але при скоєнні злочину обвинувачений ніяким чином не використовував умови воєнного стану,для полегшення вчинення злочину.

Просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_8 змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді арешту на строк шість місяців.

Обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Надвірнянського районного суду від 17 січня 2024 року, в якій вважає, що судом не в повній мірі взято до уваги обставини, які у відповідності до вимог ст.66 КК України пом`якшують покарання.

Зокрема, звертає увагу на те, що він повністю визнав вину у вчиненні правопорушення та щиро розкаявся у вчиненому, добровільно відшкодував завдану шкоду і потерпіла ОСОБА_10 не мала до нього претензій та просила його суворо не карати.

Зазначає,що судом не взято до уваги стан його здоров`я, оскільки він хворіє хронічними хворобами такими, як епілепсія, цироз печінки, язва шлунка.

Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно врахував при призначенні покарання спосіб його життя, історію правопорушень та характеристику за місцем проживання, відповідно до якої він характеризується посередньо.

Просить вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024 року щодо нього змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_9 підтримали вимоги апеляційної скарги та зазначили, що призначене обвинуваченому покарання є надто суворе та просили застосувати вимоги ст.69 КК України та призначити більш м`яке покарання;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що відсутні обставини, які дозволяють призначити обвинуваченому покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, оскільки останній неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та знову вчинив правопорушення у воєнний час. Звертав увагу на те, що обвинувачений вчинив правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, що визнано судом, як обставина, яка обтяжує покарання. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги і вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи, що фактичні обставини провадження та кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників судового провадження не оскаржуються, тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин та правильність кваліфікації дій обвинуваченого апеляційним судом не перевіряються.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник вказують на незаконність вироку суду в частині призначеного покарання і вважають його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції виконав вимоги статей 50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, яке було скоєно обвинуваченим у стані алкогольного сп`яніння, особу обвинуваченого, спосіб його життя, історію правопорушень, його посередню характеристику за місцем проживання, те що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Також судом враховано думку потерпілої щодо призначення покарання.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.66 КК України, визнав обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 : щире каяття у вчиненому , та добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся перед судом та добровільно відшкодував завдані потерпілій збитки та надав суду послідовні визнавальні показання.

Обставиною, яка обтяжує обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом, відповідно до ст. 67 КК, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Зокрема суд врахував характер та тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його процесуальну поведінку, тяжкість вчиненого злочину,а також те, що обвинувачений маючи непогашену судимість за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив злочин.

Таким чином, суд першої інстанції врахував усі обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого та призначив покарання ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України і таке покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини КК України або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання.

При цьому, слід врахувати і роз`яснення в п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2004 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дані злочини, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі санкцій ч.4 ст.185 КК України або призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Апеляційним судом взято до уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про те, що обвинувачений має певні хронічні хвороби.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судовий розгляд здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Сторони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав.

Зокрема, відповідно до копії госпітального клінічного протоколу від 17.10.2023 року та копії медичної карти стаціонарного хворого № 5431 у ОСОБА_8 вбачаються ознаки цирозу печінки, холециститу та панкреатиту ( а.п.90-93)

Інших медичних документів, які підтверджують наявність хронічних захворювань у обвинуваченого ОСОБА_8 стороною захисту не надано.

Зі змісту копії вироку Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2018, на який посилався обвинувачений на підтвердження в нього відповідних хронічних захворювань, вбачається, що ОСОБА_8 виявляє легку розумову відсталість в ступені легкої дебільності обтяжену пароксизмальними станами з емоційно-вольовими розладами.

Разом з тим, вищевказані обставини не можуть бути визнані такими, що свідчать про несправедливість призначеного судом покарання та вказують необхідність застосування ст.69 КК України та призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті або іншого, більш м`якого виду основного покарання.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції призначив покарання в мінімальних межах, які встановлені ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення правопорушення.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки призначене покарання є необхідним та достатнім для його виправлення а також попередження нових злочинів, за умови реального відбування покарання та підстав для його пом`якшення колегією суддів не вбачається.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2024року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5