ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/119/24
Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2023 року в кримінальному провадженні №0001563 від 21 липня 2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Херсон, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без фактичного місця проживання, раніше судимого:

-вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 24 вересня 2014 року за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70, ст.71, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

-вироком Каланчацького районного суду Херсонської області від 01 серпня 2014 року за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Ухвалено строк відбування покарання рахувати з 09 серпня 2023 року.

Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, що скоєне за наступних обставин.

На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку (Указом від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 22 квітня 2022 року №2212-ІХ, внесеними Указом від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, внесеними Указом від 15 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, внесеними Указом від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ (останнім продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб), який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку від 6 лютого 2023 року №58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, який неодноразово продовжувався в установленому законом порядку та востаннє Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року №2915-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

ОСОБА_8 20.07.2023 близько 10:00 год., перебуваючи на вулиці біля будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, маючи єдиний прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, таємно, з сумки, яку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишила без нагляду на землі біля себе, викрав гаманець, в якому знаходилося наступне майно: грошові кошти в сумі 700 грн.; золоті сережки 585 проби вагою 3 гр., вартість яких відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №4531/23 від 04.08.2023 складає 4652,85 грн.; мобільний телефон марки «Meizu7PRO», моделі «М792Н», вартість якого відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи №4429/23 від 28.07.2023 складає 2199,75 грн., що належать потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого місце вчинення злочину залишив, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 7552,60 грн.

Суд кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.4 ст.185КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із вироком суду в частині покарання, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_8 змінити ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком три роки.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначив, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 покарання не в повній мірі врахував відомості, що характеризують особу обвинуваченого зокрема позитивні характеристики з місця проживання та тримання під вартою.

На думку захисника з огляду на обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, його тяжкість та ступінь суспільної небезпечності, повне визнання своєї провини, щире каяття, сприяння в розкритті злочину, а також враховуючи те, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не має ознак щодо психічних та поведінкових розладів, позитивно характеризується, виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства у зв`язку із чим його можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст.ст.75, 76 КК України.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги просив змінити вирок.

Обвинувачений та потерпіла належним чином повідомлені про місце, дату та час апеляційного розгляду. Заяв, клопотань про відкладення розгляду справи чи забезпечення їх участі у судовому засіданні на адресу суду не надходило.

Враховуючи, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого, заслухавши думку захисника та прокурора щодо можливості розгляду справи за відсутності обвинуваченого, який належним чином повідомлений про розгляд справи, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності ОСОБА_8 .

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

В судових дебатах сторони залишилися на своїх позиціях.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за встановлених та викладених у вироку суду першої інстанції обставин, як і кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Враховуючи викладене, предметом дослідження в даному апеляційному провадженні буде питання можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цієї правової норми дозволяє дійти висновку, що питання призначення покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети кримінального покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених (засуджених), запобігання вчиненню нових злочинів як обвинуваченими (засудженими), так і іншими особами.

Поруч із цим, вирішуючи питання, щодо можливості застосування положень ст.75 КК України суд має оцінити можливість виправлення особи без відбування покарання, та врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини провадження.

Як вбачається зі змісту оскарженого вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття та обставину, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання було враховано відомості про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, до затримання постійного місця проживання не мав, не працевлаштований, усунув заподіяну шкоду.

Врахувавши вказані обставини, суд прийшов до висновку, щодо доцільності призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах визначених ч.4 ст.185 КК України. При цьому суд не знайшов підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Проаналізувавши матеріали провадження, суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком місцевого суду, адже наявні в матеріалах провадження відомості не вказують на існування підстав для призначення ОСОБА_8 мінімального покарання зі звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Так, обставини на які посилається в апеляційній скарзі захисник, а саме визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття були у повній мірі враховані судом при розгляд справи (справу розглянуто в порядку ч.3 ст.349 КПК України) та визначенні виду і міри покарання. Крім того судом враховано і те, що заподіяну потерпілій шкоду усунуто.

Разом із цим, ці обставини не є достатніми для призначення ОСОБА_8 мінімального покарання та одночасно слугувати підставами для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягався суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_8 неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності. Вказані судимості є непогашеними та не знятими.

Як вже зазначалося, рішення про звільнення особи від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням суд може прийняти лише за умови, що таким чином буде досягнута мета покарання, встановлена у ч.2 ст.50 КК України, а саме виправлення обвинуваченого без застосування реального покарання та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

У даному випадку, підлягають врахуванню не тільки формальні критерії щодо тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявності чи відсутності обставин, що пом`якшують або ж обтяжують покарання, але і відомості про характер скоєного кримінального правопорушення та про особу обвинуваченого.

Зокрема, як встановлено судом, ОСОБА_8 неодноразово судимий за скоєння кримінальних правопорушень проти власності, новий злочин вчинив в період непогашеної судимості, не працевлаштований, офіційного джерела доходів не має, постійного місця проживання не має. Крім того, ОСОБА_8 скоїв злочин щодо особи похилого віку.

За наведених обставин, призначення ОСОБА_8 покарання за скоєний ним злочин та подальше звільнення від відбування покарання не відповідатиме особі обвинуваченого та характеру скоєних ним дій. При цьому звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не сприятиме меті покарання зокрема виправленню обвинуваченого.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, як про це поставлене питання в апеляційній скарзі. Оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно має бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 08 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4