Справа № 937/6114/21
Провадження №1-і/333/18/24
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, освіта середня, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст.115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги клопотання обґрунтовує наступним.

У період часу, з 07 години 00 хвилин до 07 години 30 хвилин, 30 березня 2021 року, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_6 , 1935 року народження, яка є особою похилого віку та із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, наніс кухонним ножем не менше семи ударів по грудній клітці потерпілої ОСОБА_6 , спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження у вигляді множинних сліпих проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням серця, лівої легені та селезінки, що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, небезпечне у момент заподіяння, тим самим подавив волю потерпілої до опору. Відразу після цього, ОСОБА_5 заволодів майном потерпілої ОСОБА_7 , а саме: ланцюжком із золота, вагою 1,9 г., вартістю 1520 гривні; хрестиком із золота, вагою 1,5 г., вартістю 1200 гривень; сережками із золота у формі трикутників, вагою 2 г кожна, загальною вартістю 3200 гривень; телевізійною приставкою Т-2 «Romsat», в корпусі чорного кольору, вартістю 500 гривень; мобільним телефоном «Ergo R201 DualSim (black)», в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 300 гривень; грошовими коштами в сумі 20000 гривень, після чого з місця скоєння злочину втік, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 26 720 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи (розбою), поєднаного з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Крім того, у період часу, з 07 години 00 хвилин до 07 години 30 хвилин, 30 березня 2021 року, ОСОБА_5 , знаходячись в приміщенні будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , в ході розбійного нападу, маючи умисел на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті, потерпілої ОСОБА_6 , 1935 року народження, яка є особою похилого віку, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння майном останньої, наніс кухонним ножем не менше семи ударів по грудній клітці потерпілої ОСОБА_6 , спричинивши їй тим самим тілесні ушкодження у вигляді: множинних (чотири) сліпих колото-різаних поранень грудної клітки, живота та верхніх кінцівок, які згідно з висновком СМЕ № 277 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що потягли короткочасний розлад здоров`я; множинних (три) проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки з ушкодженням по ходу раневих каналів: пристінкової плеври, лівої легені, серцевої сорочки, серця, діафрагми та селезінки, які згідно з висновком СМЕ № 277 кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні у момент заподіяння, що ускладнилися гострою крововтратою, та від яких, 30 березня 2021 року, настала смерть потерпілої ОСОБА_6 на місці події, за вказаною вище адресою. Відразу після цього, ОСОБА_5 , заволодів майном потерпілої ОСОБА_6 , а саме: ланцюжком із золота, вагою 1,9 г., вартістю 1520 гривні; хрестиком із золота, вагою 1,5 г., вартістю 1200 гривень; сережками із золота у формі трикутників, вагою 2 г кожна, загальною вартістю 3200 гривень; телевізійною приставкою Т-2 «Romsat», в корпусі чорного кольору, вартістю 500 гривень; мобільним телефоном «Ergo R201 DualSim (black)», в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 300 гривень; грошовими коштами в сумі 20000 гривень, після чого з місця скоєння злочину втік, спричинивши потерпілій ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 26720 гривень. Отже, ОСОБА_5 скоїв умисне вбивство ОСОБА_6 з корисливих мотивів.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

03.04.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2024 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінено на цілодобовий домашній арешт строком до 25 лютого 2024 року.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи (розбою), поєднаного з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Крім того, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого корисливого кримінального правопорушення, передбаченого п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення воля, з конфіскацією майна.

Таким чином, є достатні підстави вважати, що обвинувачений, з метою ухилення від покарання за вчинені ним злочини, буде переховуватися від суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Тобто є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 з метою запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5, ч. 1, ст. 177 КПК України, доцільно продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці.

Окрім цього, ОСОБА_5 відомі анкетні дані та місце проживання свідків кримінального правопорушення, тому існує ризик того, що перебуваючи на свободі може незаконно на них впливати з метою зміни останніми своїх показів у суді, що вказує на реальність ризику незаконного впливу на свідків у зазначеному кримінальному провадженні.

Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, що виключає на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_5 на більш м`який.

Таким чином, існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є продовження строку дії ухвали слідчого судді про застування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці.

У судовому засіданні прокурор надав пояснення, аналогічні викладеним у клопотанні, підтримав його та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання не заперечував, просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_4 підтримала позицію свого підзахисного, проти задоволення клопотання не заперечувала.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника дослідивши матеріали кримінального провадження, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про продовження дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту та задоволення клопотання прокурора, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Відповідно до поданого клопотання, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання до довічного позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Крім того, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки судовий розгляд не завершено, свідки та потерпілі в зазначеному кримінальному провадженні не допитані, то залишається існувати ризик незаконного впливу підозрюваного на свідків та потерпілу, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

ОСОБА_5 до затримання постійно проживав на території Мелітопольського району, Запорізької області, яка на цей час є тимчасово окупованою територією. Обвинувачений офіційно не працевлаштований, відсутні докази щодо наявності у нього постійного законного щомісячного доходу.

Таким чином, враховуючи наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про доцільність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 цілодобово.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до судді, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, за першою вимогою;

2) не відлучатись з м. Запоріжжя без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

3) повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну місця свого проживання.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Запорізьке районне управління патрульної поліції ГУНП в Запорізькій області.

Строк дії ухвали 60 діб.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали буде складено 27 лютого 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1