1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2192/24 1-кс/335/893/2024
01 березня 2024 року м. Запоріжжя
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Мелітополь Мелітопольського району Запорізької області, громадянки України, яка має вищу освіту, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 111-1, ч. 6 ст. 111-1 КК України,
27.02.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 , про обрання щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення застави.
Зокрема, досудовим розслідуванням встановлені обставини, що дають підстави підозрювати, що що не пізніше 24 квітня 2022 року (більш точні дата та час органом досудового розслідування не встановлені), громадянка України ОСОБА_8 , перебуваючи на території м. Мелітополь Мелітопольського району Запорізької області, яка з 25.02.2022 та на час складання повідомлення про підозру є тимчасово окупованою рф територією України, маючи проросійські погляди, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої зф рф, прийняла пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників зф рф та окупаційної адміністрації «военно-гражданской администрации Запорожской области», добровільно зайняла посаду «руководителя Управления информации и пресс-службы врио Губернатора Запорожской области» (з 24 квітня 2022 року зареєстрована в «реестре юридических лиц, осуществляющих деятельность в Запорожской области» з повним найменуванням «Военно-гражданская администрация Запорожской области»), яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в тому числі: організація взаємодії «Управления информации и пресс-службы врио Губернатора Запорожской области» із засобами масової інформації, організація ведення інформаційної діяльності у співпраці з російською федерацією та «Военно-гражданской администрацией Запорожской области», спрямованих на їх підтримку, та висвітлення вказаної діяльності в засобах масової інформації.
Таким чином, громадянка України ОСОБА_8 за викладених вище обставин підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, в окупаційній адміністрації держави-агресора.
Крім того, встановлено, що громадянка України ОСОБА_8 , знаходячись в період часу не пізніше 24 квітня 2022 року (більш точні дата та час органом досудового розслідування не встановлені), на тимчасово окупованій території м. Мелітополь Запорізької області, діючи умисно, з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, усвідомлюючи протиправний характер своїх умисних дій, прийнявши пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб, із числа представників збройних формувань російської федерації та окупаційної адміністрації - «военно-гражданской администрации Запорожской области», та добровільно зайнявши посаду «руководителя Управления информации и пресс службі врио Губернатора Запорожской области», з власних ідеологічних та політичних мотивів, маючи вільний вибір прийняття рішень щодо своїх дій та поведінки, з метою проведення інформаційної діяльності для підтримки та співпраці з окупаційною владою держави-агресора у м. Мелітополь Запорізької області, не припинивши на теперішній час свої протиправні дії, здійснювала вказану інформаційну діяльність у співпраці з державою-агресором та її окупаційною адміністрацією.
Зокрема, ОСОБА_8 , із залученням окупаційних засобів масової інформації та медійного простору соціальних мереж, якими активно користуються люди всіх вікових та соціальних груп, що є актуальним та найефективнішим інструментом поширення інформації та впливу, як основний інструмент пропаганди, здійснювала інформаційну діяльність, у месенджері «Телеграм», де систематично висвітлювала інформацію про здійснювану нею та вказаними незаконним організаціями інформаційну діяльність у підтримку окупаційної влади держави-агресора у тимчасово окупованому м. Мелітополь Запорізької області.
Так, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на здійснення інформаційної діяльності у підтримку окупаційної влади держави-агресора у м. Мелітополь, ІНФОРМАЦІЯ_2 на публічній сторінці в месенджері «Тelegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_4 опубліковано відомості щодо виступу ОСОБА_8 , який супроводжувався схваленням останньої дій військовослужбовців російської федерації, а також засудженням висвітлення подій із боку проукраїнських засобів масової інформації та спільнот у соціальних мережах із закликом не вірити повідомленням, які вони поширюють.
Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_5 , на публічній сторінці в месенджері «Тelegram» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 » ( ІНФОРМАЦІЯ_7 опубліковано відомості щодо виступу ОСОБА_8 , який супроводжувався констатацією факту підтримки з боку «губернатора Запорожской области» ОСОБА_9 та «главы Мелитополя» ОСОБА_10 низки заходів масового характеру, та схваленням дій військовослужбовців російської федерації.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи невідворотність суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, вчинила дії, спрямовані на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, вчинене з політичних та ідеологічних мотивів.
Таким чином, громадянка України ОСОБА_8 за викладених вище обставин підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 111-1 КК України тобто в здійсненні інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та його окупаційною адміністрацією, спрямованих на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації та уникнення нею відповідальності за збройну агресію проти України, за відсутності ознак державної зради.
Клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під варту обґрунтовується наявністю ризиків, зазначених у п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Захисник підозрюваної ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що ОСОБА_8 не можна вважати такою, що належним чином повідомлена про підозру і про виклики слідчого, оскільки звичайний поштовий зв`язок з тимчасово окупованою територією не здійснюється, і достовірно не відомо, до доступні на тимчасово окупованій території веб-ресурси, на яких були опубліковані повідомлення ОСОБА_8 про підозру та виклики до слідчого. Крім того, на думку, захисника, припущенням є ствердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_8 перебуває на тимчасово окупованій території взагалі, і що вона перебуває там саме з метою ухилення від органу досудового розслідування та суду.
Клопотання розглядалось без участі підозрюваного ОСОБА_8 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України на підставі наявності достовірних даних про перебування підозрюваної на тимчасово окупованій території України з метою ухилення від кримінальної відповідальності, які стороною захисту не були оспорювались і не спростовувались.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
08.02.2024 відносно ОСОБА_8 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. ч. 5, 6 ст. 111-1 КК України, яке того ж дня вручено захиснику підозрюваної адвокату ОСОБА_5 , який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, у кримінальному провадженні стосовно якої відповідно до положень Кримінального процесуального кодексу України захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням від 08.02.2024 № 003-280000446.
12.02.2024 повідомлення про підозру ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.ч. 5, 6 ст. 111-1 КК України та повістки про виклик підозрюваної на 19.02.2024, 20.02.2024, 21.02.2024 опубліковано на веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а 15.02.2024 опубліковано в Газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр».
Підозрювана за вказаними викликами не з`явилась, на зв`язок з органами досудового розслідування не вийшла, про причини неявки не повідомила.
Чинним КПК України встановлена презумпція того, що з моменту розміщення оголошень про повідомлення про підозру та викликів до слідчого в газеті «Урядовий кур`єр» та на сайті Офісу Генерального прокурора, а також про розміщення тексту повідомлення про підозру на сайті Офісу Генерального прокурора, особа вважається обізнаною із змістом вказаних процесуальних рішень і дій, і набуває статусу підозрюваного.
Така презумпція може бути спростована, однак під час розгляду цього клопотання стороною захисту відповідних доказів надано не було.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень підтверджується матеріалами досудових розслідувань, серед яких протоколи оглядів Інтернет ресурсів, протоколи допитів свідків, протоколи пред`явлення особи для впізнання свідкам.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_8 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_8 інкримінованих їй кримінальних правопорушень.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України, що підозрювана може:
- переховуватися від органів досудового розслідування та суду;
- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
- незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного, експертів, у цьому ж кримінальному провадженні.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути, зокрема:
- документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку;
- інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи;
- перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджене документально;
- необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю;
- вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що вказані у клопотанні ризики можуть бути підставою для застосування до підозрюваної такого виключного запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Щодо ризику переховування від досудового розслідування та суду.
Діяння, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_8 , є тяжким та особливо тяжким злочинами, за які передбачено покарання від десяти до дванадцяти років позбавлення волі. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
Крім того, з моменту офіційної публікації повідомлення про підозру та повісток про виклик до слідчого ОСОБА_8 вважається обізнаним про наявність у неї статусу підозрюваного, а неявка за вказаними повістками та невжиття дій щодо виїзду з тимчасово окупованої території може тлумачитись як ухилення від судового розслідування.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні
Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та дослідження їх судом.
Відтак, не можна виключати спроб підозрюваної вчиняти вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, враховуючи їх уразливий стан як внутрішньо переміщених осіб, які залишили на тимчасово окупованій території своє майно, знайомих тощо.
Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.
Слідчий суддя погоджується з доводами слідчого щодо того, що підозрювана ОСОБА_8 , може знищити або вжити заходів до знищення або переховування документів, щодо своєї діяльності, які ще не віднайдені та не вилучені органом досудового розслідування, а також, речей та інших доказів по кримінальному провадженню, які можуть бути використані як докази його вини, оскільки вона має безпосередній доступ до таких документів в силу своєї діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання або домашній арешт, свідчить той факт, що вказані заходи не здатні забезпечити ізоляцію підозрюваного в тій мірі, яка була б достатньою для запобігання вказаних вище ризикам.
Неможливість обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистої поруки обґрунтовується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Однак в даному випадку слідчому судді не було надано жодних відомостей про осіб, які виявили бажання поручитись за підозрюваного, які б для слідчого судді та будь-якого поміркованого стороннього спостерігача були б достатніми для висновку, що ці особи здатні забезпечити правомірну поведінку підозрюваного. Самий факт перебування цих осіб у родинних та близьких стосунках із підозрюваного не може бути єдиною підставою для такого висновку.
Про неможливість обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді застави, що передбачено п.3 ч.1 ст. 176 КПК України свідчить те, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді, відповідних клопотань від заставодавців не надходило.
Слідчий суддя також бере до уваги, що відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.
Також слідчий суддя зауважує, що відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 175-177, 182, 183, 193, 194, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання старшого слідчого старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 задовольнити.
Обрати відносно підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, без права звільнення з-під варти під заставу.
Після затримання підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі цієї ухвали, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України доставити її до місця кримінального провадження для участі у розгляді слідчим суддею, судом питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 09 год. 00 хв. 04.03.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1