УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженні №0000052 від 28.03.2019 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, з вищою освітою, не працюючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, відповідно до п. 1 наказу головного лікаря Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи від 15.02.2018 року №35-ос, лікаря-невропатолога-голову Рівненської обласної медико-соціальної експертної комісії №2 (надалі Рівненська обласна МСЕК №2) ОСОБА_3 з 16.02.2018 року вивільнено від виконання обов`язків за вказаною посадою та переміщено в Рівненську міжрайонну спеціалізовану психоневрологічну медико-соціальну експертну комісію (надалі - Рівненська міжрайонна спеціалізована психоневрологічна МСЕК) на посаду лікаря-невропатолога.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є особи, які прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Нормами ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» визначено, що особам, які прирівнюються до особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб.

Посадовою інструкцією лікаря-невропатолога Рівненської міжрайонної спеціалізованої психоневрологічної МСЕК, затвердженої головним лікарем-головним експертом Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи, на ОСОБА_3 покладені обов`язки дотримання вимог чинного законодавства, у тому числі вимог антикорупційного законодавства.

Водночас, лікар-невропатолог Рівненської міжрайонної спеціалізованої психоневрологічної МСЕК ОСОБА_3 вчинив умисний корупційний злочин за наступних обставин.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Згідно вимог п.п. 3, 4, 15, 19, 22 «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.

Медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії . Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акту огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою. Рішення обласних, центральних міських комісій приймається більшістю голосів членів комісій та у разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії.

Положенням про Рівненську обласну медико-соціальну експертну комісію №2, затвердженого 05.03.2014 головним лікарем-головним експертом ІНФОРМАЦІЯ_2 , на Рівненську обласну МСЕК №2 покладені функції щодо освідування інвалідів по оскарженню рішень міжрайонних МСЕК, проведення контрольних оглядів інвалідів, огляд хворих та інвалідів за направленнями міжрайонних МСЕК з метою консультації, всіх постраждалих від аварії на ЧАЕС, військовослужбовців та учасників АТО.

Пунктом 2 наказу головного лікаря Рівненського обласного центру медико-соціальної експертизи від 15.02.2018 №35-ос, лікаря-невропатолога Рівненської міжрайонної спеціалізованої психоневрологічної МСЕК ОСОБА_5 призначено на посаду голови Рівненської обласної МСЕК №2.

Відповідно до посадової інструкції голови Рівненської обласної МСЕК №2, затвердженої 11.03.2013 головним лікарем-головним експертом ІНФОРМАЦІЯ_2 , голова обласної МСЕК №2 належить до професійної групи «Керівник», перевіряє правомірність прийнятих міжрайонними Острозькою, Костопільською та Рівненською МСЕК рішень та в разі їх безпідставності змінює їх, повторно оглядає осіб, які звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення міжрайонних МСЕК, проводить у складних випадках огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності за направленнями комісій зони обслуговування; бере участь у засіданнях МСЕК та наділена повноваженнями видавати довідки МСЕК у встановленій формі.

У зв`язку з цим, голова Рівненської обласної МСЕК №2 ОСОБА_5 , виконує поряд з професійними обов`язками лікаря, повноваження, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій з встановлення (зміни) групи інвалідності та визначення ступеня втрати працездатності, тобто відповідно до примітки 1 до ст. 364 КК України являється службовою особою.

Таким чином, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_5 є особою, яка прирівнюється до особи, уповноваженої на виконання функцій держави.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.01.2019 №26 солдата військової служби за контрактом ОСОБА_6 звільнено з лав Збройних Сил України за станом здоров`я.

Підставою для такого звільнення з військової служби являлось рішення військово-лікарської комісії від 19.12.2018 №168 про наявність у ОСОБА_6 травми хребта, отриманої ним у зв`язку з виконання обов`язків військової служби.

За таких обставин, останній мав намір пройти експертне обстеження в органах медико-соціальної експертизи на предмет визначення ступеню втрати працездатності та можливого отримання відповідної групи інвалідності.

З цією метою в один із днів першої половини лютого 2019 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 прибув для оформлення відповідних документів у розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), де про свої наміри повідомив своєму колишньому співслужбовцю ОСОБА_7 , який у свою чергу запропонував свою допомогу у проходження цієї експертизи, у випадку надання неправомірної вигоди одному з лікарів МСЕК, через наявність дружніх стосунків з одним із лікарів медико-соціальної експертизи, на що ОСОБА_6 погодився.

Надалі, в один із днів березня 2019 року (точної дати в ході досудового розслідування не встановлено), за невстановлених слідством обставин у м. Рівне відбулась зустріч ОСОБА_7 з лікарем-невропатологом Рівненської міжрайонної спеціалізованої психоневрологічної МСЕК ОСОБА_3 з приводу наявності в останнього можливості у наданні допомоги ОСОБА_6 у проходженні медико-соціальної експертизи в Рівненській обласній МСЕК №2.

Під час розмови з ОСОБА_7 у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди для себе від ОСОБА_6 за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на голову Рівненської обласної МСЕК №2 Г ОСОБА_8 щодо встановлення ОСОБА_6 3-ї групи інвалідності.

Водночас, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, з метою уникнення відповідальності та не викриття своєї незаконної злочинної діяльності вирішив залучити в якості пособника ОСОБА_7 , якому запропонував виказати ОСОБА_6 . обіцянку у разі надання ОСОБА_3 через нього, ОСОБА_7 , неправомірної вигоди з подальшим визначенням її розміру, здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави щодо встановлення ОСОБА_6 3-ї групи інвалідності.

ОСОБА_7 , будучи обізнаним у реальних можливостях ОСОБА_3 здійснити вплив на прийняття рішення головою Рівненської обласної МСЕК №2 Г ОСОБА_8 у зв`язку із попереднім перебуванням на цій посаді, погодився на пропозицію бути пособником у виказуванні ОСОБА_6 обіцянки ОСОБА_3 здійснити вплив на вказану службову особу за умови надання через нього, ОСОБА_7 , неправомірної вигоди для ОСОБА_3 .

Водночас, 28.03.2019 ОСОБА_6 розуміючи протиправність дій лікаря МСЕК та ОСОБА_7 звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинюваний злочин та у подальшому діяв під контролем правоохоронних органів на викриття злочинної діяльності лікаря МСЕК та ОСОБА_7 .

19.04.2019 ОСОБА_6 після оформлення необхідних документів звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де отримав направлення №1954 від 19.04.2019 для проходження експертного обстеження в Рівненській обласній МСЕК №2.

Надалі, 24.04.2019, 07.05.2019, 08.05.2019, 09.05.2019 під час телефонних розмов та особистих зустрічей ОСОБА_7 неодноразово повідомляв ОСОБА_6 про те, що вирішення його питання лікарем МСЕК буде коштувати певну суму коштів та надавав усні настанови щодо його подальших дій та поведінки, виконання яких було необхідним для позитивного вирішення питання щодо встановлення йому інвалідності.

07.05.2019 у період з 11 год. 27 хв. по 13 год. 21 хв. згідно попередньої досягнутої домовленості у приміщенні Рівненської міжрайонної спеціалізованої психоневрологічної МСЕК за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 6, відбулася зустріч ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , який, переглянувши надану ОСОБА_6 медичну документацію, повідомив останньому, що допоможе у встановленні 3-ї групи інвалідності за наслідками проходження експертного обстеження у Рівненській обласній МСЕК №2.

08.05.2019 близько 14 год. 16 хв. у ході телефонної розмови ОСОБА_3 в завуальованій формі обумовлено ОСОБА_7 про необхідність передачі йому ОСОБА_6 через ОСОБА_7 неправомірної вигоди в розмірі 6000 грн. за вплив на прийняття рішення головою Рівненської обласної медико-соціальної експертної комісії №2 Г ОСОБА_8 щодо встановлення ОСОБА_6 3-ї групи інвалідності.

10.05.2019 близько 08 год. 41 хв. поблизу контрольно-пропускного пункту №2 військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, через пособника ОСОБА_7 , який сприяв у вчиненні злочину, отримав для себе від ОСОБА_6 неправомірну вигоду в розмірі 6000 гривень за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на голову Рівненської обласної МСЕК №2 Г ОСОБА_8 щодо встановлення ОСОБА_6 3-ї групи інвалідності.

Цього ж дня, тобто 10.05.2019 близько 10 год. 00 хв. ОСОБА_3 , після повідомлення йому ОСОБА_7 про одержання для нього неправомірної вигоди від ОСОБА_6 зателефонував до голови Рівненської обласної МСЕК №2 ОСОБА_5 та попрохав останню про необхідність у встановленні ОСОБА_6 3-ї групи інвалідності, тим самим вчинив вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Надалі, 10.05.2019 близько 11 год. 00 хв., перебуваючи поблизу адміністративної будівлі Рівненської міжрайонної спеціалізованої психоневрологічної МСЕК за адресою: м. Рівне, вул. Курчатова, 6, ОСОБА_3 безпосередньо отримав від ОСОБА_7 грошові кошти в розмірі 6000 грн., які ОСОБА_6 передав для ОСОБА_3 в якості неправомірної вигоди через пособника ОСОБА_7 за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на голову Рівненської обласної МСЕК №2 Г ОСОБА_8 щодо встановлення ОСОБА_6 3-ї групи інвалідності.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України як своїми умисними діями, що виразилися у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Під час розгляду справи, захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_9 подав клопотання про закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК України, яке в судовому засідання підтримав обвинувачений та просив задоволити з викладених у ньому підстав.

Прокурор не заперечував щодо закриття кримінального провадження у зв"язку із закінченням строків давності.

Суд, заслухавши обвинуваченого, прокурора, вивчивши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.

Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань №0000052 Терниторіальним управлінням ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, 28.03.2019 були внесені відомості до ЄРДР за ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000052 від 28.03.2019 затверджено 04.09.2019 заступником військового прокурора Рівненського гарнізону Західного регіону України підполковником юстиції ОСОБА_4 та 06.09.2019 направлений для розгляду по суті до Рівненського міського суду.

Як вбачається з вищевказаного обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України в травні 2019 року.

Згідно ч. 4 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, максимальна міра покарання за які передбачена у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років.

Таким чином, починаючи із травня 2019 року по даний час пройшло п`яти років, а тому наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Статтею 49 КК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею правопорушення і до набрання вироком законної сили минули певні строки давності, і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового правопорушення середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого.

Як слідує із п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 49 КК і роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Водночас згідно з ч. 2 ст. 49 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК України слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Як роз"яснив Верховний суд, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частин 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчилися строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

На переконання Великої Палати Верховного суду реалізація принципу гуманізму під час тлумачення та застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності й вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватися за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих.

Строк давності - це передбачений ст. 49 Кримінального кодексу України (далі - КК) певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 та ст. 106 КК строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2 - 4 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: - притягнення особи як обвинуваченого; - згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284 - 288 Кримінального процесуального кодексу України; далі - КПК).

Давність згідно з ч. 5 ст. 49 КК не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України (статті 109 - 114 КК), проти миру та безпеки людства (статті 437 - 439 і ч. 1 ст. 442 КК).

Для правильного обчислення строків давності необхідно визначити момент початку строку і його закінчення.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, попередній розгляд справи суддею (за Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 р.; далі - КПК 1960 р.), підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили (ст. 532 КПК).

Невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження щодо такого звільнення, якщо є згода цих осіб на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, а також за умови, що суд роз`яснив їм суть підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження.

Про це йдеться у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, що розглянув кримінальне провадження стосовно особи, якій повідомлено про підозру в порушенні недоторканності житла (ч. 1 ст. 162 КК України) та в заподіянні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 122 КК України), за касаційною скаргою потерпілої та представника потерпілого на ухвалу апеляційного суду.

Згідно зі статтями 284288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а тому невизнання цими особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності їхньої згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

Суд за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК, та за згодою підозрюваного, обвинуваченого, підсудного ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого, підсудного від кримінальної відповідальності.

Строк давності щодо триваючих злочинів обчислюється з дня фактичного припинення дії або бездіяльності з волі або поза волею особи (наприклад, з дня явки її із зізнанням, затримання тощо), а щодо продовжуваних злочинів - із дня вчинення останнього тотожного діяння з тих, що об`єднані єдиним злочинним наміром і складають продовжуваний злочин. При попередній злочинній діяльності перебіг строків давності обчислюється з дня, коли були припинені або не вдалися підготовчі дії чи злочин не був доведений до кінця з причин, що не залежали від волі винного.

Положеннями ст. 49 КК визначено: строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, що вчинила правопорушення. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених ст. 49 КК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.

Для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв"язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження з такої підстави як визнання останнім вини у вчиненні кримінального правопорушення не є обов"язковим у силу приписів ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України, які вказують щодо неможливості і недопустимості примушування будь-кого визнавати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Органом досудового розслідування визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів - грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) гривень; мобільний телефон чорного кольору марки «Meizu»; стерильні латексні медичні лукавиці, контрольні зрізи бинтів, марлеві тампони за допомогою яких робилися змиви з правою та лівої рук ОСОБА_3 .

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням, зокрема експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам з Державного бюджету України.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд вважає за необхідне зазначити, що об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17) сформулювала висновок з цього питання, який зводиться до того, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Беручи до уваги те, що суд звільняє ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закривається, при цьому ініціатором проведення експертизи був орган досудового розслідування, тому відповідно до приписів статей 122, 124 КПК витрати на проведення експертизи, що становлять 9420 (дев`ять тисяч чотириста двадцять) гривень не підлягають стягненню з обвинуваченого, а їх необхідно віднести на рахунок держави.

Аналогічний правовий висновок зробив ККС ВС у своїй постанові № 297/2444/21, провадження № 51-3359км22 від 01.02.2023 року.

Також, в ухвалі ККС від 25.06.2018 у справі № 758/2420/17 (провадження № 51-6496ск18) кримінальне провадження щодо особи було закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК і процесуальні витрати віднесено на рахунок держави. ВС, своє рішення, серед іншого, мотивував тим, що чинний кримінальний процесуальний закон чітко встановлює, що витрати на залучення експерта стягуються з обвинуваченого лише у двох випадках: ухвалення щодо нього (обвинуваченого) обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту).

Подібні позиції висвітлені і в ухвалі ККС від 25.06.2018 у справі № 758/2420/17 (провадження №51-6496ск18), а також у постанові ККС від 09.11.2021 у справа N 149/83/21 (провадження № 51-4371км21).

В ході судового засідання було встановлено, що ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не притягувався, вів звичний спосіб життя, проходив військову службу в ЗСУ за мобілізацією, від органів досудового слідства, прокуратури та суду не переховувався, будь-яких інших кримінальних правопорушень не вчиняв.

За таких підстав, суд приходить до переконання, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49 КК України, ст.ст. 284-288 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв"язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження - закрити.

Речові докази, а саме: грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) гривень - повернути їх власнику ОСОБА_6 ;

-мобільний телефон чорного кольору марки «Meizu» - повернути його власнику ОСОБА_3 ;

-стерильні латексні медичні лукавиці, контрольні зрізи бинтів, марлеві тамнопи за допомогою яких робилися змиви з правою та лівої рук ОСОБА_3 , після набрання рішенням законної сили - знищити .

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня оголошення до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд .

Ухвала суду набирає законної сили, якщо інше не передбачене цим Кодексом після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних чи юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Суддя