Справа № 308/1524/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.05.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_5 - захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/276/24 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - захисника-адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2024 року у задоволенні клопотання особи, яка вважає себе володільцем майна, на яке накладено арешт - ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000194, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, про скасування арешту майна - відмовлено.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_5 звернулася до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2024 року у справі № 308/1524/24 на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 , ключ-пульт запуску до автомобіля, транспортний засіб марки «Тойота» моделі «Кемрі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору (в частині заборони користування).

Клопотання мотивовано тим, що автомобіль, на який накладено арешт є власністю подружжя. Вона є дружиною ОСОБА_7 і не має жодного відношення до кримінального провадження. Автомобіль використовується нею для поїздок на роботу, для дитини до школи, забезпечення побуту. Позбавлення права користування автомобілем утруднить їй побут, позбавить її звичного способу життя.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя в ухвалі зазначив, що ініціатором клопотання не доведено, що в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна відпала потреба, або арешт накладено необґрунтовано, ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вилученого майна, які встановлені під час вирішення питання про накладення арешту, продовжують існувати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 - захисник-адвокат ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді ухвалена з грубим порушенням норм процесуального права, чим порушила право особи на володіння своїм майном. Звертає увагу на те, що автомобіль, на який накладено арешт є власністю подружжя, вона є дружиною ОСОБА_7 і не має жодного відношення до кримінального провадження, автомобіль використовується нею для поїздок на роботу, для дитини до школи, забезпечення побуту. Зазначає, що позбавлення права користування автомобілем утруднить їй побут, позбавить її звичного способу життя. Крім цього вказує, що слідчий суддя відмовляючи в задоволенні клопотання не мотивував, чому не можливо накласти арешт шляхом заборони відчуження автомобіля, поклавши на власника обов`язок зберігати майно. Просить суд, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою скасувати арешт в частині заборони користування автомобілем марки «Тойота» моделі «Кемрі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 чорного кольору; та накладенні арешту на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 та ключ-пульт запуску до автомобіля.

Щодо пропуску на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді вказує, що ухвала була проголошена без участі ОСОБА_5 , отримана стороною захисту 14.04.2024. Вважає, що неотримання ухвали своєчасно є поважною причиною пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги, а тому відповідно до вимог ст.117 КПК України, такий строк підлягає поновленню.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, та просив скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову, якою задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_5 , перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Судове провадження розглядається за відсутності прокурора та апелянта - ОСОБА_5 , неявка яких з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України не перешкоджає його розгляду. При цьому, враховується, що вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, а також те, що від них не надходили заяви чи клопотання про відкладення розгляду судового провадження на інший термін та відомості про поважність причин їх неявки.

Стаття 24 КПК України гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не пропущено апеляційний строк, оскільки ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику ОСОБА_5 , тому строк апеляційного оскарження згідно п. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення, що свідчить про те, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України. Порядок скасування арешту майна у кримінальному провадженні визначено та регламентовано ст. 174 КПК України.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано згідно ч. 1 ст. 174 КПК України.

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Під час розгляду клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000194 від 06 липня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 23 лютого 2024 року накладено арешт на майно та документи, вилучені 12.02.2024 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Тойота» моделі «Кемрі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на полімерний зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору з кристалізованою речовиною білого кольору, зовні схожу на наркотичний засіб; електронні ваги чорного кольору; банківські картки в кількості 5 штук з наступними номерами: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 та ключ-пульт запуску до автомобіля; транспортний засіб марки «Тойота» моделі «Кемрі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 чорного кольору.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна, слідчий суддя врахував, що під час розгляду клопотання було встановлено достатність підстав вважати, що дане майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні, а також те, що слідчим доведено необхідність арешту вищевказаних речей, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апелянта в тій частині, що слідчим не зазначено, у який спосіб необхідно обмежити право власності третьої особи, яка не є стороною кримінального провадження, з огляду на наступне.

Згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Беручи до уваги вищенаведене, а також те, що транспортний засіб належить на праві спільної сумісної власності подружжя, колегія суддів прийшла до переконання, що для збереження, як речових доказів: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 , ключ-пульта запуску до автомобіля; транспортного засобу марки «Тойота» моделі «Кемрі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 чорного кольору, можливо заборонивши їх відчуження, не обмежуючи власника у правах користування.

Формами арешту цього майна слід визнати заборону відчужувати його та розпоряджатися ним, без заборони їх використання. Використання власником вказаного майна не спричинить досудовому розслідуванню процесуальних перешкод, однак забезпечить йому, як власнику, право користування ним.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Якщо на досудовому розслідуванні буде встановлено, що в арешті майна відпала потреба, то в порядку ст.174 КПК України зацікавлені особи вправі ставити питання про скасування арешту.

Керуючись ст.ст. 405, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - захисника-адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_5 задовольнити частково, скасувати арешт майна в частині заборони користування транспортним засобом марки «Тойота» моделі «Кемрі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , чорного кольору; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_1 та ключем-пультом запуску до автомобіля.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді