Провадження № 11-кп/824/218/2024 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0002628 від 10.07.2023 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.08.2022 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, 23.08.2023 року вирок скасовано Київським апеляційним судом в частині призначеного покарання та ухвалено в цій частині новий вирок, яким призначено покарання за ч. 2 ст. 15ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

- 31.10.2022 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до остаточного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки,

засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі;

на підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_8 до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року та вироком Київського апеляційного суду від 23.08.2023 року і за сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді 8 (восьми) років позбавлення волі;

строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з 10 липня 2023 року, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25 липня 2022 року до 22 серпня 2022 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили залишено без змін;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше судимим за вчинення корисливого злочину, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, достовірно знаючи про військову агресію збройних сил російської федерації проти України та впровадження на території України воєнного стану, повторно вчинив умисний тяжкий, корисливий злочин при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 09.07.2023 року приблизно о 17 годині 25 хвилин, знаходячись біля магазину «Фудмаркет», розташованого на вулиці Генерала Вітрука, 13-А у місті Києві , помітив раніше йому незнайомого малолітнього ОСОБА_9 з сумкою - бананкою на плечі, який в цей час слідував до приміщення вказаного магазину.

Відчуваючи потребу в грошових коштах, не маючи постійного джерела доходу та користуючись тим, що малолітній ОСОБА_9 не буде чинити опір його діям, ОСОБА_8 вирішив повторно відкрито заволодіти чужим майном в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , продовжуючи знаходитись біля магазину « Фудмаркет », розташованого на вулиці Генерала Вітрука, 13-А у місті Києві , 09.07.2023 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, підійшов до малолітнього ОСОБА_9 та діючи умисно, повторно, з корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді заподіяння матеріальної шкоди потерпілій, усвідомлюючи, що в країні введено воєнний стан і відповідно знаходячись в умовах воєнного стану, відкрито викрав чуже майно - шляхом ривка зірвав з плеча у останнього сумку «бананку», вартістю 200 гривень, у якій знаходився мобільний телефон марки «Huawei Mate 20», сірого кольору, у силіконовому чохлі прозорого кольору (метеріальної цінності не становить), в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Лайф» з номером телефону НОМЕР_1 , вартістю згідно з висновком експерта судової товарознавчої експертизи № 3244 - 5583 гривні 33 копійки, належний матері останнього - ОСОБА_10 , завдавши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 5783 гривні 33 копійки.

Заволодівши в такий спосіб чужим майном, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину втік разом з викраденим майном, розпорядившись ним на власний розсуд, завдавши потерплій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 5783 гривні 33 копійки.

В апеляційній скарзі захисника вказано на необґрунтованість вироку суду першої інстанції в частині призначення ОСОБА_8 остаточного покарання у виді 8 років позбавлення волі через його суворість і невідповідність особі обвинуваченого та обставинам вчинення вказаного кримінального правопорушення. Зокрема, апелянт зазначив, що ОСОБА_8 повністю визнав свою провину, не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, розкаявся у вчиненому, а також в судовому засіданні попросив вибачення у потерпілої сторони, яка не мала до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, про що зазначено в оскаржуваному вироку. Вказав, що згідно з вимогами ч. 2 п. 1 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року судам необхідно обговорювати питання про призначення передбаченого більш м`якого покарання особам, які щиро розкаялися у скоєному злочині, активно сприяли розкриттю злочину, однак суд першої інстанції не взяв це до відома, а також не зазначив у зв`язку з чим мінімальне покарання, яке може бути призначено ОСОБА_8 , буде недостатнім для його виправлення. Враховуючи ставлення ОСОБА_8 до вчиненого ним кримінального правопорушення, позиції потерпілих, які не висловлювали клопотань про суворе засудження обвинуваченого, апелянт вважає за можливе виправлення обвинуваченого при призначенні покарання з урахуванням вимог ст. 71, 73 КК України у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі. Відтак, просив вирок змінити і призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України покарання у виді 7 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання, призначене за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року та за вироком Київського апеляційного суду від 23.08.2023 року і за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор зазначив про безпідставність та необґрунтованість доводів викладених у ній. Вважав, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції в повній мірі враховано положення ст. 65 КК України та постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 року, а тому при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків суд першої інстанції, враховуючи особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання, його попередні судимості, обставини вчинення кримінального правопорушення - щодо малолітнього, призначив обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок - без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення захисника обвинуваченого, який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив викладені у ній доводи та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував щодо задоволення вимог апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанцій у межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Висновки суду щодо встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України учасниками судового розгляду не оспорюються та апеляційним судом не перевіряються. Вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України учасниками судового розгляду також не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційних вимог в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного судом першої інстанції остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Згідно з статтею 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Так, сукупність даних про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючої покарання обставин, фактичні обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року, який був скасований в подальшому вироком Київського апеляційного суду від 23.08.2023 року в частині необґрунтованого звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, засуджений за ч. 2 ст. 15ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Крім того, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року ОСОБА_8 був засуджений за ч. 2 ст. 15ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень до остаточного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, за яким ОСОБА_8 засуджений оскаржуваним вироком, ним було вчинено 09.07.2023 року, тобто після постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року та вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року.

Таким чином, суд обґрунтовано застосував положення ст. 71 КК України при призначенні обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю вироків, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань.

Призначене ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі, на переконання колегії суддів, за своїм видом та розміром відповідає як тяжкості кримінального правопорушення, так і особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд не врахував повне визнання обвинуваченим своєї провини, який не заперечував фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, розповів про обставини вчинення кримінального правопорушення, розкаявся у вчиненому, а також позицію потерпілих, які не висловлювали клопотань про суворе засудження обвинуваченого, не ґрунтуються на матеріалах справи. Так, судом першої інстанції при призначенні покарання зазначені обставини були враховані в повному обсязі, як і думка потерпілого та його законного представника.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_8 вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року був засуджений за ч. 2 ст. 15ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки. В подальшому вказаний вирок Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року був скасований та Київським апеляційним судом ухвалено новий вирок від 23.08.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15ч. 4 ст. 185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. Крім того, як вбачається з вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року ОСОБА_8 був засуджений за ч. 2 ст. 15ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років 10 (десяти) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Враховуючи те, що призначене ОСОБА_8 остаточне покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2022 року та за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.10.2022 року було визначено шляхом поглинення вказаних покарань на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, судом першої інстанції помилково було враховано покарання за вироком Київського апеляційного суду від 23.08.2023 року при визначенні ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України в оскаржуваному вироку Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2023 року.

Разом з тим, оскільки вказана помилка суду першої інстанції не впливає на розмір покарання, остаточно призначеного ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України, колегія суддів не вбачає підстав для втручання у вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року шляхом його зміни.

За таких обставин вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 колегія суддів вважає законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4