ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 639/1892/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/ 1531 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.05.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чугуїв Харківської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: 23 квітня 2013 року за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч.ч.1,2 ст.190, ч.2 ст.186, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 18 червня 2013 року за вироком Орджонікідзевського районного суду міста Харкова за ч. 1 ст. 309, ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць; 14 жовтня 2014 року за вироком Чугуївського міського суду Харківської області за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст.190, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 296, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць з конфіскацією майна, звільненого 07 липня 2017 року з Диканівської ВК (№ 12) за відбуттям строку покарання, засудженого вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 10 березня 2020 року за ч.2 ст.187, ч.1 ст.263, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, який ухвалою Харківського апеляційного суду від 05.05.2020 змінено та призначено покарання за ч.1 ст.187, ч.1 ст.263, ст.70 КК України у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі, в подальшому, постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 26.01.2021 зазначену ухвалу змінено та призначено покарання за ч.1 ст.187, ч.1 ст.263, ст.70 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, про умовно дострокове звільнення на підставі ст. 81 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу суду першої інстанції засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій засуджений просить задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та надати йому цим можливість заключити угоду на службу в ЗСУ, оскільки має намір захищати Батьківщину.

Засуджений не згоден з рішенням суду першої інстанції, оскільки суд поклався у своїх висновках на його характеристику та наявність стягнень, які є погашеними більше ніж два роки тому. Зазначає, що на шлях виправлення він став, про що свідчить відсутність у нього за два роки жодного стягнення .

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про відшкодування матеріальних збитків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання щодо умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України, суд першої інстанції суд виходив з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі, а саме: у ДУ «Харківський слідчий ізолятор». знаходиться з 08.01.2020 року. За час тримання в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» засуджений ОСОБА_7 , характеризується негативно, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку СІЗО систематично порушує. На профілактичних обліках не перебуває. Адміністрацією установи не заохочувався та до суспільно-корисної праці на даний час не залучається. Має не завжди охайний вигляд, обов`язки чергового по камері виконує, але не якісно, без належної ініціативи та лише під пильним контролем персоналу установи, тримається в приміщенні з невеликою чисельністю засуджених, в середовищі яких, інколи виникають конфліктні ситуації, в тому числі незначні конфлікти на побутовому підґрунті. Спілкується зі співкамерниками різної спрямованості, в тому числі і негативної, серед яких має багато друзів та знайомих. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом установи поводить себе зухвало та нетактовно, під час діалогу не відвертий, на контакт іде не охоче, законні вимоги персоналу виконує не завжди та лише під пильним контролем. Легко змінює свої погляди, заради досягнення мети здатний до негативних шантажно-демонстративних вчинків, брехливий, впертий, наполегливий на своїх власних переконаннях. Свою точку зору ставить поверх людських цінностей, має завищені вимоги до персоналу установи.

Згідно довідки про заохочення та стягнення, ОСОБА_7 мав 3 стягнення, заохочень не мав.

Враховуючи вищенаведені відомості, суд прийшов до висновку, що дане клопотання є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки відносно засудженого неможливо застосувати умовно-дострокове звільнення вiд відбування покарання, враховуючи тяжкість вчинених злочинів, наявності 3 (трьох) стягнень, відсутність заохочень, та беручи до уваги відсутність відомостей стосовно того, що засуджений на даний час довів виправлення, на підставі якого до нього може бути прийнято рішення щодо можливості застосування умовно-дострокового звільнення від покарання в порядку, визначеному ст.81 КК України,

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинених злочинів, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Всебічним вивченням даних про особу засудженого, встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області 10.03.2020 року за скоєння ним тяжкого злочину, а саме розбійного нападу, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому особою, яка раніше вчиняла розбій, а також за незаконне придбання вогнепальної зброї. Раніше ОСОБА_7 був неодноразово засуджений за вчинення тяжких корисливих злочинів проти власності.

З 08.01.2020 року ОСОБА_7 тримається в місцях позбавлення волі, в ДУ «Харківський слідчий ізолятор». З наданої установою характеристики вбачається, що за весь час тримання в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», ОСОБА_7 характеризується негативно, вимоги режиму тримання та правила внутрішнього розпорядку СІЗО систематично порушує, на профілактичних обліках не перебуває. При цьому, адміністрацією установи не заохочувався та до суспільно-корисної праці на даний час не залучається. Має не завжди охайний вигляд, обов`язки чергового по камері виконує, але не якісно, без належної ініціативи та лише під пильним контролем персоналу установи, тримається в приміщенні з невеликою чисельністю засуджених, в середовищі яких, інколи виникають конфліктні ситуації, в тому числі незначні конфлікти на побутовому підґрунті. Спілкується зі співкамерниками різної спрямованості, в тому числі і негативної, серед яких має багато друзів та знайомих. В бесідах з представниками адміністрації та персоналом установи поводить себе зухвало та нетактовно, під час діалогу не відвертий, на контакт іде не охоче, законні вимоги персоналу виконує не завжди та лише під пильним контролем. Легко змінює свої погляди, заради досягнення мети здатний до негативних шантажно-демонстративних вчинків, брехливий, впертий, наполегливий на своїх власних переконаннях. Свою точку зору ставить поверх людських цінностей, має завищені вимоги до персоналу установи. Згідно довідки про заохочення та стягнення, ОСОБА_7 мав 3 стягнення, заохочень не мав.

Всі ці відомості, на переконання колегії суддів, не доводять виправлення засудженого ОСОБА_7 , оскільки однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а такожйого готовність до самокерованої поведінки, що в даному випадку з боку засудженого, відсутнє.

В своїй апеляційній скарзі засуджений просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення, у зв`язку з тим, щовисловлює бажання стати на лави ЗСУ та захищати Батьківщину, для чого, в даному випадку, відсутні процесуальні підстави, оскільки правова процедура призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період засуджених осіб, які умовно-достроково звільненні від відбування покарання, передбачає інший порядок.

Питання про УДЗ від відбування покарання для проходження військової служби вирішуються судом за клопотанням (поданням) органу або установи виконання покарань.

За заявою засудженого установа виконання покарань у порядку, встановленому Мінюстом, вживає невідкладних заходів щодо можливості представлення його до УДЗ від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та організовує проходження таким засудженим первинного медичного огляду у закладах охорони здоров`я ДКВС та в інших закладах охорони здоров`я державної чи комунальної форми власності.

Питання щодо можливості представлення засудженого до УДЗ за наявності позитивних результатів первинного медичного огляду попередньо розглядається установою виконання покарань за обов`язковою участю представника ТЦК за місцем розташування установи виконання покарань, а також представника військової частини, в якій засуджений планує проходити військову службу за контрактом. За результатами такого попереднього розгляду засудженому територіальним центром комплектування може бути видано направлення для проходження військово-лікарської комісії.

Установа виконання покарань сприяє, а ТЦК організовує проходження засудженим ВЛК.

У разі визнання засудженого придатним до військової служби за станом здоров`я копія довідки ВЛК з постановою про придатність невідкладно, але не пізніше 24 годин, надається установі виконання покарань.

За результатами прийняття рішення про можливість представлення засудженого до УДЗ установа виконання покарань невідкладно, але не пізніше 24 годин надсилає до суду: клопотання (подання), заяву засудженого про бажання проходити військову службу за контрактом, письмову згоду командира військової частини, в якій засуджений планує проходити військову службу за контрактом, копію військово-облікових документів, копію довідки ВЛК з постановою про придатність до військової служби для розгляду.

При ухваленні судом рішення про УДЗ засудженого, за клопотанням установи виконання покарань, суд покладає на особу, звільнену від відбування покарання, обов`язок невідкладно, але не пізніше 24 годин після набрання законної сили судовим рішенням про УДЗ, прибути у супроводі Нацгвардії до відповідного ТЦК для укладання контракту та проходження військової служби.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи засудженого щодо можливості задоволення його заяви про його умовно-дострокове звільнення, на даний час є безпідставними та передчасними.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.05.2024 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про його умовно дострокове звільнення на підставі ст.81 КК України, залишити без змін.

Апеляційну скаргу засудженого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3