ЄУН справи: 336/4611/24
Номер провадження: 1-кп/336/938/2024

ВИРОК

іменем України

24 червня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,24.06.24

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000958 від 10.02.2024 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, неодруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 17.09.2023 № 79-РС ОСОБА_4 призначено на посаду розвідника-навідника 1 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до Указу Президента України ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 91, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституцій та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому і утримувати від них інших військовослужбовців, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з цим солдат ОСОБА_4 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбаченим зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення та вчинив військові злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за таких обставин.

Так, 28.12.2023, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасового ухилення від військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини, поблизу АДРЕСА_2 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав та про своє місцезнаходження до органів командування, в органи військового та цивільного управління не повідомляв і перебував за межами місця служби до 11.01.2024, а саме до моменту самостійного повернення до місця служби.

Крім того, 17.03.2024, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце несення служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини поблизу АДРЕСА_3 , свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до місця служби та військової частини не приймав, та про своє місцезнаходження органи командування, військового та цивільного управління не повідомляв, і перебував за межами місця служби до 01.04.2024, а саме до моменту його виявлення співробітниками правоохоронного органу у м. Суми.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою вину у пред`явленому обвинувачені визнав. Пояснив, що приблизно у наприкінці 2023 року через моральне виснаження залишив військову частину. Приблизно за 10 днів усвідомив свій вчинок та повернувся до військової частини. За другим епізодом пояснив, що приблизно через два місяці після повернення до військової частини, перебував у госпіталі, вважав, що потребує проходження військово-лікарської комісії, тому самовільно залишив госпіталь, не чекаючи виписки з нього. В розташування своєї частини не повертався також. Проводив час на власний розсуд. Наразі у слідчому ізоляторі пройшов ВЛК, у свої вчинках розкаюється, готовий далі продовжувати військову службу.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників процесу судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає. Також судом роз`яснено, що у такому випадку учасники справи будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Суд обмежився допитом обвинуваченого, та дослідив документи, що характеризують особу обвинуваченого.

Дослідженими судом документами підтверджується, що ОСОБА_4 проходить військову службу з липня 2019 року. Брав участь як в ООС, так і у бойових діях під час повномасштабного вторгнення рф в Україну. Із службової характеристики від 03.04.2024 вбачається, що обвинувачений добре характеризується за місцем проходження військової служби, відповідає займаній посаді, його доцільно залишити на цій посаді.

З медичної характеристики вбачається, що ОСОБА_4 24.01.2024 при виконанні обов`язків військової служби отримав вибухову травму, вогнепальне осколкове поранення верхньої третини лівого передпліччя, лікувався стаціонарно з 24.01.2024 по 01.02.2024. За відповідними довідками на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 04.05.2024 ОСОБА_4 має діагноз «здоровий», придатний до військової служби, придатний до служби у десантно-штурмових військах.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в ході судового розгляду кримінального провадження доведена в повному об`ємі, його діяння суд кваліфікує:

-за першим епізодом за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану;

-за другим епізодом за ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає визнання обвинуваченим вини, щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Керуючись наведеним при призначенні покарання, суд враховує тяжкість кримінальних правопорушень, що вчинив обвинувачений, які віднесені законом до тяжкого та особливо тяжкого злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України вважається несудимою особою, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем служби, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, отримав поранення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд доходить до висновку про призначення мінімального покарання, визначеного санкціями ч. 5 ст. 407 та ч. 4 ст. 408 КК України. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів слід застосувати принцип часткового складання покарань.

При цьому, судом не встановлено підставі для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК України) або ж звільнення від покарання з випробуванням (ст. 75 КК України).

Обвинуваченому на стадії досудового розслідування обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 302 800 гривень, який надалі продовжувався. Тримається під вартою з 03.04.2024.

Враховуючи призначення за цим вироком покарання, що належить відбувати реально, суд вважає за необхідне залишити запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 302 800 гривень до набрання вироку законної сили.

За положеннями ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчинені злочинів, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, та призначити покарання:

-за ч. 5 ст. 407 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 408 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 03 квітня 2024 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 302 800 гривень, обраний відносно ОСОБА_4 , до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1