Справа № 646/2889/23
№ провадження 1-кп/646/178/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження № 0000790 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Червонозаводського районного суду міста Харкова знаходяться матеріали кримінального провадження за № 0000790 з обвинувальним актом відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 на строк 60 днів, посилаючись на те, що строк дії попередньої ухвали суду про продовження відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, крім того, залишаються підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що заявлені ризики не зменшилися та існує неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували проти задоволення заявленого прокурором клопотання, оскільки прокурором не підтверджені ризики передбачені ст. 177 КПК України. Просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

З`ясувавши думку учасників судового процесу, судом встановлено наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п. "С" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину у сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчиненого в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації. Зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим за ч.4 ст.111-1 КК України позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, суд погоджується з доводами прокурора, що ризик можливості переховування від суду продовжує існувати.

Отже, судом не встановлено наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків на території України та зв`язків з державою, які б превалювали над його зацікавленістю у переховуванні.

Враховуючи ту обставину, що судовий розгляд по даному кримінальному провадженні триває, свідки, обвинувачений не допитаний, письмові докази по кримінальному провадженню не досліджені, суд погоджується з доводами прокурора, що ризик можливості незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні продовжує існувати.

Виходячи зі змісту формулювання обвинувачення, зокрема обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення в умовах воєнного стану та збройної агресії Російської Федерації, а також ту обставину, що інкриміноване ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, має триваючий характер, суд також вважає наявність продовження існування ризику, передбачених 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність зазначених ризиків, які за час тримання обвинуваченого під вартою не зменшились та не втратили своєї актуальності, у їх сукупності виправдовує тримання останнього під вартою та свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

За вказаних підстав, враховуючи дані щодо особи обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_3 .

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого до шістдесяти днів - до 04 травня 2024 року підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 196, 197, 199, 331, 369-372 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до шістдесяти днів - до 04 травня 2024 року.

Копію ухвали для виконання надіслати до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Строк дії ухвали встановити до 04 травня 2024 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 06.03.2024 о 15:00

Суддя: ОСОБА_1