Справа № 148/1921/23
Провадження №1-кп/148/182/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту - обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина кримінальне провадження №0000110, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.08.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Переможне, Якимівського району Запорізької області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за мобілізацією, на особливий період військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 309 КК України, -

встановив:

ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання психотропних речовин без мети збуту, 13.08.2023, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебував на сміттєзвалищі в с. Левківці Тульчинського району Вінницької області, де помітив декілька рослин коноплі. Після чого, достовірно знаючи, що вказані рослини являються нарковмісними, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та метою, але без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, нехтуючи вимогами Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, вирішив їх привласнити для подальшого подрібнення та вживання шляхом куріння. Зірвавши вказані рослини коноплі, солдат ОСОБА_4 , перевіз їх до свого домогосподарства, де зберігав у господарському приміщенні будинку АДРЕСА_1 , для самостійного вживання шляхом куріння, без мети збуту.

18.08.2023 на підставі ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області №148/1596/23 від 17.08.2023 в приміщеннях домогосподарства АДРЕСА_1 було проведено санкціонований обшук, в ході проведення якого солдат ОСОБА_4 добровільно видав правоохоронним органам особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 2176,7 г., яка останніми була вилучена, у зв`язку чим кримінальна протиправна діяльність солдата ОСОБА_4 була припинена.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_4 кваліфіковано ч. 2 ст. 309 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту у великих розмірах.

Одночасно з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості, яка укладена 21.09.2023 між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі захисника ОСОБА_5 .

За змістом даної угоди прокурор та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений у виді позбавлення волі строком 1 рік. Також сторони угоди погоджуються на можливість застосування ст. 58 КК України та призначення ОСОБА_4 основного покарання у вигляді службового обмеження для військовослужбовців строком 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

В угоді зазначені наслідки її укладення та затвердження, передбачені ст. 473 КПК України, а також зазначені наслідки її невиконання.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 309 КК України, та пояснив, що йому цілком зрозумілі надані законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, а також вид покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом. Просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити йому узгоджене покарання, при цьому вказав, що угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу.

Захисник ОСОБА_5 підтвердив позицію обвинуваченого, заявив про відсутність будь-якого впливу на його підзахисного, добровільність укладення ним угоди, а тому просив затвердити угоду у кримінальному провадженні.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав можливим затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди покарання.

Суд, вислухавши обвинуваченого, захисника, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить наступних висновків.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

У пункті 2 ч. 1 ст. 468 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно положень ч.ч. 2, 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій та переходить до розгляду угоди.

Згідно ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

Так, подана на затвердження угода про визнання винуватості, у повній мірі відповідає вимогам ст. 472 КПК України щодо її форми та змісту, датована та підписана відповідними сторонами, включаючи захисника, участь якого з моменту її ініціювання є обов`язковою.

Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 309 КК України, у вчиненні якого обвинувачено ОСОБА_4 за максимальною санкцією відповідно до визначеної у ст. 12 КК України класифікації є нетяжким злочином, можливість застосування угоди про визнання винуватості щодо якого прямо передбачена законом.

Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України та повністю усвідомлює наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, за результатом чого не отримано заяв сторін про відмову від угоди про визнання винуватості.

Суд також переконався, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним і воно не стало наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Отже, в підготовчому судовому засіданні судом встановлено відповідність умов угоди про визнання винуватості вимогам кримінального процесуального та кримінального закону, визначено правильність правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчиненням якого шкода заподіяна лише суспільним інтересам, тяжкість даного кримінальних правопорушення передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості; умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не виявлено обгрунтованих підстав вважати, що укладення угоди не було добровільним; чи виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є очевидно неможливим; не виявлено відсутності фактичних підстав для визнання винуватості, що у сукупності дає підстави для висновку про відсутність в даному конкретному випадку застережених законом підстав для відмови у затвердженні умов угоди про визнання винуватості.

З огляду на викладене, суд вважає, що угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Також судом враховується, що ОСОБА_4 задовільно характеризується за місцем проживання, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий. При цьому, ОСОБА_4 , виявив бажання й надалі виконувати обов`язки військової служби.

Виходячи із викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 21.09.2023 між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Питання речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 394, 473-475 КПК України, ст.ст. 50, 58, 65, ч. 2 ст. 309 КК України, суд, -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 21.09.2023, укладену між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000110 від 03.08.2023.

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ст. 309 КК України, призначивши йому узгоджене сторонами угоди покарання у виді позбавлення волі строком 1 (один) рік та на підставі ст. 58 КК України призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за ч.2 ст. 309 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення.

Речові докази: частини сухих подрібнених рослин, схожих на рослини конопель, які упаковано до одного полімерного мішка білого кольору, який зв`язано ниткою, кінці якої скріпленні биркою з підписами дізнавача сектору дізнання, понятих та печаткою «Для довідок» Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області, - знищити, скасувавши з них арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 24.08.2023.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 2868 грн. (дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) витрат на залучення експерта.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України

Суддя ОСОБА_1