ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 621/1815/21 Номер провадження 11-кп/814/425/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000107, за апеляційними скаргами прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 03 червня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Донецьк, українця, громадянина України, освіта середня, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Будьонівського районного суду міста Донецька від 21.11.2000 за ч.2 ст.142, ч.2 ст.188-1 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 2) вироком Будьонівського районного суду міста Донецька від 15.04.2005 за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України до 4 років позбавлення волі; 3) вироком Кіровського районного суду міста Донецька від 17.10.2008 за ст.395, ч.3 ст.187, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 4) вироком Вугледарського міського суду Донецької області від 30.12.2008 за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та вироку Кіровського районного суду м. Донецьк від 17.10.2008, остаточно засудженого до 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; та звільненого від подальшого відбування покарання відповідно до ухвали Харківського районного суду Харківської області від 05.08.2014 на підставі ч.2 ст.84 КК України, п.6 ч.1 ст.537 КПК України в зв`язку з хворобою, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Початок відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 01 травня 2021 року.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 01.05.2021 до набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишено без змін, у виді тримання під вартою у ДУ «Харківській слідчий ізолятор», продовжено дію такого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

Вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, 01 травня 2021 року, близько 15 години 20 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходились за місцем свого фактичного мешкання у комунальній установі «Зміївський геріатричний пансіонат», розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Перебуваючи в місці відпочинку в холі третього поверху багатокімнатного будинку за вище вказаною адресою, між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних відносин сталася сварка, в ході якої в останнього виник умисел на протиправне позбавлення життя потерпілого.

З метою реалізації свого злочинного умислу, цього ж дня, 01 травня 2021 року, о 15 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 пішов до своєї кімнати № НОМЕР_1 , розташованій на цьому ж поверсі цього ж будинку, та взявши належний йому кухонний ніж, повернувся до місця відпочинку, де знаходився ОСОБА_11 .

Усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, з метою позбавлення життя потерпілого, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_11 та наніс йому один удар ножем в область грудної клітини спереду, спричинивши одне проникаюче сліпе колото-різане поранення на передній поверхні правої половини грудної клітки, з ушкодженням парієнтальної та вісцеральної плеври, верхньої долі тканини правої легені, що призвело до розвитку гострої крововтрати та стало безпосередньою причиною смерті останнього. По ступеню тяжкості вказане одне проникаюче сліпе колото-різане поранення на передній поверхні правої половини грудної клітки, з ушкодженням парієнтальної та вісцеральної плеври, верхньої долі тканини правої легені, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя (згідно п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року).

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 в той же день і час настала смерть ОСОБА_11 , причиною якої стало одне проникаюче сліпе колото-різане поранення на передній поверхні правої половини грудної клітки, з ушкодженням парієнтальної та вісцеральної плеври, верхньої долі тканини правої легені, що призвело до гострої крововтрати.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у вигляді 13 років позбавлення волі.

Не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого прокурор вважав, що вирок місцевого суду є незаконним, необґрунтованим і підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання особистості обвинуваченого та тяжкості злочину в силу його м`якості.

У змінених доводах апеляційної скарги прокурор просив вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь моральну шкоду в сумі 100 000 грн. скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначає, що відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи або особа перебуває у стані, який унеможливлює подання нею відповідної заяви, положення частин першої - третьої цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи. Потерпілим визнається одна особа з числа близьких родичів чи членів сім`ї, яка подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого, а за відповідним клопотанням - потерпілими може бути визнано кілька осіб.

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 на час смерті потерпілого не була його дружиною та не проживала з ним спільно.

Суд належним чином не перевірив наведені обставини та необґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_9 .

На переконання прокурора наведені обставини є істотним порушенням вимог КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 - захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, і призначити покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, та відмовити в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_9 .

На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що при ухваленні вироку судом першої інстанції було неправильно застосовано кримінальний Закон та порушено норми процесуального справа.

Вказує, що при призначенні покарання суд виходив із того, що обвинувачений в ході судового розгляду не переконав суд у щирому розкаянні й відвертому осуді своєї протиправної поведінки, у прагненні більше не вчиняти злочинів, в зв`язку з чим суд не вбачає наявності підстав, що пом`якшують покарання.

Зазначає, що при цьому обвинувачений визнаючи свою вину заявив, що він розкаюється у вчиненому, визнав повністю цивільний позов.

Вказує, що місцевий суд не врахував, що обвинувачений намагався переконати суд у дійсному та відвертому, а не уявному визнанні своєї провини, але у зв`язку із станом його здоров`я він не міг це зробити, оскільки за допомогою поставлених письмових питань надавав лише відповіді на ці питання, що унеможливило отримати більш детальних пояснень від нього.

Щодо задоволення цивільного позову, вважав що його задоволення суперечить вимогам п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 6 ст. 55 КПК України, а саме: ОСОБА_9 не є близьким родичем чи членом сім`ї загиблого, зокрема вона є його колишньою дружиною, не проживала з ним разом, не була пов`язана з ним спільним побутом та не мала по відношенню до нього якихось взаємних прав та обов`язків, у зв`язку з чим, є незрозумілим, яким чином ця особа є потерпілою в даному кримінальному провадженні.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу, подану в інтересах останнього та просили її задовольнити. Прокурор підтримала змінені доводи апеляційної скарги прокурора та просила її задовольнити, а скаргу захисника вважала за можливе задовольнити частково лише в частині вирішення цивільного позову. Потерпіла ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції відмовилася від заявленого позову про стягнення з ОСОБА_7 на її користь моральної шкоди.

Мотиви суду.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді в суді апеляційної інстанції, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно зі ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок, якщо це не погіршує становище обвинуваченого.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у злочину за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим і ніким із учасників провадження не оспорюється. Кваліфікація дій обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - є правильним і апеляційні скарги з цього приводу не подавалися.

Не оспорюючи винуватість та кваліфікацію дій обвинуваченого, прокурор та захисник звертають увагу на неправильне застосування судом першої інстанції кримінально-процесуального закону України в частині вирішення цивільного позову.

Наведені доводи учасниками судового провадження щодо невідповідності вироку вимогам ст. 3, 55 КПК України в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 колегія суддів вважає обґрунтованими. В той же час потерпіла ОСОБА_9 під час апеляційного перегляду вироку суду відмовилася від цивільного позову, заявленого нею до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення з нього на її користь моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 314 ЦК України позивач може відмовитися від позову, а сторони можуть примиритися у будь-який час до закінчення апеляційного провадження. У разі відмови від позову або примирення сторін суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу відповідно до вимог статей 189, 190 цього Кодексу, якою одночасно визнає нечинним судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Потерпілій роз`яснені наслідки відмови від позовних вимог, що в такому разі вона буде позбавлена можливості повторно звернутися до ОСОБА_7 із позовом про відшкодування моральної шкоди внаслідок спричинення смерті ОСОБА_11 , на що вона підтвердила свою відмову від позову.

У зв`язку з цим вирок в частині вирішення цивільного позову слід скасувати, а провадження закрити.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо (далі Постанова Пленуму №7).

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вказані вимоги закону та роз`яснення зазначені у Постанові Пленуму №7, врахував обставини вчиненого та особу обвинуваченого, а саме: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше судимим за вчинення злочинів проти здоров`я, власності та у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, страждає на психічні розлади, які не позбавляють його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено, обставиною, що обтяжує покарання суд визнав рецидив злочинів, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Суд правильно дійшов переконання про виправлення обвинуваченого виключно в умовах відбування покарання.

Призначена міра покарання не є надмірно суворою з огляду на особу обвинуваченого, який протягом свого життя більшу частину його знаходився за гратами за вчинення злочинів проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, у тому числі і за вчинення особливо тяжкого злочину, пов`язаного із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу. Належних висновків для себе не зробив та знову вчинив особливо тяжкий злочин проти життя людини. При цьому, колегія суддів враховує невідворотні наслідки у вигляді позбавлення невід`ємного права людини на життя.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму №12 щирим каяттям визнається суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою вину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Про щире каяття особи свідчить і відшкодування нею заподіяної потерпілому шкоди.

Судом правильно не враховано як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, оскільки обвинувачений лише повідомив суд що він розкаюється. Будь-яких дій, які б вказували на його дійсне, а не уявне розкаяння, ОСОБА_7 не вчинив.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при призначенні покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене, вирок суду в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню та закриття кримінального провадження у цій частині, а апеляційні скарги учасників судового провадження частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 - захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 03 червня 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 100 000 грн. скасувати, а провадження в цій частині закрити у зв`язку з відмовою ОСОБА_9 від позовних вимог.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4