УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 369/1563/22

провадження № 51 -1962ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нетішин Хмельницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2861 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 2861 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 вказано рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні у розмірі 3432 грн 40 коп.

Вироком суду його визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

03 грудня 2021 року близько 01 год. ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_1 , здійснював рух проїзною частиною АДРЕСА_2 . Проїжджаючи ділянку дороги навпроти будинку № 15 по вказаній вулиці ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог п. п. 2.9, 12.1 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини дороги, де відбувся наїзд на перешкоду - металеву бар`єрну огорожу, яка встановлена вздовж узбіччя проїзної частини вулиці Київської. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Transporter» ОСОБА_4 отримав тілесне ушкодження, яке відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , порушує питання про невідповідність призначеного засудженому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Просить змінити вирок та призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років або скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування своїх вимог потерпілий вказує, що судами першої і апеляційної інстанцій, проігноровано та не визнано пом`якшуючими обставинами, що ОСОБА_5 повністю відшкодовано витрати на лікування, компенсовано моральну та матеріальну шкоду, придбано йому транспортний засіб із автоматичною коробкою передач для поліпшення пересування, життя та можливості працювати, є тими діями засудженого, які безпосередньо вказують на щире каяття та бажання залагодити провину. Також судом належним чином не враховано позитивні характеристики засудженого, його активну громадську позицію та перебування на утриманні неповнолітньої дитини.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за

ч. 2 ст. 2861 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги потерпілого про невідповідність призначеного покарання ОСОБА_5 тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.

Санкцією ч. 2 ст. 2861 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 8 років.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Частиною 1 статті 69 КК України передбачено, що, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд повинен не просто встановити наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а з урахуванням особи винного умотивувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінальних правопорушень, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. При цьому, призначаючи засудженій особі більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК України, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З вироку суду вбачається, що при призначенні покарання ОСОБА_5 судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. Судом першої інстанції не встановлено обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, оскільки ОСОБА_5 шкодував про вчинене, проте щирого каяття не виявив, а вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, в даному випадку є кваліфікуючою ознакою складу кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 2861 КК України.

Крім того, при призначенні покарання засудженому суд врахував позицію потерпілого, позитивні характеристики ОСОБА_5 , його активну громадську позицію, сталі соціальні зв`язки та перебування на утриманні неповнолітньої дитини.

Урахувавши всі обставини в їх сукупності, районний суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто в мінімальному розмірі, що визначений санкцією ч. 2 ст. 2861 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Апеляційний суд розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які в частині застосування ст. 69 КК України, є аналогічними доводам касаційної скарги потерпілого, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, і погодився із висновком районного суду про те, що призначене ОСОБА_5 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Судом другої інстанції також належним чином було перевірено доводи сторони захисту щодо безпідставного невизнання судом першої інстанції обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Зокрема, судом зазначено, що засуджений хоча і жалкує, що відбулася вказана подія, проте свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, за встановлених судом обставин, визнає частково, заперечує як факт перебування у стані алкогольного сп`яніння, так і факт порушення ним правил дорожнього руху.

Отже, суд апеляційної інстанції при постановленні рішення, виходив із встановлених обставин справи, і того, що кримінальне правопорушення вчинене в стані алкогольного сп`яніння, ступінь тілесних ушкоджень отриманих потерпілим (ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна), ставлення обвинуваченого до скоєного, та зазначив, що призначене мінімальне покарання ОСОБА_5 є обґрунтованим, необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів і достатніх підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України не вбачає.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

За таких обставин, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без зміни судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим внаслідок суворості та можливості застосування вимог статей 69 КК України за доводами касаційної скарги потерпілого та матеріалами провадження не вбачається, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити потерпілому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 січня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3