Справа № 308/3719/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 09 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 09.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Клопотання надійшло на адресу суду 25.03.2024 року через канцелярію суду.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та дату засідання повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 25.02.2024, та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, але на території Закарпатської області, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими, на даний час, невстановленими досудовим розслідуванням особами, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом отримання грошових коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, достовірно знаючи, що з 24.02.2022, у відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану, на період дії якого чоловікам громадянам України, віком від 18 до 60 років, обмежено виїзд за межі України, організував незаконне переправлення через державний кордон України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та особи, яка діяла під контролем працівників правоохоронних органів ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сприяли його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод, що виразилось в наступному:

Так, у різний період часу, але не пізніше 25.02.2024, невстановлена наразі органом досудового розслідування особа, в ході телефонної розмови із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особою, яка діяла під контролем працівників правоохоронних органів ОСОБА_11 , досягла усної домовленості із вказаними особами щодо організації цією невстановленою наразі органом досудового розслідування особою незаконного переправлення їх через державний кордон України поза межами офіційних пунктів пропуску за грошові кошти в розмірі 4000 доларів США із кожної особі, які вказані особи мали сплатити йому після протиправного перетину державного кордону України, а невстановлена наразі органом досудового розслідування особа, відповідно, повинна була розподілити зазначені грошові кошти між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як грошову винагороду за співорганізацію та сприяння ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у незаконному перетині державного кордону України, при цьому надавши їм чіткі гарантії такого незаконного перетину державного кордону України та висловивши їм вказівки про дату, місце і час їх прибуття для протиправного перетину державного кордону України.

З метою доведення свого злочинного плану до кінця, невстановлена наразі органом досудового розслідування особа, у невстановлений час, але не пізніше 25.02.2024 року, залучила як співучасника громадянина ОСОБА_4 , який діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та іншими, на даний час, невстановленими досудовим розслідуванням особами, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на протиправне збагачення шляхом отримання грошових коштів за незаконне переправлення осіб через державний кордон України, 25.02.2024 року, близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи у транспортному засобі марки «TOYOTA LAND CRUISER 100», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 , підібрав з різних населених пунктів Тячівського району ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , і попрямував у напрямку державного кордону між Україною та Румунською Республікою, де між населеними пунктами с. Луг та с. Косівська Поляна, Рахівського району, на відстані близько 3 (трьох) км до лінії державного кордону україни були викриті та затримані працівниками правоохоронних органів.

25.02.2024, о 21.52 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця Закарпатської області, Тячівського району, с. Калини, громадянина України, українця за національністю, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

26.02.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 25.02.2024, який проводився між населиними пунктами АДРЕСА_2 , на відстані близько 3 км. до лінії державного кордону, де безпосередньо ОСОБА_4 був затриманий праівниками правоохоронних органів, зокрема в ході проведення огляду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , повідомили, що ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на транспортному засобі під керуванням ОСОБА_5 доставляли їх до лінії державного кордону, де в подальшому мали їх переправити до Румунської Республіки за грошову винагороду в розмірі 4000 доларів США з кожної особи. Також під час огляду місця події в багажному відсіку автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER 100», д.н.з. НОМЕР_1 , тобто на якому доставляли вказаних осіб, були виявлені їхні пакунки з власними речами, які ті взяли із собою для перетину кордону; протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в ході допиту вказали, що громадяни ОСОБА_5 разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підібрали їх на автомобілі марки «TOYOTA LAND CRUISER 100», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 та відвозили їх до лінії державного кордону, де вони мали його перетнути в незаконний спосіб; протоколами пред`явлення для впізнання за фотознімками із свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в ході якого останні впізнали впізнав ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , як таких які транспортували їх на автомобілі марки «TOYOTA LAND CRUISER 100», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 до лінії державного кордону України з метою його незаконного перетину; протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України; іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності нерухомого майна зареєстровано на земельну ділянку за кадастровим номером :06:001:0149 що за адресою: АДРЕСА_3 від 12.11.2019 року.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України (ч. 3 ст. 170 КПК України).

При цьому речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Варто звернути увагу, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається, якщо слідчий, прокурор доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Водночас відповідно до ч. 4 ст. 132 КПК України для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Накладення арешту на вказане майно викликано необхідністю збереження його як предмету кримінального правопорушення.

Незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт на вказане вище майно негативно вплине на кримінальне провадження, унеможливить встановлення всіх важливих обставин подій вчиненого кримінального правопорушення, а також може призвести до їх втрати, пошкодження чи їх приховування від органу досудового розслідування, що сприятиме та уникнення осіб, винних у вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 167 КПК України, тобто є тимчасово вилученим майном.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Частиною 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Метою поданого клопотання про арешт майна прокурор визначив збереження як предмету кримінального правопорушення.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

В ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів клопотання досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється за попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України,.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, з`ясувавши обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту з потребами кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що майно, на яке прокурор просить накласти арешт, а саме банківські рахунки, є предметом кримінального правопорушення, прокурор довів можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні. Завданням арешту майна у даному кримінальному провадженні є забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості їх використання, перетворення, передачі, відчуження, оскільки існують відповідні ризики. Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження використання, перетворення, передачі, відчуження майна, інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Слідчий суддя вважає, що накладення арешту на вказане майно на даному етапі кримінального провадження є виправданим і необхідним, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування, а відсутність такого арешту може сприяти втраті доказів.

При цьому, слідчим суддею враховано, що відповідно до положень ч. 2 статті 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, після проведення певних процесуальних та слідчих дій, буде встановлена належність або неналежність вилученого майна до обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженню, що не позбавляє права зацікавлених осіб ставити питання про скасування арешту в порядку статті 174 КПК України.

-З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, щодо задоволення вимог клопотання, враховуючи що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є власником земельної ділянки за кадастровим номером :06:001:0149 що за адресою: АДРЕСА_3 , виникає необхідність у арешті даного майна з метою можливості конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи, в разі доведення вини останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

-Керуючись ст.ст. 170-173, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання про арешт майна- задовольнити.

Накласти арешт на права відчуження, розпорядження майном, а саме земельної ділянки за кадастровим номером :06:001:0149 що за адресою: АДРЕСА_3 , яка на праві приватної власності зареєстрована за підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , з метою можливості подальшої конфіскації майна як виду покарання та спеціальної конфіскації майна особи, в разі доведення вини ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1