печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу захиснику підозрюваних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, у кримінальному провадженні №0000072 від 11.01.2024, яке виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023, що полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк,

ВСТАНОВИВ:

04.03.2024 до провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга захиснику підозрюваних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , яка 07.03.2024 передана слідчому судді ОСОБА_1 , на бездіяльність слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, у кримінальному провадженні №0000072 від 11.01.2024, яке виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000249 від 17.02.2023, що полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Особа, яка звернулась зі скаргою, в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлена належним чином. При цьому, адвокат ОСОБА_5 подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.

Уповноважена особа Головного слідчого управління Національної поліції України в судове засідання не з`явилась. Слідчий ГСУ НП України ОСОБА_6 подав до суду письмові заперечення, відповідно до яких просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки копії процесуальних документів, які скаржник просить надати на ознайомлення, надсилались поштою на адресу здійснення адвокатської діяльності ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 статті 306 цього Кодексу передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги за відсутності осіб, які не з`явилися, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

У п.3.2. Рішення Конституційного Суду України №16-рп/2009 в справі №1-17/200930 зазначено, що до повноважень судів загальної юрисдикції відноситься судовий контроль за забезпеченням дотримання законності в діяльності правоохоронних органів в період досудового слідства. Метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав та свобод людини та громадянина.

Водночас у справі «Беллет проти Франції» від 04.12.1995 ЄПСЛ вказав, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 1 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора , яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000249 від 17.02.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 364 КК України.

В подальшому, матеріали відносно підозрюваного ОСОБА_3 виділені в окреме кримінальне провадження за № 0000249 від 17.02.2023, в межах якого ОСОБА_3 оголошено у міжнародний розшук, у зв`язку з чим кримінальне провадження зупинено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України.

30.01.2024 захисник підозрюваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до слідчого ГСУ НП України ОСОБА_7 із клопотанням від 30.01.2024 про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, в порядку ст. 221 КПК України, у відповідь на яку старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 винесено постанову від 13.02.2024 про відмову в задоволенні вказаного клопотання.

В подальшому, захисник підозрюваного ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 направив слідчому ГСУ НП України ОСОБА_7 клопотання від 06.02.2024 про надання для ознайомлення матеріалів кримінального провадження, серед яких, зокрема, просить надати постанову прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування стосовно ОСОБА_3 в окреме провадження та постанову про оголошення ОСОБА_3 у розшук.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_7 від 13.02.2024 в задоволенні клопотання сторони захисту від 06.02.2024 відмовлено.

У рішеннях ЄСПЛ по справах «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993 та «Анкерл проти Швейцарії» від 23.10.1996 закріплено, що принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно до другої сторони.

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 281 КПК України про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 4 ст. 281 КПК України досудове розслідування зупиняється вмотивованою постановою прокурора або слідчого, дізнавача за погодженням з прокурором, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Копія постанови надсилається стороні захисту, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які мають право її оскаржити слідчому судді.

Частиною 6 статті 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як зазначено у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2019 у справі №370/2316/18 (провадження №51-9929км18), за змістом кримінального процесуального закону загальні засади кримінального провадження спрямовані на забезпечення законності кримінальної процесуальної діяльності та дотримання прав і законних інтересів осіб, що беруть участь у такому провадженні, та не суперечать вимозі імперативності.

Рішенням ЄСПЛ від 19.04.1993 у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому, такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Матеріали судового провадження не містять відомостей про фактичне скерування стороні захисту постанови про оголошення підозрюваного ОСОБА_3 в розшук. Вказані обставини уповноваженим слідчим у кримінальному провадженні перед слідчим суддею не спростовано.

Крім того, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що відповідно до позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 по справі №727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і під час його зупинення.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що виконання стороною обвинувачення вимог щодо скерування стороні захисту постанови про оголошення підозрюваного в розшук, відноситься не до дискреційних повноважень слідчого, дізнавача чи прокурора у кримінальному провадженні, а до імперативних вимог закону, та його недотримання є неприйнятним.

На підставі вищевикладеного та враховуючи, що слідчим у силу принципів диспозитивності і змагальності не надано будь-яких доказів на спростування обставин, викладених особою, що подала скаргу, в тому числі і на підтвердження направлення стороні захисту копії постанови про оголошення підозрюваного ОСОБА_3 в розшук, а тому слідчий суддя вважає що дана вимога підлягає задоволенню.

В задоволенні решти вимог скарги слід відмовити, оскільки заявником на даній стадії досудового розслідування не доведено необхідності скерування решти процесуальних документів.

Разом з тим, слідчий суддя відмовляє у задоволенні скарги в частині визнання бездіяльності службових осіб Головного слідчого управління Національної поліції України, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000249, яка полягає у не наданні стороні захисту процесуальних документів, оскільки, кримінальним процесуальним законодавством не передбачено визнання бездіяльності, оскільки, згідно з ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатом розгляду скарги може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити чи вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги, а відтак у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 22, 26, 28, 113, 284, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Головного слідчого управління Національної поліції України, у кримінальному провадженні №0000072, яке виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000249, направити захиснику підозрюваного ОСОБА_3 - адвокату ОСОБА_5 постанову про оголошення підозрюваного ОСОБА_3 в розшук.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1