Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2024 року м. Рівне

Справа № 568/784/17

Провадження № 11-кп/4815/7/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000303 за апеляційними скаргами прокурора Радивилівського відділу Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 та потерпілого ОСОБА_8 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 січня 2020 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Крупець Радивилівського району Рівненської області, де проживає по АДРЕСА_1 , з середньою професійною освітою, одруженого, непрацюючого, має на утриманні троє малолітніх дітей, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

в с т а н о в и л а :

Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 січня 2020 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі - КК) та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) за недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 14 серпня 2017 року близько 19 год. 00 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , умисно, застосовуючи при цьому фізичну силу, наніс кулаком правої руки один удар в ліву частину обличчя ОСОБА_8 , після чого заподіяв ще один удар кулаком правої руки в бік грудної клітки ОСОБА_8 з правої сторони, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді гематоми на обличчі зліва, крововиливу і саден на обличчі, крововиливу на правій боковій поверхні грудної клітки, які за висновком експерта мають ознаки легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі прокурор Радивилівського відділу Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_5 просить вказаний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Також прокурор заявив клопотання про повторне дослідження ряду доказів та повторний допит рядку свідків.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_8 розповів усі обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , пояснивши причини виникнення між ними неприязних відносин. Однак суд не взяв до уваги ряду доказів - показань потерпілого та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які суперечать показанням обвинуваченого.

Прокурор вказав, що згідно з висновком судово-медичної експертизи від 17.08.2017 у ОСОБА_8 виявлено легкі тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я, а згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи від 14.09.2017, ушкодження, виявлені у ОСОБА_8 , могли виникнути за обставин, на які він вказував при проведенні з ним слідчого експерименту.

Апелянт зазначив, що в ході судового розгляду обвинувачений змінив свої показання щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень у потерпілого, однак не зміг пояснити причину цього. При цьому, судово-медичний експерт ОСОБА_15 при допиті підтвердив що отриманні потерпілим тілесні ушкодження не характерні для самоспричинення.

Прокурор вказав, що суд, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у вироку не зазначив, чому суд взяв д уваги одні докази і відкинув інші.

Не погоджується апелянт і з прийняттям судом як доказів на користь обвинуваченого постанов Радивилівського районного суду Рівненської області від 15.08.2018 стосовно ОСОБА_8 за ст. 173-2 КУпАП. Стосовно витягу з бази АРМОР, згідно якого ОСОБА_8 02.07.2017 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП, апелянт зазначив, що така постанову судом не досліджувалась і не була долучена до матеріалів кримінального провадження. Прокурор зазначив, що він заявляв клопотання щодо визнання недопустимими даних доказів, однак під час ухвалення вироку ці клопотання залишені судом без уваги.

Також апелянт вказав на те, що слідчий експеримент з потерпілим, від 12.09.2017, проведений у відповідності до вимог ст. 240 КПК, зібрані в ході даної процесуальної дії докази підтвердили обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, а тому, на його переконання, суд безпідставно не взяв вказаний доказ до уваги.

Водночас, прокурор зазначив, що у мотивувальній частині вироку, а саме у 8 абзаці, міститься формулювання, яке ставить під сумнів невинність ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з підстав, аналогічних викладеним в апеляційній скарзі прокурора, також просить вказаний вирок скасувати і ухвалити новий вирок. При цьому, заявив клопотання про повторне дослідження ряду доказів та потворний допит ряду свідків.

Зокрема, потерпілий зазначив, що ОСОБА_6 під час досудового розслідування підтверджував факт конфлікту між ними, однак пояснював, що потерпілий сам вдарився об двері. Однак під час судового розгляду. змінив свої показання, проте суд залишив даний факт поза увагою. Також зазначив, що суд не взяв до уваги показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , які суперечать показанням обвинуваченого, а також висновок додаткової судово-медичної експертизи №285 від 14.09.2017. Також потерпілий вважає протокол проведення за його участі слідчого експерименту належним і допустимим доказом.

У запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник-адвокат ОСОБА_7 просить даний вирок залишити без змін, відмовити в апеляційних вимогах, а також у клопотанні про повторне дослідження доказів, оскільки ні прокурор, ні потерпілий не заявляли про будь-які процесуальні порушення, допущені під час судового розгляду.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 заявив суду про відмову від обвинувачення у формі приватного обвинувачення щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК і закриття даного кримінального провадження та подав письмову заяву.

Заслухавши суддю-доповідача, потерпілого ОСОБА_8 , який підтримав свою заяву та просив закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 , прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які, покликавшись на приписи статті 284 КПК, вказали на необхідність скасування даного вироку та закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від підтримання обвинувачення, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які не заперечували проти задоволення заяви потерпілого, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить такого висновку.

Згідно з приписами ч.4 ст. 26 КПК кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених КПК, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п.7 ч.1, ч.7 ст. 284 КПК, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених КПК, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством. Якщо обставини, передбачені п.7 ч.1 цієї статті, виявляються під час судового провадження, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема ч.2 ст. 125 КК (ч.1 ст. 477 КПК). При цьому, відповідно до ч.1 ст. 417 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу та закриває кримінальне провадження.

Водночас, чинним кримінальним процесуальним законом не регламентовано дії суду апеляційної інстанції у разі відмови потерпілого від підтримання приватного обвинувачення у випадку ухвалення виправдувального вироку.

Так, відповідно до вимог ч.6 ст. 9 КПК, у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п.п. 1, 2 і 19 ч.1 ст. 7 КПК, а саме верховенство права, законність та диспозитивність.

Тому, враховуючи те, що потерпілий відмовився від підтримання приватного обвинувачення стосовно ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК, яке не пов`язане з домашнім насильством, а прокурор, обвинувачений та захисник не заперечували проти закриття кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду з метою закриття даного кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК.

Керуючись ст.ст 405, 407, 284, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 09 січня 2020 року стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України, скасувати.

Закрити кримінальне провадження №0000303 щодо ОСОБА_6 на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_8 від підтримання обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3