Справа №621/70/24
Провадження №1-кп/621/137/24
УХВАЛА
05 березня 2024 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
судді - ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря - ОСОБА_2 ,
сторін кримінального провадження:
з боку обвинувачення: прокурора - ОСОБА_3
з боку захисту: обвинуваченої - ОСОБА_4
захисника - ОСОБА_5
Одночасно заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 днів з метою забезпечення кримінального провадження, мотивуючи тим, що судове провадження не може бути закінчене в межах строку тримання обвинуваченого під вартою, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що полягають у можливості переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню, продовжують існувати.
Обвинувачена ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 заперечували проти призначення справи до судового розгляду та просили повернути прокурору обвнувальний акт.
Також просили застосувати більш м`який запобіжний захід, так як обвинувачена має міцні соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності за злочини проти життя та здоров`я людини не притягалась, потребує медичної допомоги, яку в умовах слідчого ізолятора надати не можуть.
Крім того, одразу після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_4 не переховувалась від органу досудового розслідування.
Підставами повернення обвинувального акта прокурору на думку сторони захисту є те, що обвинувальний акт містить посилання не на фактичні обставини, які входять до предмета доказування за пред`явленим обвинуваченням, а лише на припущеннях. Більш того, ці припущення є суперечливими та відображають зміст раніше повідомленої підозри. Обвинувальний акт місить твердження про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що вказує на порушення конституційної та конвенційної засади кримінального судочинства, а саме, презумпції невинуватості.
Крім наведеного, сторона захисту посилається на порушення форми обвинувального акту. Зокрема, обвинувальний акт не містить печатки, що є порушенням вимог до реквизитів офіційного документа. Обвинувальний акт не містить відомостей про наявність у обвинуваченої обставин, що пом`якшують покарання за об`єктивного існування таких обставин.
Вислухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування порушено вимоги ст.291 КПК України щодо зазначення в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є необґрунтованими.
Так, відповідно до вимог ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формування обвинувачення.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно з ч.2 ст.42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст.291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно з п.3 ч.2 ст.283 КПК України є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку, як це передбачено ст.293 КПК України. Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах.
Висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (ч.2 ст.347 КПК України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст.348 КПК України).
Таким чином, на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девер проти Бельгії» від 27.02.1980р.).
Щодо презумпції невинуватості суд зазначає наступне.
Відповіднео до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.
Відповіднео до ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Отже, виходячи із системного аналізу вказаних процесуальних норм зазначене в обвинувальному акті родове поняття "обвинувачений" на стадії судового розгляду, а не в підготовчому судовому засіданні, може бути уточнене видовим поняттям, визначеним ч. 3 ст. 374 КПК України.
Оскільки обвинувальний акт не містить тверджень про винуватість ОСОБА_4 , то відсутня вказана підстава повернення обвинувального акта прокурору.
Щодо відповідності обвинувального акта вимогам до офіційного документу, зокрема, його реквизитів у виді печатки.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 КПК України затримана на підставі ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше тридцяти шести годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу, та виходячи із п. 22 Розділу ХІ "Перехідні положення КПК України" рекомендувати Генеральній прокуратурі України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Кодексу: 1) створити Єдиний реєстр досудових розслідувань, розробити та затвердити за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, положення про порядок його ведення; 2) привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Кодексом.
Відповідно до п3. Розділу І Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок йогоформування та ведення затвердженого Наказом Генерального прокурора 17.08.2023 № 231реєстр - електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, захисту, оброблення, обліку, пошуку, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 1 розділу II цього Положення, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким урегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.
Реєстр може використовувати засоби інших інформаційно-комунікаційних систем. Реєстр утворений та ведеться відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України з метою забезпечення: реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та осіб, які їх учинили, обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень та результатів судового провадження.
Суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав: кримінальне провадження підсудне Зміївському районному суду Харківської області, угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло; підстав для закриття кримінального провадження не вбачається.
Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону.
Таким чином, достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.
За наведеного, у задоволенні клопотання захисника належить відмовити.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину. Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 спливає 10.03.2024, судовий розгляд не розпочато, учасники процесу не допитані, ризики, які було встановлені ухвалою про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати.
Враховуючи усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема, рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_4 , з метою попередження ризику переховування її від суду, зважаючи на те, що обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного кримінального правопорушення проти життя особи, скоєного з раптово виниклим умислом, в стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про підвищений рівень суспільної небезпеки вказаного діяння та ризик повторення немотивованих дій обвинуваченої, який викликається станом алкогольного сп`яніння, що є характеристикою особи обвинуваченої.
У зв`язку з чим, вважає за необхідне залишити ОСОБА_4 під вартою на строк, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 днів.
Стороною захисту не надано доказів про неможливість надання ОСОБА_4 медичної допомоги в умовах слідчого ізолятору.
Більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть не забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків і її належну поведінку.
З огляду на наведені обставини, суд вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 є виправданим заходом, оскільки цього вимагає справжній інтерес суспільства, який незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначається.
Продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 у виді тримання під вартою є одначасною відмовою у застосуванні більш м`якого запробіжного заходу.
Згідно з ч. 2 ст. 336 КПК України, суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 6 ст. 336 КПК України, якщо особа, яка братиме участь у судовому провадженні дистанційно, тримається в установі попереднього ув`язнення або установі виконання покарань, дії, передбачені частиною четвертою цієї статті, здійснюються службовою особою такої установи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 27, 314-317, 177-178, 334, 336 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Продовжити строк дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в Державній установі "Харківській слідчий ізолятор" на шістдесят днів, до 03 травня 2024 року, включно, без визначення застави.
Копію ухвали направити до ДУ "Харківський слідчий ізолятор" для виконання.
Виконання ухвали в частині забезпечення відеозв`язку доручити відповідній службовій особі установи.
Викликати у судове засідання учасників судового провадження.
Ухвала в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути оскаржена протягом семи діб до Харківського апеляційного суду.
Повний текст ухвали складено о 16 год 00 хв 05.03.2024.
Суддя: