ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 лютого 2020 року за №0000860, 22 квітня 2020 року за №0001593, 28 травня 2020 року за №0001103, 11 червня 2020 року за №0001244, 13 червня 2020 року за №0001383, 19 червня 2020 року за №0003217, 28 червня 2020 року за №000372, 28 липня 2020 року за №0003673, 01 серпня 2020 року за №0000474, 02 січня 2021 року за №0000011, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_11 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 16 травня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, неодруженого, безробітного, неодноразово судимого, останній раз

05 жовтня 2021 року Київським районним судом м. Харків за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.ч.2, 3 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 4 роки позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.185 КК України - на 2 роки позбавлення волі;

ч.3 ст.185 КК України - на 3 роки позбавлення волі;

ч.2 ст.186 КК України - на 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 покарання - 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України до покарання за оскаржуваним вироком зараховано частково невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харків від 05 жовтня 2021 року та призначено ОСОБА_10 остаточне покарання - 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з 20 січня 2021 року, зарахувавши в цей строк попереднє ув`язнення ОСОБА_10 з 14 липня до 13 серпня 2020 року.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді застави.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь:

ОСОБА_12 - 11 104 гривень майнової шкоди та 3 000 гривень моральної шкоди;

ОСОБА_13 3 000 гривень моральної шкоди;

ОСОБА_14 - 37 730 гривень майнової шкоди;

ОСОБА_15 3 032 гривні 08 копійок майнової шкоди;

ОСОБА_16 64 236 гривень 69 копійок майнової шкоди;

ОСОБА_17 - 99 872 гривні 16 копійок майнової шкоди;

ОСОБА_18 145 896 гривень 01 копійку майнової шкоди;

ОСОБА_19 19 937 гривень 74 копійки майнової шкоди.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_20 41 504 гривні 67 копійок майнової шкоди.

ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.186, ч.2 ст.186 КК України ч.ч.1, 4 ст.70 КК України на 5 років 7 місяців позбавлення волі, стягнуто майнову шкоду на користь потерпілих з нього, судове рішення щодо якого апеляційним судом постановлено у формі ухвали.

Вирішено питання щодо арештів майна, процесуальних витрат і речових доказів.

За вироком місцевого суду ОСОБА_10 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

Епізоди №№1-5

ОСОБА_10 повторно таємно викрав у потерпілих мобільні телефони:

13 лютого 2020 року приблизно о 20 годині 45 хвилин у переході метрополітену на виході зі станції метро «Героїв Праці» в м. Харків - належний ОСОБА_21 , вартістю 5 555 гривень;

15 лютого 2020 року приблизно о 10 годині 20 хвилин у трамваї № НОМЕР_1 , який прямував від зупинки «Гвардійців Широнінців» у сторону «Героїв Праці» в м. Харків - належний ОСОБА_22 , вартістю 12 500 гривень;

13 березня 2020 року приблизно о 19 годині в тролейбусі №24, який прямував від зупинки «ст. м. Ак. Барабашова» в сторону «просп. Ювілейного» в м. Харків - належний ОСОБА_23 , вартістю 9 563 гривні;

23 березня 2020 року приблизно о 16 годині навпроти під`їзду АДРЕСА_2 - належний ОСОБА_24 вартістю 6 075 гривень;

01 травня 2020 року приблизно о 18 годині 30 хвилин у

супермаркеті «АТБ» по вул. Салтівського Шосе, 143 у м. Харків належний ОСОБА_25 , вартістю 6 075 гривень.

Епізоди №№6-13

ОСОБА_10 , діючи повторно, таємно, з проникненням у квартири потерпілих таємно викрав їх особисте майно:

21 квітня 2020 року приблизно о 01 годині по АДРЕСА_3 - належне ОСОБА_12 , загальною вартістю 11 104 гривні;

02 червня 2020 року приблизно о 12 годині по АДРЕСА_4 - належне ОСОБА_26 , загальною вартістю 21 019 гривень 72 копійки;

02 червня 2020 року приблизно о 01 годині по АДРЕСА_5 - належне ОСОБА_13 , загальною вартістю 4 600 гривень;

01 січня 2021 року приблизно о 18 годині по АДРЕСА_6 належне ОСОБА_14 на загальну суму 37 730 гривень 16 копійок;

09 січня 2021 року приблизно о 19 годині по АДРЕСА_7 належне ОСОБА_17 на загальну суму 99 872 гривні 16 копійок;

11 січня 2021 року приблизно об 11 годині по АДРЕСА_8 - належене ОСОБА_15 на загальну суму 3 032 гривні 08 копійок та ОСОБА_16 на загальну суму 68 784 гривні 80 копійок;

18 січня 2021 року приблизно о 17 годині по АДРЕСА_9 належене ОСОБА_18 на загальну суму 125 897 гривень;

19 січня 2021 року приблизно о 19 годині по АДРЕСА_10 - належне ОСОБА_19 на загальну суму 19 937 гривень 74 копійки.

Епізод №14

27 травня 2020 року приблизно о 12 годині ОСОБА_10 , діючи повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_9 групою осіб, проник у квартиру АДРЕСА_11 , звідки таємно викрав належне ОСОБА_20 особисте майно, загальною вартістю 41 504 гривні 67 копійок.

Епізод №15

09 червня 2020 року приблизно о 22 годині 40 хвилин ОСОБА_10 по АДРЕСА_12 повторно таємно викрав належний ОСОБА_27 велосипед, вартістю 3 650 гривень.

Епізод №16-17

ОСОБА_10 повторно відкрито викрав у потерпілих ювелірні вироби:

17 червня 2020 року приблизно о 12 годині 15 хвилин біля під`їзду АДРЕСА_13 - належні ОСОБА_28 на загальну суму 13 447 гривень 38 копійок;

03 липня 2020 року приблизно о 19 годині 10 хвилин по АДРЕСА_14 - належний ОСОБА_29 , вартістю 22 132 гривні 50 копійок.

Обставини епізодів кримінальних правопорушень, учинених самостійно ОСОБА_9 , детально наведені в ухвалі суду апеляційної інстанції щодо нього.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість, просить скасувати вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 16 травня 2023 року в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за: ч.2 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі; ч.3 ст. 185 КК України - 6 років позбавлення волі; ч.2 ст.186 КК України - 6 років позбавлення волі, ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань 6 років 6 місяців позбавлення волі, ч.4 ст. 70 КК України (остаточне) шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Київського районного суду м. Харків від 05 жовтня 2021 року більш суворим покаранням за новим вироком апеляційного суду - 6 років 6 місяців позбавлення волі, в іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд при призначенні покарання належним чином не врахував те, що ОСОБА_10 учинив ряд епізодів тяжких і нетяжких злочинів через невеликий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, внаслідок його дій завдано майнової шкоди більше ніж на 500 000 гривень, 10 разів судимий за корисливі злочини, за що тривалий час відбував покарання в кримінально-виконавчих установах, є працездатним, але суспільно-корисною працею не займається, через це призначене йому судом першої інстанції покарання в мінімальному розмірі є явно несправедливим унаслідок м`якості.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, заперечення обвинувачених та їх захисників проти апеляційної скарги, дослідила й перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга щодо ОСОБА_10 підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Згідно з висновком щодо застосування норм права, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 листопада 2019 року (справа №128/2455/15-к, провадження №51-5172 кмо 18), з урахуванням положень ч.1 ст.407, ч.1 ст.418 та ч.1 ст.420 КПК України, які не містять заборони щодо постановлення одночасно двох різних процесуальних рішень за результатами апеляційного розгляду кримінального провадження, у випадках порушення в апеляціях питання про погіршення становища одних обвинувачених та про скасування чи зміну вироку суду першої інстанції щодо інших таких осіб з інших підстав, апеляційний суд, за наявності для того підстав, ухвалює вирок тільки щодо тих обвинувачених, становище яких погіршується, а щодо інших постановляє ухвалу.

Оскільки колегія суддів за результатом розгляду апеляційної скарги прокурора дійшла висновку про необхідність ухвалення рішення щодо погіршення становища ОСОБА_10 шляхом призначення йому більш суворого покарання та щодо ОСОБА_9 про залишення оскаржуваного вироку без зміни, тобто без погіршення становища останнього, то судове рішення апеляційного суду щодо ОСОБА_10 ухвалюється у формі вироку, а щодо ОСОБА_9 у формі ухвали.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним епізодів кримінальних правопорушень та кваліфікації його дій за: ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; ч.3 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло; ч.2 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, учасниками провадження в апеляційному порядку не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного місцевим судом ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого через м`якість колегія суддів уважає обґрунтованими.

Виходячи з п.3 ч.1 ст.407, ч.2 ст.409, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У силу ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого є таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

За змістом оскаржуваного вироку місцевий суд при призначенні покарання зазначив про врахування ступеню тяжкості, суспільної небезпеки, обставин і наслідків учинених ОСОБА_10 кримінальних правопорушень, особи ОСОБА_10 , який неодноразово судимий, в тому числі за тяжкі злочини проти власності, майже відразу після звільнення з місця позбавлення волі вчинив тяжкі злочини проти власності повторно, з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, наразі відбуває покарання за попереднім вироком суду, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, наявності обставин, що пом`якшують покарання повного визнання винуватості, щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та обставини, яка його обтяжує рецидив злочинів.

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі з реальним відбуттям у мінімальному та наближеному до мінімального розмірах і затим за правилами ч.4 ст.70 КК України до цього покарання зарахував 1 місяць позбавлення волі за попереднім вироком, обравши в такий спосіб остаточний захід примусу.

Проте місцевий суд, пославшись на зазначені вище обставини, належним чином їх не врахував, у результаті чого безпідставно призначив ОСОБА_10 майже мінімально можливе покарання при тому, що обвинувачений (10 разів судимий, зокрема, за умисні кримінальні правопорушення проти власності, в тому числі тяжкі злочини, відбував тривалі строки покарань у місцях позбавлення волі, між тим, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив 17 епізодів аналогічних корисливих злочинів, частину з яких через невеликий проміжок часу після звільнення з установи виконання покарань. Це свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та вперто не бажає ставати на шлях виправлення.

У діях ОСОБА_10 убачається і рецидив різнооб`єктних умисних кримінальних правопорушень. При цьому, в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» наголошено, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини за наявності рецидиву злочину.

Згідно з матеріалами провадження ОСОБА_10 ніде не працює і суспільно-корисною працею не займається, натомість веде системний злочинний спосіб життя.

Не дав належної оцінки суд першої інстанції й індивідуальному ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_10 злочинів, 11 епізодів із яких відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, їх фактичним обставинам, а саме те, що ОСОБА_10 у результаті вчинених ним викрадень чужого майна заподіяв велику майнову шкоду потерпілим на загальну суму 488 695 гривень 07 копійок, у ході крадіжок, у тому числі проникав у квартири людей, а в процесі грабежів - ігноруючи волю потерпілих, не приховував свого наміру протиправно заволодіти їх майном в умовах очевидності. Завдану ж майнову шкоду ОСОБА_10 не відшкодовано потерпілим особам.

Наведені вище обставини значно підвищують суспільну небезпечність вчинених ОСОБА_10 злочинів та його особи.

На підставі викладеного вище, колегія суддів уважає, що призначене обвинуваченому покарання в мінімальному та наближеному до мінімального розмірах не відповідає його меті, є явно несправедливим, непропорційним ступеню тяжкості, зокрема й індивідуальному, вчинених кримінальних правопорушень і даним про особу ОСОБА_10 унаслідок м`якості, а тому оскаржуваний вирок у частині обрання ОСОБА_10 заходу примусу належить скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

При призначенні покарання суд апеляційної інстанції враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_10 злочинів, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими (11 епізодів) й нетяжким (6 епізодів) злочинами, їх характер і високий ступінь суспільної небезпеки, виходячи із обставин вчинення повторно та з проникненням у квартири потерпілих (під час частини епізодів крадіжок), ігноруванням волі потерпілих та без приховування свого наміру протиправно заволодіти їх майном в умовах очевидності (в процесі грабежів), у результаті чого потерпілим особам завдано велику майнову шкоду на загальну суму 488 695 гривень 07 копійок, те, що майнова шкода потерпілим ОСОБА_10 не вішкодована, особу ОСОБА_10 , який неодноразово (10 разів) судимий, зокрема, за умисні кримінальні правопорушення проти власності, в тому числі тяжкі злочини, відбував тривалі строки покарань у місцях позбавлення волі, між тим, на шлях виправлення та перевиховання не став, а знову вчинив 17 епізодів аналогічних корисливих злочинів, частину з яких через невеликий проміжок часу після звільнення з установи виконання покарань (т.11 а.п.211-217, т.12 а.п.7-10), ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває (т.12 а.п.26-27), наявність обставин, що пом`якшують покарання повне визнання винуватості, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень (які визнані судом першої інстанції та не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі), а також обставини, яка обтяжує покарання рецидив злочинів.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що покарання ОСОБА_10 необхідно призначити у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям у межах санкцій частин статей кримінального закону, за якими його засуджено, однак не в мінімальному розмірі, а на більш тривалий строк, із подальшим застосуванням принципів часткового складання призначених покарань і затим - поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З огляду на відсутність декількох обставин, які би пом`якшували покарання та водночас істотно знижували ступінь тяжкості вчинених злочинів, підстави для застосування щодо ОСОБА_10 положень ст.69 КК України також є відсутніми.

Саме таке покарання буде законним, справедливим та сприятиме його меті, тобто буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга прокурора щодо ОСОБА_10 підлягає до часткового задоволення, оскільки в ній порушувалось питання про обрання ОСОБА_10 заходу примусу в більшому розмірі порівняно з тим про необхідність обрання якого дійшов висновку суд апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 щодо ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 16 травня 2023 року в частині призначення ОСОБА_10 покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за:

ч.2 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі;

ч.3 ст.185 КК України - 4 роки позбавлення волі;

ч.2 ст.186 КК України - 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_10 покарання - 6 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Київського районного суду м. Харків від 05 жовтня 2021 року більш суворим покаранням за новим вироком апеляційного суду призначити ОСОБА_10 остаточне покарання - 6 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 залишити без зміни.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою - у той же строк з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4