УХВАЛА

04 березня 2024 року

м. Київ

справа № 748/802/23

провадження № 51-1145ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_5 , на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 25 квітня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 24 листопада 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 ,

встановив:

Представник потерпілої звернувся до суду з касаційною скаргою на указані вище судові рішення щодо засудженого ОСОБА_6 , де стверджує про наявність підстав до їх скасування та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

За приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції не вправі виходити за межі касаційних вимог, якщо цим погіршується становище засудженого, отже касаційна скарга, подана представником потерпілої на погіршення становища засудженого, враховуючи приписи ч. 3 ст. 26 КПК у їх взаємозв`язку із положеннями ч. 2 ст. 433 вказаного Кодексу, має містити обґрунтовані доводи, змістом яких охоплюються належні підстави для задоволення вимог касаційної скарги, оскільки Суд не може на власний розсуд відшуковувати відповідні підґрунтя для цього.

Колегія суддів зауважує, що за приписами ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Представник потерпілої в касаційній скарзі стверджує про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через м`якість. Разом з тим у скарзі йдеться про те, що ОСОБА_6 має бути призначене покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений у санкції інкримінованої засудженому статті, адже воно є необхідним та достатнім для його виправлення. За санкцією ч. 2 ст. 286 КК мінімальним розміром основного покарання є три роки позбавлення волі і саме таке покарання призначено засудженому. Отже доводи касаційної скарги є суперечливими в цій частині, що перешкоджає суду належним чином визначити межі касаційного розгляду за поданою представником потерпілої скаргою.

Колегія суддів звертає увагу, що звільнення від відбування покарання передбачене розділом XII Загальної частини Кримінального кодексу України (далі - КК), де визначені підстави і умови застосування іншого, відмінного від визначеного розділом XI КК інституту кримінального права - призначення покарання. Отже доводи касаційної скарги про необґрунтоване звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням мають спиратися на спростування висновків апеляційного суду про наявність підстав до застосування ст. 75 КК та про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність в цій частині.

Представник потерпілої порушує питання про скасування обох оскаржених судових рішень щодо ОСОБА_6 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, при тому, що потерпілою та її представником вирок місцевого суду не оскаржувався і в касаційній скарзі не йдеться про його незаконність та необґрунтованість. Колегія суддів звертає увагу представника на приписи п. 7 ч. 1 ст. 425 КПК, за якими касаційну скаргу має право подати, серед інших, представник потерпілого - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Також представник не указує про такі порушення кримінального процесуального закону, які відповідно до положень ст. 415 КПК є підставою для призначення нового розгляду саме у суді першої інстанції та не можуть бути виправлені апеляційним судом.

З огляду на положення статей 433, 437 КПК, суд касаційної інстанції здійснює касаційний розгляд за касаційною скаргою про погіршення становища особи, виключно в межах доводів і вимог касаційної скарги, тому наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та в подальшому прийняття одного з рішень, передбачених ст. 436 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3