Справа № 643/1019/23
Провадження № 1-кп/643/25/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00003954 від 14.12.2022, № 0000321 від 11.04.2021, № 0001787 від 13.07.2017, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, який не одружений, дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 28.05.2012 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3, ч. 4. ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_7 (обвинувачений) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3, ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні 26.03.2024 прокурор ОСОБА_3 подала письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні 12-ти тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК, та 1-го особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Обвинувачений не працює, законних джерел заробітку та стійких соціальних зв`язків не має. Обвинувачений у 2012 вже був засуджений за вчинення аналогічного злочину, пов`язаного з обігом наркотичних та психотропних засобів, але незважаючи на це, з 2017 продовжував вчиняти тяжкі корисливі злочини, при цьому маючи не зняту та не погашену судимість. Враховуючи наведене, наявні передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Запобігти зазначеним ризикам, які на даний час не зменшились, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Прокурори ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали позицію прокурора ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні 26.03.2024 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

В обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора стороною захисту зазначено, що саме завдяки позиції обвинуваченого, який добровільно вказав на місцезнаходження наркотичних засобів, працівники поліції вказані наркотичні засоби вилучили та, таким чином, запобігли їх розповсюдженню. Таким чином, негативні наслідки у вигляді розповсюдження наркотичних засобів, не настали. Вказані обставини свідчать про знижену соціальну небезпеку особистості обвинуваченого та неправильній кваліфікації його дій. Крім того, обвинувачений має бабу на утриманні, що свідчить про наявність в нього міцних соціальних зв`язків, є інвалідом. Також захисник посилався на недоведеність ризиків, зазначених прокурором.

Вирішуючи заявлені стороною обвинувачення та стороною захисту клопотання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, суд керується таким.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.12.2022 щодо обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався судом.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 12-ти тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та 1-го особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Крім того, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 2-х тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, та 1-го тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не одружений, дітей не має, не працює.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, кількість епізодів злочинної діяльності, в яких він обвинувачується, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, у тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи захисника щодо недоведеності ризиків.

Оцінюючи доводи прокурора щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд враховує таке.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у тому числі у вчиненні 12.07.2017 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Як убачається з матеріалів справи, вказане кримінальне провадження надійшло до суду 06.09.2017 та ОСОБА_7 приймав участь у судових засіданнях у вказаній справі.

В подальшому, 06.08.2021, до суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, які згідно обвинувального акту скоєні 11.04.2021 та 12.04.2021.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, будучи при цьому достовірно обізнаним про те, що йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке перебуває на розгляді суду.

В подальшому, 07.02.2023, до суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, які згідно обвинувального акту скоєні 14.12.2022.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що вчинив 12 тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК, та 1 особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 307 КК, будучи при цьому достовірно обізнаним про те, що йому пред`явлені вказані вище обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, які перебувають на розгляді суду.

Ураховуючи принцип презумпції невинуватості, ОСОБА_7 вважається невинуватим у вчиненні вказаних вище злочинів.

Разом з тим, оцінюючи вказані вище обставини в контексті доводів прокурора щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, суд вважає вказані доводи прокурора небезпідставними та достатнім чином обґрунтованими.

Доводи захисника відносно того, що обвинувачений під час досудового розслідування сприяв встановленню істини та повідомив працівникам поліції інформацію про місцезнаходження закладок з наркотичними засобами, внаслідок чого не настали суспільно-небезпечні наслідки у виді отримання наркотичних засобів іншими особами, що за доводами захисника позитивно характеризує обвинуваченого та свідчить про відсутність його соціальної небезпеки, суд з урахування конкретних обставин даного кримінального провадження не може визнати такими, що свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора.

Оцінюючи доводи захисника відносно неправильної кваліфікацій дій обвинуваченого у обвинувальному акті, суд керується таким.

Докази у кримінальному провадженні досліджені лише частково.

У п. 33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к зазначено, що юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

В п. 41 зазначеної Постанови вказано, що вихід з нарадчої кімнати лише з метою надання потерпілому пропозиції висловитися про можливість застосування конкретної норми закону про кримінальну відповідальність поставить під сумнів неупередженість суду. Адже такі дії матимуть явно виражені ознаки висловлення судом ще до прийняття рішення по суті обвинувачення попередньої власної позиції щодо кваліфікації діяння.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та висновків щодо застосування норм права, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к, суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості надавати юридичну оцінку діяння, у вчиненні якого обвинувачується обвинувачений, зокрема надавати оцінку доведеності його вини та кваліфікації його дій, у тому числі в контексті розгляду питання про продовження дії запобіжного заходу.

Враховуючи наведене та положення КПК України, оцінку по суті доказам сторони обвинувачення та сторони захисту, тобто вирішення питання щодо доведення винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій, судом може бути здійснено виключно у вироку за наслідками дослідження усієї сукупності доказів, наданих сторонами кримінального провадження.

Також суд враховує, що будь-яка оцінка обґрунтованості пред`явленого обвинувачення, тобто оцінка доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та необхідності кваліфікації його дій за тими чи іншими статтями КК України, висловлена судом до моменту ухвалення вироку, може бути підставою для виникнення у тієї чи іншої сторони кримінального провадження сумнівів в об`єктивності та неупередженості головуючого судді.

Крім того, суд зауважує, що висновки відносно доведеності або недоведеності поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій, судом можуть бути зроблені виключно на підставі оцінки усієї сукупності наданих суду доказів, а не лише їх частини, яка досліджена на даний час.

За таких обставин суд на даній стадії судового провадженні відхиляє вказані вище доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого.

Наявність у обвинуваченого баби похилого віку, яка за його доводами потребує допомоги, не може бути визнана судом обставиною, яка свідчить, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, настільки зменшились, що їм можна запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Крім того, суд враховує, що вказані обставини, а саме наявність у обвинуваченого баби похилого віку, існували і на стадії досудового розслідування, тобто на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За таких обставин у суду відсутні підстави констатувати, що з`явились нові обставини, які свідчать про зменшення ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ураховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 15-ти тяжких злочинів та 1-го особливо тяжкого злочину, а також дані про його особу, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, кількість епізодів злочинної діяльності, в яких обвинувачується ОСОБА_7 , інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на строк до 24:00 годин 24.05.2024 року включно.

Відповідно, з наведених вище підстав суд відмовляє в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_7 , що він має право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 34, 183, 291, 314, 331, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні клопотання ОСОБА_7 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на більш м`який запобіжний захід відмовити.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_7 , на строк до 24:00 годин 24 травня 2024 року включно.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_7 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали в цій частині можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 27.03.2024 року о 15-10 год.

Суддя ОСОБА_1