Справа № 638/5806/24
Провадження № 1-кс/638/1356/24
УХВАЛА

Іменем України

29 березня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Комсомольське Зміївського району Харківської області, українця, громадянина України, який не працює, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, має інвалідність ІІІ групи, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса місця реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , раніше несудимого,

у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000412 від 27 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчим відділом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, за процесуального керівництва Ізюмської окружної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000412, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за фактом того, що 27.03.2024 о 13:00 до чергової частини СПД №1 Ізюмського РУП надійшло повідомлення (ЄО№642 від 27.03.2024) від чергового ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області (ЄО №1995 від 27.03.2024) до ч/ч надійшла заява від ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел.: НОМЕР_1 мешканця: АДРЕСА_1 , про те, що заявником в ніч з 26.03.2024 на 27.03.2024 поблизу с. Богуславка Ізюмського району Харківської області з залізничної лінії було здійснено крадіжку контактного дроту загальною вагою приблизно 100 кг.

27 березня 2024 року о 21:17 годині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України (час фактичного затримання 21:05 год).

27 березня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, яке вчинено за наступних обставин.

ОСОБА_4 , за попередньою змовою та спільно з ОСОБА_7 , приблизно о 19:40 год 26.03.2024, в ході досудового розслідування більш точного часу не встановлено, попередньо знаючи, що на ділянці залізниці - на території перегону «Олега Крючкова - Скоросний», поблизу с. Богуславка Борівської СТГ Ізюмського району Харківської області, над залізничною колією розташований контактний провід та несучий трос, так як ділянка залізниці на даний час, в зв`язку з воєнним станом не використовується, в темну пору доби, так як їх дії будуть не помічені, шляхом вільного доступу, діючи умисно, реалізуючи свій раніше виниклий умисел направлений на крадіжку чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом наживи, з метою незаконного збагачення, впевнившись що їх незаконні дії залишаться непоміченими іншими особами, шляхом вільного доступу, так як ділянка залізниці не огороджена, проникли на територію залізниці. Далі, на вищевказаній ділянці місцевості, продовжуючи свій злочинний намір, у період часу з 19:40 год по 21:30 год. ОСОБА_4 разом з ОСОБА_7 за допомогою заздалегідь заготовленого знаряддя - гвинторіза, в умовах воєнного стану, демонтували та таємно викрали контактний провід типу МФ-100 вагою 95,6 кг вартістю 63204,98 грн., та несучий трос ПБСМ-95 вагою 28,5 кг вартістю 14195,85 грн, що належить регіональній філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця». Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 заподіяли майнову шкоду AT «Укрзалізниця» на загальну суму 77400 гривень 83 коп.

29 березня 2024 року прокурор Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просила застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 діб.

В обґрунтування клопотання зазначила, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Його вина підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

При цьому, на переконання прокурора, застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 не може запобігти вказаним ризикам

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 проти клопотання заперечували, просили застосувати більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт за адресою місця проживання ВПО. Захисник зазначила, що усі ризики, зазначені прокурором, мають загальний характер, ґрунтуються на припущеннях. ОСОБА_4 визнає вину у вчиненні злочину та активно сприяє його розкриттю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши клопотання та матеріали, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, а також надані стороною захисту докази, суд дійшов наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Кримінальним процесуальним кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України.

Згідно статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, з усталеної практики ЄСПЛ вбачається, що існування обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які змогли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. При цьому, факти, які дають підставу для підозри, не мають бути такого ж рівня, як і ті, що обґрунтовують засудження особи, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Отже, обґрунтована підозра не передбачає наявності переконання «поза розумним сумнівом» щодо вчинення особою кримінального правопорушення. Однак, вона повинна ґрунтуватись на об`єктивних фактах, встановлених на підставі наданих стороною обвинувачення доказів.

Тобто суд зобов`язаний з`ясувати, чи є підстави обґрунтовано вважати, що ОСОБА_4 міг вчинити інкримінований йому злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України. При цьому, варто зазначити, що остаточна оцінка та кваліфікація конкретних діянь здійснюється судом під час розгляду справи по суті.

Досліджені в судовому засіданні докази, а саме: протокол огляду місця події від 27.03.2024, довідку про вартість майна від 28.03.2024, протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 27.03.2024, протокол огляду місця події від 27.03.2024 (в період часу з 15:14 год до 16:14 год), протокол слідчого експерименту від 28.03.2024, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 27.03.2024 та інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали та обставини вчинення злочину, суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування з розумною достатністю та вірогідністю існує пов`язаність підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням, оскільки для стороннього спостерігача прослідковується зв`язок між описаними діями та подіями, які відбулися, зокрема передача грошових коштів.

Надаючи оцінку наявності ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявністю яких обґрунтоване клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

У рішенні від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» (Заява №17283/02) Європейський суд з прав людини щодо застосування пункту 3 статті 5 Конвенції вказав, що після спливу певного проміжку часу існування лише обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання особи під вартою; до того ж такі підстави мають бути чітко наведені національними судами (пункт 60).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою («W v.Switzerland», Заява № 14379/88, 26 січня 1993 року).

Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Becciev v.Moldova» (Бекчієв проти Молдови), пункт 59).

Європейський суд з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Зазначеному відповідають положення ст. 178 КПК України, якою передбачено, що слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Дослідженням даних про особу підозрюваного встановлено, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має інвалідність ІІІ групи, неодружений, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, має зареєстроване місце проживання, фактично проживає за місцем реєстрації ВПО за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає разом з цивільною дружиною ОСОБА_9 , на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Зазначені обставини свідчать про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, які виконують роль стримуючого фактору щодо настання ризику переховування від слідства та суду.

Крім того прокурор не надав жодного доказу на підтвердження існування зазначеного ризику, зокрема відомостей, про вчинення підозрюваним дій, які би свідчили про неналежну процесуальну поведінку підозрюваного в минулому або у даному кримінальному провадженні, наявність у ОСОБА_4 намірів переховування або втечі.

Таким чином ризик переховування від правоохоронних органів та правосуддя не доведений прокурором в судовому засіданні, оскільки окрім тяжкості покарання, яким сторона обвинувачення обґрунтовує даний ризик, він не підтверджений жодним доказом, не доведено наявність низки інших релевативних факторів, які можуть підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, а доводи сторони обвинувачення спростовуються встановленими в судовому засіданні обставинами.

Також прокурором не доведено ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки матеріали клопотання, окрім формального посилання сторони обвинуваченням на цю обставину, не містять жодного доказу, які би підтверджували дане твердження, зокрема відомостей про притягнення у минулому ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, на переконання слідчого судді, прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик незаконного впливу на потерпілого, свідків, оскільки як вбачається з матеріалів клопотання, ОСОБА_4 відомі на даному етапі адреса місця проживання та засоби зв`язку свідків та представника потерпілого. Суд зазначає, що хоча під час досудового розслідування свідки вже допитані, однак статтями 23 та 224 КПК України передбачено процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. За таких обставин, існує ймовірність, що ОСОБА_4 може застосувати відносно свідків та представника потерпілого фізичний чи психологічний вплив з метою зміни показань у подальшому на свою користь. За таких обставин, ризик впливу на свідків існує поза розумним сумнівом.

Враховуючи наявність у ОСОБА_4 міцних соціальних зв`язків, а саме має місце постійного проживання, де проживає разом зі своєю родиною, стан здоров`я підозрюваного, зокрема наявність інвалідності ІІІ групи, а також те, що до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме цілодобовий домашній арешт, який, на думку суду, зможе забезпечити виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків та запобігти настанню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судом вирішувалося питання щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, однак встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема реальне існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать про неможливість запобігання настанню зазначеного ризику.

Враховуючи існування вищезазначених ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у злочині, у вчиненні якого підозрюється; враховуючи особу підозрюваного, суд вважає, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, а тому обирає для нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням обрання запобіжного заходу, що не пов`язаний з тримання під вартою, суд вважає за необхідне покласти на підозрюваного наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Слідчий суддя наголошує, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Керуючись ст. 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 372, 395 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000412 від 27 березня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 місяці до 27 травня 2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати за викликом до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілою з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання слідчому, прокурору свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 01 квітня 2024 року о 09 год 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1