Справа № 521/2194/24
Номер провадження:1-кс/521/567/24
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 лютого 2024 року м.Одеса
В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем ЗСУ військової частини НОМЕР_1 , на посаді старшини трюмної команди, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, переслідуючи умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та в порушення передбаченого «Положенням про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми якостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, незаконно придбав у невстановленому досудовому розслідуванню місці, бойові реактивну протитанкову ракету АТ-4, реактивну протипіхотну гранату BULSPIKE-AP та реактивну протитанкову гранату RPG-75M та почав їх носити та зберігати при собі за місцем тимчасового проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
У подальшому, у невстановлений під час досудового розслідування час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на збут вилученого з обігу майна без законних підстав, а саме наявної у нього реактивної протитанкової ракети АТ-4, реактивної протипіхотної гранати BULSPIKE-AP та реактивної протитанкової гранати RPG-75M, з метою реалізації свого злочинного наміру, запропонував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продати бойові припаси за 6000 доларів США, на що останній погодився та обумовив місце зустрічі, а саме: 29.01.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Після чого, 29.01.2024 року, о 10 годині 40 хвилин, ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного наміру на збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, а саме наявної у нього реактивної протитанкової ракети АТ-4, реактивної протипіхотної гранати BULSPIKE-AP та реактивної протитанкової гранати RPG-75M, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, прибув на заздалегідь обумовлене із ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , де, під час особистої зустрічі збув останньому наявні у нього реактивну протитанкову ракету АТ-4, реактивну протипіхотну гранату BULSPIKE-AP та реактивну протитанкову гранату RPG-75M за грошову винагороду 6000 доларів США.
Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за кваліфікуючими ознаками: придбання, носіння, зберігання, передача та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
В подальшому, ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, переслідуючи умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу та в порушення передбаченого «Положенням про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми якостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, у невстановленому місці, незаконно придбав предмети схожі на: три гранати Ф-1, дві гранати типу РГН, РПГ-22, набої калібру 5,45 у кількості 45 штук, магазинів до автомату чорного и коричневого кольорів в кількості п`ять штук, які заповнені набоями по 30 шт. у кожному магазині, АК-74 номер 810377621, АКМ номер 1971 УИ 6325, полімерний пакет, в якому знаходиться ремінь під автомат;
У подальшому, у невстановлений під час досудового розслідування час, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на збут вилученого з обігу майна без законних підстав, а саме предмети схожі на: три гранати Ф-1, дві гранати типу РГН, РПГ-22, набої калібру 5,45 у кількості 45 штук, магазинів до автомату чорного и коричневого кольорів в кількості п`ять штук, які заповнені набоями по 30 шт. у кожному магазині, АК-74 номер 810377621, АКМ номер 1971 УИ 6325, полімерний пакет, в якому знаходиться ремінь під автомат, з метою реалізації свого злочинного наміру, запропонував ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продати вказані предмети за 4000 доларів США, на що останній погодився та обумовив місце зустрічі, а саме: 19.02.2024 року за адресою: АДРЕСА_2 .
Після чого, 19.02.2024 року, о 11 годині 30 хвилин, ОСОБА_5 з метою реалізації свого злочинного наміру на збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, а саме предмети схожі на: три гранати Ф-1, дві гранати типу РГН, РПГ-22, набої калібру 5,45 у кількості 45 штук, магазинів до автомату чорного и коричневого кольорів в кількості п`ять штук, які заповнені набоями по 30 шт. у кожному магазині, АК-74 номер 810377621, АКМ номер 1971 УИ 6325, полімерний пакет, в якому знаходиться ремінь під автомат, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, прибув на заздалегідь обумовлене із ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_2 , де, під час особистої зустрічі збув останньому наявні у нього предмети схожі на: три гранати Ф-1, дві гранати типу РГН, РПГ-22, набої калібру 5,45 у кількості 45 штук, магазинів до автомату чорного и коричневого кольорів в кількості п`ять штук, які заповнені набоями по 30 шт. у кожному магазині, АК-74 номер 810377621, АКМ номер 1971 УИ 6325, полімерний пакет, в якому знаходиться ремінь під автомат за грошову винагороду 4000 доларів США.
Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за кваліфікуючими ознаками: придбання, носіння, зберігання, передача та збут бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
ОСОБА_5 19.02.2024 року було затримано в порядку ст.208 КПК України.
19.02.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто у придбанні, носінні, зберіганні, передачі та збуту бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні належними та допустимими доказами у їх сукупності, а саме: показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; матеріалами, які отримані за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; висновком судової експертизи №СЕ-19/116-24/1010-ВТХ від 12.02.2024 за результатами проведення судової вибухово-технічної експертизи, №СЕ-19/116-24/1011-ВТХ від 12.02.2024 за результатами проведення судової вибухово-технічної експертизи, довідками про категорію небезпечності виявлених вибухових матеріалів № 93, № 94, № 95, № 96, № 97 від 19.02.2024, протоколами затримання ОСОБА_5 від 19.02.2024, та іншими доказами у їх сукупності.
Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та перешкоджатиме кримінальному провадженню, під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК.
Захисник заперечувала проти задоволення клопотання, зазначивши, що слідчим не обґрунтовано, що саме тримання під вартою може запобігти ризикам, просила врахувати, що підозрюваний є учаснком бойових дій, має державні нагороди, одружений, має постійне місце проживання в орендованій квартирі, раніше не судимий, тому просила обрати цілодобовий домашній арешт з носінням електроного пристрою контролю. У випадку визначення розміру застави просила визначити її умежах, визначених вимогами КПК України, оскільки запропонований розмір у клопотанні є завеликим та підозрюваний не спроможний її сплатити.
Перевіривши та дослідивши надані матеріали до клопотання, заслухавши думки учасників процесу, суд вважає, що подане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадження, спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вимогами ч.2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1, ч.2 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Статтею 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
На стадії досудового розслідування слідчий суддя наділений лише повноваженнями на перевірку обґрунтованості підозри, яка за своїм змістом до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч.1 ст.276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.
При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
У матеріалах клопотання достатньо наявних даних, які указують на факти, що ОСОБА_8 міг вчинити вказане у клопотанні правопорушення і такі є переконливим для суду, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою. З наведених обставин, проводячи оцінку наданих суду матеріалів, доводів учасників процесу, слідчий суддя вважає, що підозра є обґрунтованою.
При вирішенні питання про ризики, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_8 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, військовослужбовець, підозрюється у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, що вказує на наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може вдатися до спроб переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України.
Згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.
Відтак, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, кількість вилученої зброї та боєприпасів, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, вимог наведеного законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів слідчим суддею не встановлено. Наявність у підозрюваного сім`ї, місця проживання, бойового досвіду та нагрод за військову службу на думку слідчого судді не зможуть забезпечити зменшення наведених ризиків.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави, слідчий суддя враховує не лише обсяг повідомленої підозри, а також і правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти»).
Відтак, з однієї сторони розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншої - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.
Розмір застави щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчинені тяжкого злочину визначається у межах від 20 (двадцяти) до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Проте, відповідно до ч.5 ст.182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно визначити розмір застави виходячи з тяжкості інкримінованого йому злочину та обставин його вчинення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, його особи та його матеріального становища, тому суд вважає, що розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 514760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень є достатнім.
Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 372 КПК України, слідчий суддя -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором відділу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб в межах строку досудового розслідування з триманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 18 квітня 2024 року включно.
Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 170 прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 514760 (п`ятьсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.
Підозрюваний ОСОБА_5 з дня визначення судом розміру застави може внести заставу на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області або забезпечити її внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду.
За умови внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до ст.194 КПК України будуть покладені обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Наслідком невиконання зазначених обов`язків є звернення застави в дохід держави і обрання до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або тримання під вартою.
Строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання до 18.04.2024 року включно.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1