Справа № 462/6462/22
провадження 1-кс/462/979/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року слідчий суддя Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження за №0001808 від 25.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

встановив:

Прокурор Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на речовий доказ, а саме: об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ:101), що на праві

приватної власності належить ОСОБА_4 шляхом заборони її відчуження та розпорядження.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує на те, що у провадженні відділу поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській областізнаходяться матеріали кримінального провадження №0001808 від 25.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням в ході допиту потерпілого ОСОБА_5 повідомив, що був власником помешкання АДРЕСА_1 . Зі слів потерпілого, з ОСОБА_6 він познайомився досить давно, орієнтовно в 1998 та після смерті усіх членів сім`ї ОСОБА_5 , остання час від часу відвідувала потерпілого. Як зазначив потерпілий, ОСОБА_6 повідомила останньому, що необхідно оформити йому субсидію по сплаті комунальних послуг та запропонувала свою допомогу, проте наголосила що необхідно оформити довіреність, за якою вона б могла від імені ОСОБА_5 оформити всі документи, необхідні для отримання субсидії. ОСОБА_5 на таку пропозицію погодився, надав довіреність та документи на квартиру з метою оформлення субсидії, проте незабаром дізнався, що належна йому квартира що в АДРЕСА_2 без його згоди та відома продана невідомим йому особам. Разом з тим, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомо що 06.10.2020 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 було проведено державну реєстрацію права власності, індексний номер: 54436650 на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101) квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири № 7115 виданого 06.10.2019, видавник приватний нотаріус ОСОБА_7 , за ОСОБА_8 . Окрім цього встановлено, що вказану квартиру, згідно договору купівлі продажу передано власником ОСОБА_5 від імені якого на підставі Довіреності, посвідченої ОСОБА_9 . приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 15.09.2020 за реєстровим № 771 діяла громадянка ОСОБА_6 .

Згідно проведеної в межах проведення досудового розслідування кримінального провадження почеркознавчої експертизи № СЕ-19/114-24/6448-ПЧ від 12.04.2024, підпис від імені ОСОБА_5 у графі Підпис:____ на зворотній стороні Довіреності від 15 вересня дві тисячі двадцятого року ОСОБА_5 , посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 ( зареєстрована в реєстрі за №771) виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Рукописний запис ОСОБА_5 у графі Підпис:____ на зворотній стороні Довіреності від 15 вересня дві тисячі двадцятого року ОСОБА_5 , посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (зареєстрована в реєстрі за № 771) виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою.

21.05.2024 року приміщення квартири АДРЕСА_1 , визнано в якості речового доказу по кримінальному провадженні № 0001808 від 25.12.2020.

Враховуючи вищевикладене, з метою недопущення відчуження, втрати, знищення, передачі обєкта нерухомого майна, що є об`єктом кримінально-протиправних дій та який визнаний речовим доказом, зважаючи на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину просить клопотання задовольнити та накласти арешт на визнану речовим доказом у кримінальному провадженні за №0001808 від 25.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ:101), що на праві приватної власності належить ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала в повному обсязі та просить його задовольнити.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення арешту майна, із врахуванням положень ч. 2 ст. 172 КПК України та з метою дотримання, визначених процесуальним законом, стислих строків розгляду такого роду клопотання, слід здійснити розгляд клопотання про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження за №0001808 від 25.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, здійснюватимуться перешкоди, а також майно може бути відчужене чи перереєстроване на інших осіб, що унеможливить досягнення мети арешту.

Дослідивши матеріали клопотання та докази, додані до такого, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.12.2020 за

№ 0001808 внесено відомості про кримінальне правопорушення із попередньою правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом надходження до Франківського ВП ГУ НП у Львівській області письмової заяви гр. ОСОБА_5 про те, що 17.09.2020 гр. ОСОБА_6 , перебуваючи у не встанволеному слідством місці, шляхом обману заволоділа документами щодо права власності на квартиру АДРЕСА_1 , після чого здійснила продаж вказаної квартири, чим спричинила матеріальну шкоду на загальну суму 711 250 грн.

Як вбачається із висновку експерта від 12.04.2024 за результатами проведеної почеркознавчої експертизи № СЕ-19/114-24/6448-ПЧ, підпис від імені ОСОБА_5 у графі Підпис:____ на зворотній стороні Довіреності від 15 вересня дві тисячі двадцятого року ОСОБА_5 , посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_10 (зареєстрована в реєстрі за № 771) виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою з наслідуванням його підпису.

Постановою старшого слідчого ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 про визнання речових доказів, приміщення квартири АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001808 від 25.12.2020.

Згідно актуальних відомостей витягу з Державного реєстру речових права на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за гр. ОСОБА_4

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 167, ч. 5 ст. 171 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Речовими доказами, відповідно до ст. 98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч. 2 ст. 167, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини зазначає, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

На переконання слідчого судді, дослідивши матеріали клопотання, втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном в цьому випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Відповідно до ст.16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності підчас кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведеної норми свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги наявність обгрунтованих підозр вважати, що вказане у клопотанні майно є об`єктом кримінально протиправних дій та має статус речового доказу, відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, а також враховуючи необхідність збереження речового доказу та недопущення можливості відчуження майна третім особам чи його знищення, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про арешт є обґрунтованим і таке слід задоволити.

Керуючись ст. 131, 132, 167, 170-173, 236, 309 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 про арешт майна, подане в рамках кримінального провадження за №0001808 від 25.12.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України задоволити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ:101), що на праві приватної власності належить гр. ОСОБА_4 , шляхом заборони її відчуження та розпорядження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали знаходиться у справі № 462/6462/22

Слідчий суддя ОСОБА_1