КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3115/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
Єдиний унікальний номер: № 761/9998/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року, -

за участю:

представника - ОСОБА_7 ,

прокурора - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000021, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України та накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , (повний перелік вилученого майна згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали).

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах власника майна ОСОБА_6 , в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, а відтак підлягає скасуванню.

Вказує, що вилучене під час проведення обушку майно не має жодного відношення до предмету кримінального провадження. Висновок слідчого судді про те, що вилучене майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України - не відповідає фактичним обставинам справи.

Апелянт зауважує, що оскільки ухвалою про надання дозволу на проведення обшуку на його вилучення не надано прямого дозволу, таке майно в силу вимог ч. 1 ст. 167, ч. 7 ст. 236 КПК України вважається тимчасово вилученим майном.

Крім того, прокурор не звернувся із клопотанням про арешт майна протягом 48 годин після його вилучення, а тому в силу вимог п. 3 ч. 1 ст. 169 та ч. 5 ст. 171 КПК України таке майно повинно бути повернуто особі, у якої було вилучене. Водночас, прокурор вже двічі звертався до слідчого судді з аналогічним клопотанням із пропущенням строку для такого звернення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника, який підтримав доводи поданої апеляційної скарги та просили її задовольнити в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000021 від 28.03.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. ч. 1, 2 ст. 204 КК України.

В ході досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні продавцю магазину кальянів «DHS» ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням у кримінальному проваджені встановлено, що невстановлені на даний час особи, організували на території Дніпропетровської області незаконне виготовлення підакцизних товарів - табаку для кальяну торгівельних марок «4:20» та «Unity» та їх збут через розвинену дистриб`ютерську мережу із використанням наступних Інтернет- сайтів, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_1 ://hookah--overs.com.ua/».

У подальшому зазначено, що невстановлені на даний час особи, організували на території Дніпропетровської області незаконне виготовлення підакцизних товарів - табаку для кальяну торгівельних марок «4:20» та «Unity» з поробленими марками акцизного податку.

Відповідно до показів свідка у кримінальному проваджені встановлено, що в:н через всесвітню мережу Інтернет через наступний сайт: « ІНФОРМАЦІЯ_2 та попередньою домовленістю із менеджером, для власних потреб, за рекомендацією друзів, придбав тютюн для кальяну торгівельних марок «4:20» ТІ Unity» у кількості по одній банці кожного найменування, кожна банка важить 100 грам, а саме 2 пластмасові банки чорного кольору круглої форми з тютюновою сумішу та назвою торгівельної марки «4:20 - мангустин, помело, грейпфрут» та «Unity - Персиковий чай» без марок акцизного податку та без інформації про виробника. У подальшому, вказані банки з тютюновими виробами доставлено на відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 та добровільно видані до протоколу допиту.

Також, проведеним оглядом всесвітньої мережи Інтернет сторінці (сайті) за електронною адресою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яким встановлено факт реалізації тютюну для кальяну торгових марок «4:20» та «Unity» різного найменування, смаку та ваги.

Крім того, висновком експертів за результатами проведення комплексної судової експертизи матеріалів, речовин та виробів і товарознавчої експертизи від 22.06.2023 № 16068/23-34/19695/23-53 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України встановлено, що надані на дослідження зразки являють собою «тютюн для кальяна» і є тютюновими виробами та маркування, наданих на дослідження тютюнових виробів, виконано з порушенням вимог законодавства та нормативно-правових актів, що регулюють їх відповідність вимогам затверджених і зареєстрованих у встановленому законодавством порядку нормативних документів, які діють в Україні та не відповідає Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», Закону України «Про захист прав споживачів» від 02.05.1991 року № 1023-ХІІ, Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» від 25.04.2019 року № VIII.

Крім того, висновком експертів за результатами проведення комплексної судової експертизи матеріалів, речовин та виробів і товарознавчої експертизи зід 15.12.2023 № 27452/23-34/28592/23-34/28828/23-53 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України встановлено, що надані на дослідження зразки являють собою «тютюн для кальяна» і є тютюновими виробами - виробами з тютюну для куріння кальяну.

Згідно матеріалів досудового розслідуванням зазаначено, що за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці кадастровий зомер :03:002:0027, розташовані виробничо-складські приміщення, ? псих здійснюється незаконне виготовлення та зберігання підакцизних товарів табаку для кальяну, електронних сигарет, рідин для наповнення електронних сигарет тощо) без відображення вказаних операцій в звітних та облікових елементах, які в подальшому транспортуються до місць їх реалізації через мережу магазинів на території Дніпропетровської області.

У період з 02.11.2023 року по 03.11.2023рік на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва було проведено обшук виробничо-складських приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено наступне, а саме:

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 20 літрів у кількості 50 штук з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним записом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині І опечатані контрольним талоном з підписами учасників);

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 35 літрів у кількості 15 штук з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним записом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині (опечатані контрольним талоном з підписами учасників);

- пластмасові пляшки об`ємом по 10 літрів у кількості 4 штук, які наполовину заповненні рідиною різного кольору, (опечатані контрольним талоном з підписами учасників);

- пластиковий короб з кришками та коробками з маркуванням «Misha Lebiga», «Dead Harse», «420», «Unity» так і без маркування, котрі опечатано у картонний короб у кількості 1 короб;

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 35 літрів у кількості 66 штук з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним записом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині (опечатані контрольним талоном з підписами учасників);

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 20 літрів у кількості 1 штука з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним записом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині ( опечатані контрольним талоном з підписами учасників);

- поліетиленові мішки у кількості 8 штук з речовиною коричневого кольору зовні схожі на тютюн, які опечатані контрольним талоном з підписами учасників;

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 20 літрів у кількості 37 штук з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним записом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині і опечатані контрольним талоном з підписами учасників);

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 40 літрів у кількості 5 штук з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним записом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині і опечатані контрольним талоном з підписами учасників);

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 35 літрів у кількості 50 штук з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним записом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині опечатані контрольним талоном з підписами учасників);

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 35 літрів у кількості 13 штук з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним записом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині І опечатані контрольним талоном з підписами учасників);

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 20 літрів у кількості 13 штук з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним : і::псом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині опечатано і контрольним талоном з підписами учасників);

- брендовані стрічки з маркуванням відомих брендів табака для кальяну марки «Misha Lebiga», «Dead Harse», «420», «Unity» та інші, які обліковані до сейф пакета №043584, №043582 та №043583;

- електронні ваги у кількості двох штук, які упаковано в картонні коробі з підписами учасників;

- пластикові коробки різного об`єму з кришками як з маркуванням «Misha Lebiga», «Dead Harse», «420», «Unity» так і без маркування, котрі опечатано у картонні короби у кількості 5 коробів з контрольними талонами з підписами учасників.

- картонні короби кількості 60 штук в середині яких знаходяться по 75 пластмасових коробок з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну по 100 грам кожна.

- картонні короби кількості 4 штук в середині яких знаходяться пластмасові коробки з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну

- картонні короби кількості 8 штук в середині яких знаходяться вакуумні пакети з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну

- пристрій для вакуумного упакування «Vacuum Packer» у кількості п`ять штук, котрі опечатані контрольним талоном з підписами учасників;

- пластмасові бочки синього кольору об`ємом по 20 літрів у кількості 4 штук з речовиною ззовні схожою на табак для кальяну з пояснювальним записом на кожній бочці із зазначенням запаху та смаку речовини всередині (опечатані контрольним талоном з підписами учасників).

07.11.2023 року вказані документи та речі визнано речовими доказами.

Крім того, отримано лист Державної податкової служби від 21.11.2023 року 14644/5/99-00-09-01-01-05 яким встановлено, що згідно бази даних Єдиного державного реєстру місць зберігання, відомості щодо внесення місць зберігання тютюнових виробів за адресою: АДРЕСА_1 до Єдиного державного реєстру місць зберігання ДПС не вносилися та ліцензій на виробництво тютюнових виробів за вищевказаною адресою ДПС не видавались.

18.03.2024 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000021, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України на майно, яке вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , (повний перелік вилученого майна приводиться у клопотанні).

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.03.2024 року зазначене клопотання прокурора було задоволено у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, слідчий зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Що стосується доводів представника стосовно пропуску стороною обвинувачення 48-годинного строку для звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, обшук було проведено на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з 02.11.2023 року по 03.11.2023 рік, якою прямо було надано дозвіл на вилучене виявленого в ході проведення обшуку майна. З огляду на це таке майно не є тимчасово вилученим.

Вказані відомості, що містяться у матеріалах провадження, засвідчують факт, що майно на яке прокурор просив накласти арешт не є тимчасово вилученим, а відтак Кримінально-процесуальним кодексом України непередбачено строків для звернення із клопотанням про накладення арешту майно, а отже спростовують доводи представника в цій частині, які в свою чергу не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно на яке накладено арешт в даному кримінальному проваджені відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий захід забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

А тому доводи автора апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, не є переконливими.

Інші доводи представника не є безумними підставами для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376,404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000021, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.03.2023 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 204 КК України та накладено арешт на майно, яке вилучене під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , (повний перелік вилученого майна згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали), - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

____________________ ______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4