Справа № 953/6270/22
Провадження № 1-кп/953/377/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000353 від 10.07.2022 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кушмурун Семиозерного району Кустанайської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, працюючого механіком ПАТ «ПОЛІЕМОС», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 286 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурори - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпіла - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_5

захисник обвинуваченого - ОСОБА_9

представник потерпілої - ОСОБА_10

цивільний відповідач - ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ»

у с т а н о в и в:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

1.1. 10.07.2022 приблизно о 14.30, ОСОБА_5 , керуючи особистим технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ-21099», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Мереф`янське шосе в Основ`янському районі м. Харкова з боку пр. Гагаріна в напрямку вул. Тернопільської. Під`їжджаючи по зазначеній вулиці до будинка, розташованого за адресою АДРЕСА_2 та намагаючись виконати правий для себе поворот до вказаного будинка, водій ОСОБА_5 не переконався в безпеці своїх дій, розпочав маневр праворуч, не надавши дороги електросамокату «Aspor», під керуванням ОСОБА_8 , що рухався в попутному для нього напрямку справа, створив для неї небезпеку, чим порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), згідно з яким: «п.10.1 - Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; та допустив зіткнення з вказаним електросамокатом «Aspor».

Унаслідок дорожньо-транспортної події постраждала водій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 12-14/247-А/22 від 08.09.2022, завдано тілесне ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого уламкового перелому верхньої третини лівої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки із зсувом.

Дії водія ОСОБА_5 , які виразилися в тому, що він, перед зміною напрямку руху свого автомобіля, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а саме електросамокату «Aspor», під керуванням ОСОБА_8 , яка рухалась в попутному для нього напрямку, допустив з ним зіткнення та заподіяв останній середньої тяжкості тілесне ушкодження, відповідно до висновків автотехнічних експертиз № СЕ-19/121-22/11677-ІТ від 22.09.2022, № СЕ-19/121-22/11678-ІТ від 22.09.2022, № СЕ-19/121-22/11679-ІТ від 23.09.2022, не відповідають вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з подією та її наслідками.

1.2. Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, а саме - порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін кримінального провадження.

2.1.1. Прокурор ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим, тому просив суд визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. При призначенні такого покарання прокурор просив врахувати відсутність обставин, передбачених ст.ст. 66, 67 КК. Цивільний позов ОСОБА_8 просив задовольнити у межах доведеності.

2.1.2. Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримала позицію прокурора, та просила визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК. Цивільний позов просила задовольнити з підстав, наведених в його обґрунтування.

2.1.3. Представник потерпілої ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначив про те, що у ході судового розгляду вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, повністю доведена, у зв`язку з чим, просив призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, задовольнити цивільний позов ОСОБА_8 у повному обсязі.

2.1.4. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, не визнав, просив його виправдати та відмовити у задоволенні цивільного позову ОСОБА_8 .

2.1.5. Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні також зазначив про невинуватість обвинуваченого та недоведеність стороною обвинувачення його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, та просив його виправдати.

2.2. Докази, надані стороною обвинувачення.

2.2.1. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000353 від 10.07.2022, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 1 ст. 286 КК /т. 1, а.с. 117/.

2.2.2. Рапорт ЖЄО № 6533 від 10.07.2022, згідно якого, 10.07.2022 о 17:01 зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 17.07.2022 о 15:20 за адресою: АДРЕСА_3 сталася ДТП, потерпіла ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діагноз: зчмт, сгм?, гематома лобної ділянки, закритий перелом кісток носу, вивих плечового суглобу зліва, забійна рана ділянки лицевого суглобу, заритий перелом 1го пальця правої кисті. За поясненнями потерпілої: їхала на самокаті, на неї здійснив наїзд автомобіль ВАЗ 21099, НОМЕР_1 /т. 1, а.с. 118/.

2.2.3. Протокол огляду місця ДТП від 10.07.2022 (зі схемою та фото таблицею) за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого, місцем ДТП є пряма горизонтальна ділянка з сухим асфальтобетонним покриттям для двох напрямків руху, шириною 11,8 м (5,95 м та 5,7 м), з нанесеною лінією повздовжньої розмітки для розділення зустрічних потоків транспорту. До проїзної частини праворуч примикає узбіччя, далі магазини; ліворуч примикає узбіччя, далі кладовище. Регулювання на цій ділянці та дорожні знаки відсутні. Загальний стан видимості дороги та видимість конкретної перешкоди + 200 м. На місці ДТП автомобіль та електросамокат знаходяться на правому узбіччі. Сліди шин, гальмування, наявність відокремлених від транспортного засобу частин та інших об`єктів відсутні. Автомобіль ВАЗ 21099, НОМЕР_1 , видимих пошкоджень не має; електросамокат «Aspor» має пошкодження у вигляді зчосів фарби на центральній частині керма. Згідно схеми, автомобіль ВАЗ 21099, НОМЕР_1 , розташований на правому узбіччі дороги під кутом у праву сторону в бік будинку АДРЕСА_2 . Протокол та схема підписані без зауважень ОСОБА_5 у присутності понятих /т. 1, а.с. 119-127/.

2.2.4. Висновок судово-медичної експертизи № 12-14/247-А/22 від 08.09.2022, згідно якого, у зв`язку із подією 10.07.2022 у потерпілої ОСОБА_8 мали місце ушкодження: синці і садна голови, садна грудної клітини, садна в області лівого ліктьового суглоба, забита рана першого пальця правої кисті відносяться до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (п. 2.3.2. «б», п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень); закритий уламковий перелом верхньої третини лівої плечової кістки в ділянці хірургічної шийки із зсувом відноситься до категорії ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я (п. 2.2.1. «а», «б», «в», п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень). Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися, могли утворитися в умовах ДТП при обставинах і в строк, вказаних у постанові слідчого /т. 1, а.с. 141-142/.

2.2.5. Протокол проведення слідчого експерименту від 16.08.2022 (з окремими схемами, складеними за поясненнями ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_8 ) за участю ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_10 , згідно якого, свідок ОСОБА_11 пояснила, що 10.07.2022 близько 14:30 вона рухалася в автомобілі ВАЗ 21099, НОМЕР_1 , по Мерефянському шосе в напрямку с. Бабаї, за кермом був її чоловік ОСОБА_5 . В цей час вона побачила, що з правого краю проїзної частини у попутному з ними напрямку рухається на елетросамокаті жінка. Вони її випередили, після чого, чоловік вирішив заїхати до магазину, розташованого з правого боку відносно проїзної частини. Він увімкнув сигнал правого повороту та почав маневрувати вправо, виконуючи поворот праворуч, щоб з`їхати з проїзної частини. В цей час відбулося зіткнення їх автомобіля та електросамокату, жінка на електросамокаті контактувала з правим боком автомобіля в районі правого бокового дзеркала заднього огляду. За поясненнями свідка, до зіткнення автомобіль рухався по проїзній частині в напрямку с. Бабаї по Мерефянському шосе на відстані 1,1 м від його правого габариту до краю проїзної частини справа (суцільної лінії) зі швидкістю 50 км/год. Електросамокат рухався у попутному з ним напрямку на відстані 0,3 м від суцільної лінії, що позначає край полоси руху проїзної частини. При цьому, відстань між суцільною лінією, що позначає край полоси руху проїзної частини, та краєм асфальтного покриття складає 0,6 м. За поясненнями свідка ОСОБА_11 , місце зіткнення автомобіля та електросамокату розташоване на відстані 11,5 м від найближчого краю будинку АДРЕСА_2 та на відстані 0,3 м від краю проїзної частини справа (краю асфальтного покриття) по напрямку руху транспортних засобів. Автомобіль розташований на відстані 0,1 м від переднього правого і 0,85 м від заднього правого коліс до краю проїзної частини справа (краю асфальтного покриття). Електросамокат до зіткнення гальмування не застосовував та не маневрував, рухався весь час прямо.

За поясненнями ОСОБА_5 , 10.07.2022 близько 14:30 він разом зі свідком ОСОБА_11 рухалися на автомобілі ВАЗ 21099, НОМЕР_1 , по Мерефянському шосе зі сторони м. Харкова в напрямку с. Бабаї. За кермом був він. Автомобіль рухався зі швидкістю 50 км/год, він це точно пам`ятає. Справа біля краю проїзної частини (за суцільною прямою, що позначає край проїзної частини) рухався електросамокат. Його автомобіль випередив електросамокат та продовжив рух. Після цього, він почав маневрувати вправо для того, щоб здійснити поворот праворуч та з`їхати на площадку до магазинів. Перед початком маневру, він увімкнув сигнал правого повороту. В момент виконання повороту праворуч він побачив, що в правий бік його автомобіля в районі переднього правого колеса та правого бокового дзеркала заднього огляду в`їхав сказаний електросамокат. Крім того, зауважив, що перед з`їздом автомобіля на узбіччя була яма, тому, після виконання ним маневру повороту праворуч та перед заїздом автомобіля на узбіччя, він майже практично зупинив його. ОСОБА_5 також повністю підтвердив покази свідка ОСОБА_11 .

За поясненнями потерпілої ОСОБА_8 10.07.2022 близько 14:30 вона рухалася на електросамокат по Мерефянському шосе зі сторони пр.. Гагаріна в напрямку с. Бабаї зі швидкістю 25 км/год, вона це точно пам`ятає. Вона рухалася біля правого краю проїзної частини за суцільною лінією що позначає край проїзної частини. У цей у попутному з нею напрямку рухався по проїзній частині автомобіль ВАЗ, який несподівано почав виконувати маневр повороту направо, в результаті чого сталося зіткнення автомобіля та електросамокату. До зіткнення вона не маневрувала та гальмування не застосовувала. ОСОБА_8 також погодилася із показами ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_11 щодо механізму ДТП. Проте, за її поясненнями до початку виконання маневру повороту направо автомобіль рухався на відстані 0,9 м від його правого габариту до краю проїзної частини справа (суцільної лінії, що позначає край проїзної частини) /т. 1, а.с. 143-150/.

Згідно схеми, складеної за поясненнями ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_11 , автомобіль ВАЗ 21099, НОМЕР_1 , в момент зіткнення (позначка 4) знаходиться під правим кутом по відношенню до узбіччя дороги в напрямку будинку № 1 по вул. Тернопільській /т. 1, а.с. 150/.

Згідно схеми, складеної за поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , автомобіль ВАЗ 21099, НОМЕР_1 , в момент зіткнення (позначка 4) знаходиться під правим кутом по відношенню до узбіччя дороги в напрямку будинку № 1 по вул. Тернопільській /т. 1, а.с. 149/.

2.2.6. Протокол проведення слідчого експерименту від 01.09.2022 (зі схемою) за участю потерпілої ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_12 , згідно якого, останній пояснив, що 10.07.2022 близько 14:30 він знаходився на вул. Мерефянське шосе у м. Харкові. У цей час він бачив, що по вказаній вулиці зі сторони пр. Гагаріна у напрямку с. Бабаї рухається електросамокат біля правого краю проїзної частини, а по проїзній частині у попутному напрямку його випередив автомобіль ВАЗ 21099, який після цього почав виконувати маневр повороту праворуч, не пропустивши електросамокат, сталося зіткнення, від якого жінка на електросамокаті з`їхала в яму на узбіччі та впала на асфальт. Автомобіль ВАЗ 21099 рухався по Мерефянському шосе зі сторони пр. Гагаріна у напрямку с. Бабаї на відстані 0,5 м від його правого габариту до краю проїзної частини справа. Електросамокат рухався на відстані 0,4 м від його лівого габариту до суцільної лінії, що позначає край проїзної частини. Місце зіткнення автомобіля та електросамокат розташоване на відстані 0,4 м від суцільної лінії, що позначає край проїзної частини, та на відстані 12,9 м від краю будинку АДРЕСА_2 . Електросамокат до зіткнення гальмування не застосовував та не маневрував. Автомобіль різко почав знижувати швидкість та маневрувати праворуч, з`їзжаючи на праве узбіччя, не надавши дорогу електросамокату /т. 1, а.с. 151-155/.

Згідно схеми, місце зіткнення знаходиться на відстані 0,4 м від суцільної лінії, що позначає край проїзної частини, та на відстані 12,9 м від краю будинку АДРЕСА_2 /т. 1, а.с. 155/.

2.2.7. Висновок судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-22/11677-ІТ від 22.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України (за показами ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 ), згідно якого, у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 ПДР (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху); технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з ДТП.

У даній дорожній обстановці водій електросамокату ОСОБА_8 повинна була діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди). За відсутності вихідних даних про те, яким є уповільнення електросамокату при екстреному гальмуванні, подальша технічна оцінка дій водія ОСОБА_8 експертним шляхом не проводилася /т. 1, а.с. 156-158/.

2.2.8. Висновок судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-22/11678-ІТ від 22.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України (за показами свідка ОСОБА_12 ), згідно якого, у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 ПДР; технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з даною ДТП.

У даній дорожній обстановці водій електросамокату ОСОБА_8 повинна була діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР. За відсутності вихідних даних про те, яким є уповільнення електросамокату при екстреному гальмуванні, подальша технічна оцінка дій водія ОСОБА_8 експертним шляхом не проводилася /т. 1, а.с. 160-162/.

2.2.9. Висновок судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-22/11678-ІТ від 23.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України (за показами потерпілої ОСОБА_8 ), згідно якого, у даній дорожній обстановці водій автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 ПДР; технічна можливість запобігання даної ДТП для водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з даною ДТП.

У даній дорожній обстановці водій електросамокату ОСОБА_8 повинна була діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР. За відсутності вихідних даних про те, яким є уповільнення електросамокату при екстреному гальмуванні, подальша технічна оцінка дій водія ОСОБА_8 експертним шляхом не проводилася /т. 1, а.с. 164-166/.

2.2.10. Покази потерпілої ОСОБА_8 , яка допитана у судовому засіданні пояснила, що 10.07.2022 приблизно о 15 годині вона їхала додому з роботи, з району Одеської у с. Жихар на технічно справному електросамокаті. Рухалася вона по краю проїзної частини по асфальту за білою лінією зі швидкістю приблизно 20 км/год, не порушуючи ПДР. Боковим зором побачила легкову машину красного кольору, яка її «підрізала», з`їзжаючи з дорожнього покриття та повертаючи праворуч. При наближенні автомобіля до неї, вона почала кричати «тормози», проте почула удар в ліву руку в районі ліктя, який вивернувся у іншу сторону, тобто зіткнення транспортного засобу фактично відбулося з нею. Від болю миттєво втратила свідомість та сам момент падіння на дорожнє покриття не пам`ятає. Удар в ліву руку прийшовся правим дзеркалом заднього огляду автомобіля під керуванням водія ОСОБА_5 Отямилася, лежачи на трасі обличчям вниз, тільки після приїзду швидкої допомоги. На місці її падіння на асфальті залишилася пляма крові. Зазначає, що є досить спортивною людиною, займалася фізичними вправами, та могла просто так впасти з електросамокату. ОСОБА_8 стверджує, що обвинувачений після скоєння ДТП просив її не звертатися до правоохоронних органів із відповідною заявою, та пропонував грошову допомогу на лікування. Проте, до теперішнього часу нічого не відшкодував, та навіть ставив питання її чоловіку про відшкодування вартості пошкодженого дзеркала заднього виду автомобіля.

На обґрунтування доводів цивільного позову зазначила, що у зв`язку із ДТП вона втратила звичайні життєві звички, втратила роботу, пов`язану із мілкою моторикою, втратила здоров`я, стала особою з інвалідністю 3 (третьої) групи та тепер потребує пожиттєвої реабілітації і прийому лікарських препаратів.

2.2.11. Покази свідка ОСОБА_11 , яка допитана у судовому засіданні пояснила, 10.07.2022 близько 14:30 вони з чоловіком рухалися в автомобілі ВАЗ 21099, НОМЕР_1 , по Мерефянському шосе в напрямку с. Бабаї. За кермом був її чоловік ОСОБА_5 , а вона сиділа на передньому сидінні поряд з ним. В цей час вона побачила, що з правого краю проїзної частини у попутному напрямку рухається на електросамокаті жінка, це була потерпіла ОСОБА_8 .Вони проїхали повз неї та випередили. Вони мали намір заїхати до магазину, що знаходився праворуч на з`їзді з проїзної частини, для чого чоловік вирішив повертати праворуч та включив правий поворот. Рухалися дуже повільно, оскільки на краю проїзної частини знаходилася яма, тому проїхати швидше було неможливо. Водій електросамокату напрямок руху не змінювала, причини її падіння вона не знає та моменту падіння особисто не бачила, контакту автомобіля з електросамокатом не відчула. Після падіння водія ОСОБА_8 вони з`їхали з дороги, та чоловік викликав швидку допомогу. Повністю підтримала покази, надані нею під час проведення слідчого експерименту 16.08.2022.

2.2.12. Покази свідка ОСОБА_12 , який допитаний у судовому засіданні пояснив, що 10.07.2022 близько 14:30 він знаходився на вул. Мерефянське шосе у м. Харкові у кафе фастфуд. У цей час він побачив, що по вказаній вулиці зі сторони пр. Гагаріна у напрямку с. Бабаї біля правого краю проїзної частини рухається електросамокат, а по проїзній частині у попутному напрямку руху його випередив автомобіль ВАЗ 21099, який почав виконувати маневр повороту праворуч, не пропустивши електросамокат та, так кажучи, «підрізав» його. Водій електросамокату вилетіла на асфальт. Безпосередньо зіткнення автомобіля та електросамокату він не бачив. Повністю підтримав покази, надані ним під час проведення слідчого експерименту 01.09.2022.

2.2.13. Покази експерта ХНДЕКЦ МВС України ОСОБА_13 , який допитаний у судовому засіданні надав роз`яснення висновкам судових авто технічних експертиз № СЕ-19/121-22/11677-ІТ від 22.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України (за показами ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_11 ), № СЕ-19/121-22/11678-ІТ від 22.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України (за показами свідка ОСОБА_12 ), № СЕ-19/121-22/11678-ІТ від 23.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України (за показами потерпілої ОСОБА_8 ), зазначивши про те, що усі три висновки судових експертиз встановлюють у діях водія автомобіля ВАЗ 21099 ОСОБА_5 невідповідність вимогам п. 10.1 ПДР, і які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку із даною ДТП. Крім того, відсутність додаткових вихідних даних про те, яким є уповільнення електросамокату при екстреному гальмуванні, ніяким чином не впливає на механізм ДТП та експертну оцінку дій водія ОСОБА_5 та причинно-наслідковий зв`язок між його діями та наслідками, які настали внаслідок порушення ним вимог п. 10.1 ПДР. Також, не впливає на оцінку дій ОСОБА_5 наявність/відсутність факту зіткнення автомобіля та електросамокату, а також необхідність огляду транспортних засобів для встановлення механізму ДТП.

2.3. Докази надані стороною захисту.

2.3.1. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що 10.07.2022 він разом із дружиною ОСОБА_11 рухалися в автомобілі ВАЗ 21099, НОМЕР_1 , по Мерефянському шосе в напрямку с. Бабаї. При наближенні до с. Жихар, за 100 м до повороту праворуч він зупинився на крайній правій до узбіччя смузі руху, включив правий сигнал повороту, роздивляючись дорогу для того, що б з`їхати, оскільки на краю дорожнього покриття була яма, та почав наближатися до узбіччя. В цей час він почув жіночий крик, жінка проїхала на самокаті та через 5 м впала біля забору вздовж дороги. Як до цього рухалася жінка він бачив, випередивши її. Швидкість руху його автомобіля була приблизно 50 км/год, а електросамокату приблизно 20 км/год. Він вийшов із автомобіля, допоміг їй та викликав швидку допомогу. По приїзду швидкої, почув від жінки претензії з приводу того, що він її збив автомобілем. Після того, як лікар швидкої сказав про те, що ситуація серйозна, і її потрібно госпіталізувати, він викликав поліцію. ОСОБА_5 вважає, що потерпіла ОСОБА_8 сама вскочила у яму на краю дорожнього покриття, та його вини у цьому немає. Вважає, що свідку ОСОБА_12 можливо здалося, що він її «підрізав». Своєї причетності до ДТП не визнав у повному обсязі, у зв`язку з чим, просив залишити цивільний позов ОСОБА_8 без задоволення.

2.4. Документи, що характеризують обвинуваченого.

2.4.1. Копія паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_5 .

2.4.2. Вимога «УІАП» ГУНП в Харківській області від 12.09.2022 про відсутність відомостей про притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності.

2.4.3. Довідка КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 18.10.2022 про те, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога не перебуває.

2.4.4. Довідка КНП «Обласний психоневрологічний диспансер» ХМР від 18.10.2022 про те, що ОСОБА_5 впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався.

2.4.5. Досудова доповідь від 20.01.2023, складена відносно обвинуваченого ОСОБА_5 уповноваженим органом з питань пробації Харківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, за висновком якої, проблемними питаннями, на які повинні бути спрямовані заходи впливу, є невизнання вини. Аналіз інформації про обвинуваченого свідчить про низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень ймовірної небезпеки для суспільства і виправлення останнього можливо без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень обвинуваченим.

2.5. Оцінка наданих сторонами кримінального провадження доказів.

2.5.1. Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

2.5.2. Дослідивши у судовому засіданні надані стороною обвинувачення та захисту докази, суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.

2.5.3. За приписами п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Із матеріалів кримінального провадження слідує, що до проведення слідчого експерименту були відсутні дані про те, що саме ОСОБА_5 є винуватцем ДТП. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_5 була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин дорожньо-транспортної пригоди і в такий спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права. При цьому слід зазначити, що він не стверджував, що винний у ДТП та взагалі не надавав ніякої оцінки своїм діям. Крім того, слідчий експеримент проведено з метою відтворення обставин дорожньо-транспортної пригоди, а не одержання від свідка ОСОБА_5 викривальних показань. Експертиза, за якою було встановлено, що саме дії ОСОБА_5 призвели до кримінально-караних наслідків, мала місце вже після проведення слідчого експерименту.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо визнання протоколу слідчого експерименту від 16.08.2022 зі свідком ОСОБА_5 недопустимим доказом на підставі п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК є неспроможними.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 345/522/16-к (провадження № 51-2869км18).

2.5.4. Крім наведеного, слід звернути увагу на те, що у ході судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 змінив свої покази, що суттєво відрізняються від тих, що надані ним на стадії досудового розслідування.

Термін «показання» в контексті ч. 4 ст. 95 КПК використовується для позначення відомостей, які надаються в судовому засіданні під час судового провадження. Правило, закріплене в цій нормі, має застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійному процесуальному джерелу доказів за вимогами ст. 95 цього Кодексу.

Водночас, метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю свідка слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення таких відомостей, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Якщо відомості повідомлено підозрюваним, обвинуваченим, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, зокрема протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати. Отже, показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта, за його волею та вільним волевиявленням. До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Відповідно до нормативного змісту засади безпосередності (ст. 23 КПК) суд досліджує докази безпосередньо з метою встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, де протокол слідчого експерименту є предметом оцінки суду за правилами, визначеними ст. 94 цього Кодексу. Отже, протокол слідчого експерименту після його оцінки судом із точки зору належності, допустимості й достовірності набуває значення судового доказу.

Таким чином, у цьому випадку відсутні підстави для ототожнення показань та протоколу слідчого експерименту, які є окремими процесуальними джерелами доказів для встановлення обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні відповідно до ст. 91 КПК.

Крім того, той факт, що в судовому засіданні ОСОБА_5 змінив свої показання, не є підставою для визнання протоколу слідчого експерименту недопустимим доказом, оскільки слідчий експеримент та показання є окремими процесуальними джерелами доказів.

Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 16.08.2024, проведеного за участю ОСОБА_5 на місці вчинення злочину, останній детально розповідав про обставини ДТП. Вказану слідчу дію було проведено за його добровільною згодою.

Таким чином, в силу положень ст. 26 КПК, суд не вбачає підстав визнавати надані державним обвинуваченням недопустимими, оскільки вони зібрані у порядку, встановленому КПК, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом також встановлено, що вони є достовірними та достатніми, оскільки не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

2.5.5. Також, суд не приймає до уваги доводи сторони захисту стосовно неповноти судового розгляду, що виразилося у відсутності у матеріалах кримінального провадження низки судових експертиз, оскільки обставини ДТП - механізм ДТП, відповідність дій водія транспортного засобу у даній дорожній ситуації технічним вимогам ПДР, наявність у водія технічної можливості запобігти пригоді з моменту виникнення небезпеки, відповідність з технічної точки зору дій водія вимогам ПДР, а також причинно-наслідковий зв`язок між діями водія та ДТП, установлюються експертом шляхом проведення судової автотехнічної експертизи, яка і була проведена у межах даного кримінального провадження. За висновками таких експертиз, у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 ПДР; технічна можливість запобігання даної ДТП для водія визначалася виконанням ним вимог п. 10.1 ПДР, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру. У даній дорожній обстановці в діях водія ОСОБА_5 вбачаються невідповідності вимогам п. 10.1 ПДР, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з даною ДТП.

Інші доводи і заперечення сторони захисту на такий висновок суду не впливають.

2.5.6 При доведеності винуватості ОСОБА_5 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» враховує правову позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18, ЄДРСР № 74777387) та від 04.07.2018 у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17, ЄДРСР № 75286445). Зокрема, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

2.5.7. Отже, надані стороною обвинувачення докази, які зібрані під час досудового розслідування та вказані в розділі 2.2. (пункти 2.2.1. - 2.2.13.), як і надані покази у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 доводять беззаперечно (поза розумним сумнівом), що останній вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Разом із цим, суд оцінює критично доводи сторони захисту стосовно виправдання обвинуваченого та вважає неправдивими покази ОСОБА_5 , оскільки вони повністю спростовуються дослідженими у ході судового розгляду доказами. Таким чином, суд вважає, що надані вони з метою уникнення обвинуваченим кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Пом`якшуючі обставини - це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним кримінального правопорушення й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.

Відповідно до ст. 66 КК до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу кримінального правопорушення і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.

З огляду на обставини кримінального провадження та поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та на стадії досудового розслідування, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК, судом не встановлено.

3.2. При цьому, судом не встановлено обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК класифікуються, як нетяжкий злочин; особу винного, який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працевлаштований, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має зареєстроване та фактичне місце проживання, раніше не судимий; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

4.3. У судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК, підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому статтею 69 КК, не встановлено.

4.4. Також, судом не встановлено підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому статтею 69-1 КК.

4.5. З урахуванням викладених вище обставин у кримінальному провадженні, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 286 КК у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

4.6. Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007).

4.7. Разом із цим, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, суд виходить з того, що призначення покарання із застосуванням приписів ст. 75 КК пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.

Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК, тощо; індивідуалізація покарання Ї конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати ККС Верховного Суду від 19.04.2022 (№ 51-536кмо20).

За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватися під час призначення покарання, досудової доповіді від 20.01.2023 Харківського районного відділу № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, складеної відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливо без ізоляції від суспільства шляхом прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

4.8. Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: (1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; (2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, суд може додатково покласти такі обов`язки: (1) попросити публічно або в іншій формі пробачення у потерпілого; (2) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; (3) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу); (4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою; (5) пройти курс лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; (6) дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, обмеження спілкування, пересування та проведення дозвілля.

Так, суд, діючи відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 76 КК, покладає на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК та вважає їх необхідними та достатніми для його виправлення.

5. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

5.1. За змістом ст. 22 ЦК, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦПК).

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК, ч. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК)

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Предметом цивільного позову, заявленого потерпілою ОСОБА_8 у межах даного кримінального провадження є вимога про стягнення шкоди, заподіяної її життю та здоров`ю внаслідок ДТП з ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», як страховика цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу - ВАЗ 21099, р.н. НОМЕР_1 , та обвинуваченого ОСОБА_5 .

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України від 18.11.2021 № 1909-IX «Про страхування» (далі - Закон № 1909-ІХ) страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 980 ЦК предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1. Закону № 1961-IV).

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (ст. 23.1. Закону № 1961-IV).

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (ст. 24.1. Закону № 1961-IV).

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (ст. 24.2. Закону № 1961-IV).

Якщо страховику не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті (ст. 24.3. Закону № 1961-IV).

Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю (ст. 26-1 Закону № 1961-IV).

Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

5.2. Докази, надані стороною обвинувачення на обґрунтування цивільного позову ОСОБА_8 до ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», ОСОБА_5 про стягнення шкоди, заподіяної життю та здоров`ю внаслідок ДТП.

5.2.1. Виписка із медичної карти хворого № 8342 від 11.07.2022 про находження потерпілої ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» у період часу з 10.07.2022 по 11.07.2022 із діагнозом забій м`яких тканин голови, грудної клітини, закритий перелом шийки лівого плеча з відривом, садни верхніх кінцівок /т. 1, а.с. 37-38/.

5.2.2. Виписка із медичної карти хворого № 1468 від 04.08.2022 про находження потерпілої ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні в КНП «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» ХМР у період часу з 13.07.2022 по 04.08.2022 із діагнозом закритий уламковий перелом головки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків. ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. ГХ ІІ ст. СН І ст. /т. 1, а.с. 39/.

5.2.3. Консультативний висновок ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка» НАМН № 855411 від 03.10.2022, згідно якого, внаслідок встановленого діагнозу: наслідки перелому шийки та голівки лівої плечової кістки, що зрісся після метало остеосинтезу; привідна контрактура лівого плеча, змішана контрактура передпліччя; больовий синдром, порушення функції правої верхньої кінцівки, - потерпіла ОСОБА_8 потребує комплексного реабілітаційного лікування /т. 1, а.с. 34/

5.2.4. Довідка МСЕК форми № 167/о про визнання потерпілу ОСОБА_8 . інвалідом від 25.10.2022 /т. 1, а.с. 41/.

5.2.5. Висновок лікаря-рентгенолога КНП «Міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» ХМР від 27.10.2022, згідно якого, при КТ-дослідженні лівого плечового суглобу потерпілої ОСОБА_8 маються КТ-ознаки консолідуючого перелому плечової кістки. МОС /т. 1, а.с. 35/.

5.2.6. Виписка із медичної карти хворого № 2694 від 17.11.2022 про находження потерпілої ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні в КНП «Харківська міська клінічна багатопрофільна лікарня № 25» ХМР у період часу з 01.11.2022 по 17.11.2022 із діагнозом уламковий перелом головки лівої плечової кістки, що зростається, на фоні МОС пластиною. Стан після видалення металоконструкції. Посттравматичний екзостоз головки лівої плечової кістки. Посттравматичний артроз лівого плечового та лівого ключично-акроміального суглобів І-ІІ ст. Посттравматична змішана контрактура лівого плечового суглобу. Травматична нейропатія nervus axillaris. Атонічний підвивих головки лівої плечової кістки /т. 1, а.с. 40/.

5.2.7. Витяг з медичної карти хворого № 351 від 20.12.2022 про находження потерпілої ОСОБА_8 на стаціонарному лікуванні в КНП «Міська лікарня № 1» у період часу з 06.12.2022 по 20.12.2022 з діагнозом після травматична привідна контрактура лівого плеча, змішана контрактура лівого передпліччя внаслідок перенесеного перелому шийки та голівки лівої плечової кістки, що зрісся після метало остеосинтезу (10.07.2022 травма невиробнича), атонічний підвивих головки лівої плечової кістки; стійкий та виражений больовий синдром; виражені порушення функції лівої верхньої кінцівки. Змішана (після травматична, компресійно-ішемічна) груба нейропатія лівого пахвого нерву з ураженням заднього вторинного пучка плечового сплетіння; не груба аксональна нейропатія лівого променевого нерву, ст. тривалого загострення, виражені клінічні прояви зі стійкими та вираженими больовим та набряковим синдромами; грубим обмеженням рухової функції /т. 1, а.с. 187/.

5.2.8 Фіскальні чеки від 12.07.2022 на суму 305,70 грн, від 13.07.2022 на суму 237,85 грн, від 13.07.202 на суму 06,00 грн, від 13.07.2022 на суму 16700,00 грн, від 16.07.2022 на суму 121,00 грн, від 18.07.2022 на суму 70,45 грн, від 19.07.2022 на суму 377,95 грн, від 20.07.2022 на суму 187,80 грн, від 25.07.2022 на суму 93,90 грн, від 28.07.2022 на суму 66,30 грн, від 28.07.2022 на суму 275,00 грн, від 01.08.2022 на суму 335,70 грн, від 01.11.2022 на суму 48,50 грн, від 03.11.2022 на суму 16,00 грн, від 03.11.2022 на суму 250,40 грн, від 03.11.2022 на суму 151,90 грн, від 03.11.2022 на суму 44,50 грн, від 04.11.2022 на суму 220,80 грн, від 04.11.2022 на суму 151,90 грн, від 04.11.2022 на суму 530,00 грн, всього на загальну суму 20191,65 грн. - на придбання ліків, послуг та товарів медичного призначення /т. 1, а.с. 42-47/.

5.2.9. Довідка МСЕК № 682688 серії 12 ААВ від 15.02.2023 про встановлення потерпілій ОСОБА_8 3 (третьої) групи інвалідності /т. 1, а.с. 185/.

5.3. Ретельно дослідивши у сукупності надані документи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог цивільного позову ОСОБА_8 до ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», ОСОБА_5 про стягнення шкоди, пов`язаної з лікуванням, оскільки на виконання вимог ст. 24.1. Закону № 1961-IV стороною обвинувачення не надано жодного документу, який би обґрунтовував необхідність здійснення саме тих витрат на лікування, що зазначені у фіскальних чеках, а також доводив причинно-наслідковий зв`язок між здійсненими витратами та наслідками ДТП.

5.4. За відсутності підстав для здійснення страховиком ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, суд зазначає про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_8 до ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» про стягнення моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із ушкодженням здоров`я, що узгоджується із положеннями ст. 26-1 Закону № 1961-IV.

5.5. Разом із цим, статтею 23 ЦК передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В силу положень п. 9, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача. При заподіянні особі моральної шкоди обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд також виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз і його визначення не піддається математичним формулам.

Виходячи із установлених судовим розглядом обставин у справі, досліджених документів, наданих на підтвердження позовних вимог, а також позиції обвинуваченого ОСОБА_5 , як на стадії досудового розслідування, так і на стадії судового розгляду, суд дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову ОСОБА_8 , та стягнення з ОСОБА_5 на її користь у відшкодування моральної шкоди 200000 (двісті тисяч) грн.

Доводи і заперечення цивільних відповідачів ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» та ОСОБА_5 на такий висновок суду не впливають.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Процесуальні витрати.

Процесуальні витрати, понесені на залучення експерта при проведенні:

судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-22/11677-ІТ від 22.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України у сумі 755,12 грн;

судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-22/11678-ІТ від 22.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України у сумі 755,12 грн;

судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-22/11678-ІТ від 23.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України у сумі 755,12 грн, відповідно до положень ч. 2 ст. 124 КПК, слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

6.2. Заходи забезпечення кримінального провадження.

6.2.1. Запобіжний захід.

Захід забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не застосовувався.

Ураховуючи те, що під час підготовчого судового засідання та судового розгляду кримінального провадження клопотань про застосування запобіжного заходу від прокурора на розгляд суду не надходило, підстав, передбачених ст. 177 КПК, для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 7, 100, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік, який обчислюється з моменту проголошення вироку.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, - не застосовувати.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 про стягнення шкоди, заподіяної життю та здоров`ю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_8 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована та фактично проживає: АДРЕСА_4 у відшкодування моральної шкоди 200000 (двісті тисяч) грн.

Процесуальні витрати, понесені на залучення експерта при проведенні судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-22/11677-ІТ від 22.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України у сумі 755,12 грн; судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-22/11678-ІТ від 22.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України у сумі 755,12 грн; судової авто технічної експертизи № СЕ-19/121-22/11678-ІТ від 23.09.2022 ХНДЕКЦ МВС України у сумі 755,12 грн, стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Суддя - ОСОБА_1