Справа № 462/5812/15-к
провадження 1-в/462/59/24
У Х В А Л А

21 лютого 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

встановив:

Адвокатом ОСОБА_4 подано до суду клопотання про скасування арешту з майна, в якому він просить скасувати арешт на 1/3 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36/, а також квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20729239/, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Клопотання мотивоване тим, що 09.06.2017 ухвалою Залізничниго районного суду м.Львова закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення. Однак, при постановленні даної ухвали судом не скасовано накладений арешт на нерухоме майно ОСОБА_5 . Просить клопотання задовольнити.

Прокурор у судовому засіданні не заперечила щодо скасування арешту нерухомого майна.

Адвокат ОСОБА_4 подав суду заяву про розгляд клопотання про скасування арешту майна без його та власника майна участі.

Відповідно до абзацу 2 ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

З огляду на викладене, вважаю за можливе проводи розгляд клопотання у відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Суд, заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши матеріали кримінальної справи №462/5812/15-к, приходить до наступного висновку.

В Залізничному районному суді м. Львова перебувало кримінальне провадження №0002227 від 10.07.2014 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 191 ч.2, ст. 191 ч.3 КК України.

Судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 13.02.2015 на 1/3 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36/, а також квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20729239/, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , накладено арешт.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 09.06.2017 кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.191, ч.3 ст.191 КК України закрито у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення.

Ухвала суду набрала законної сили.

Згідно п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен окрім іншого, вирішити питання щодо того, як належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Питання щодо скасування арешту, а саме з 1/3 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36/, а також квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20729239/, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , судом не вирішувалось.

Відповідно до ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

З огляду на вище вказане, є доцільним звернення до основоположних принципів законності, верховенства права та недоторканності права власності, які вимагають вирішення питання про скасування арешту майна і поновлення права власності особи, яке після завершення кримінального провадження обмежується в даному випадку безпідставно.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що на даний час відпала потреба у застосуванні арешту на майно, суд приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 131, 132, 174 КПК України,суд-

постановив:

Клопотання про скасування арешту - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 13.02.2015 на 1/3 житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36/, а також на квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 /реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 20729239/, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя:

.