ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1124/19 Номер провадження 11-кп/814/782/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників -адвокатів ОСОБА_8 ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0001714, за апеляційними скаргами: адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_10 з доповненнями на вирок Київського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року, відносно

- ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, українця, гр. України, освіта середня, не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, відповідно до ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Вироком Київського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років. Вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з 20 серпня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 1510,10 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_10 , 19.08.2019, близько 18 год., знаходився спільно із своїм братом ОСОБА_12 в приміщенні житлового будинку за місцем проживання, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , де між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на ґрунті давнішніх особистих неприязних відносин виникла сварка, так у ОСОБА_10 виник умисел на заподіяння умисного вбивства свого брата ОСОБА_12 .

ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на вказаному місці, маючи умисел на умисне вбивство ОСОБА_12 , взявши до рук дерев`яний предмет, схожий на биту, який знаходився в кімнаті будинку, та наніс множинні удари по тілу та голові ОСОБА_12 . Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_12 помер на місці.

Справа вже була предметом апеляційного та касаційного розгляду.

У поданих апеляційних скаргах:

В апеляційній скарзі ОСОБА_11 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить вирок суду скасувати у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого поза розумним сумнівом та закрити провадження за відсутністю в діянні складу злочину.

В обґрунтування доводів апеляції її захисник зазначає, що під час надання правової оцінки діям ОСОБА_10 , суд першої інстанції не встановив обставини, які підтверджують доводи про наявність нападу, а саме агресивного, насильницького посягання з боку потерпілого, що викликало невідкладну необхідність заподіяння шкоди здоров`ю останньому.

Вказує також на те, що судом неправильно вирішено питання про спрямованість умислу обвинуваченого і наявність в його діях необхідної оборони. Зазначає адвокат також і на недопустимості всіх доказів через відсуніть доручення слідчому на здійснення досудового розслідування.

Обвинувачений ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам по справі та порушенням вимог кримінального процесуально закону та закрити провадження за відсутністю в його діях складу злочину.

Зазначає, що слідчий суддя Шишацького районного суду Полтавської області поставився до нього упереджено та не враховував його пояснення. Після затримання він утримувався у нелюдських умовах і йому були спричинені тілесні ушкодження.

Київський районний суд м. Полтава під час розгляду справи ставився до нього упереджено, йому було відмовлено у допиті свідків у провадженні, судово-медичних експертів. Колегією суддів не було розглянуто жодного відео щодо їх належності та допустимості. Вважає , що колегією суддів надана неналежна оцінка показанням свідка. Вказує, що шляхом тримання під вартою він був позбавлений можливості збирання доказів щодо своєї невинуватості, під час проведення експертизи був відсутній його захисник. Зазначає також про упереджене ставлення до нього як слідчих, прокурорів так і суду та застосування щодо нього недозволених методів слідства.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2022 року вирок суду першої інстанції - залишено без змін.

Обвинуваченим ОСОБА_10 була подана до Верховного Суду касаційна скарга на вирок Київського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2022 року.

Постановою Верховного Суду від 11 липня 2023 року зазначену касаційну скаргу - задоволено частково. Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2022 року щодо ОСОБА_10 скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

У зв`язку з цим, апеляційний суд здійснює новий розгляд кримінального провадження з урахуванням вказівок Верховного Суду, які є обов`язковими при новому розгляді справи відповідно до положень ч.2 ст.439 КПК України.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги, дослідивши докази, які не були дослідженні, вивчивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, з урахуванням вказівок Верховного Суду колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтвердженні доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до ст. 94 КПК України.

Докази винуватості ОСОБА_10 , на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені судом відповідно до статей 86, 87, 94 КПК України та належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданий, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину та виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість, доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, які мають відношення до події та яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин, лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення, або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення, поза розумним сумнівом, недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів.

Єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, сформульовані законодавцем у частині 1 статті 91 КПК, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно з частиною 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до статті 115 КК України - передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З об`єктивної сторони умисне вбивство характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між вказаними діяннями та наслідком.

З суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Основною версією заподіяння смерті своєму брату, обвинувачений висуває, вчинення щодо нього насильства з боку брата, який перебував при цьому в стані алкогольного сп`яніння. При цьому, ОСОБА_10 не заперечує, що саме ним були спричинені всі тілесні ушкодження, які і потягли смерть брата. ОСОБА_10 , стверджував, що лише захищався від протиправних дій потерпілого.

Правовими підставами регламентуючими право особи на самозахист від протиправних посягань є ч. 3 ст. 27 Конституції України, за якою кожен має право захищати своє життя і здоров`я від протиправних посягань, а також ч. 1 ст. 36 КК України за якою під необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Правові рекомендації з цього питання, викладені і в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону». За ними суду слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. При розгляді справ даної категорії суди повинні з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина 3 статті 36).

Необхідна оборона характеризується двома елементами: вчинення особою суспільно небезпечного посягання та необхідністю його негайного відвернення або припинення.

З встановлених фактичних обставин вбачається, що в даному випадку відсутні будь-які ознаки посягання на обвинуваченого з боку його брата, які хоча б в якійсь мірі вказували на наявність ознак необхідної оборони.

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 суду пояснили, що вони свідками події не були, про обставини злочину їм стало відомо, коли патрульні прибули на місце злочину. Щодо свідка ОСОБА_15 , обставини стали відомі зі слів сусідів, очевидцем події не була.

Допитаний свідок ОСОБА_16 , повідомив, що знаходився під час події на подвір`ї домогосподарства ОСОБА_10 , проте самої події не бачив, зазначає, що після того як ОСОБА_10 вийшов з будинку, повідомив, що вбив брата ОСОБА_12 .

Повторний допит свідка ОСОБА_16 , на чому наполягав обвинувачений та його захисник і сам свідок зазначаючи в своєму зверненні, яке було подано до Полтавського апеляційного суду від 21.02.2024 року, колегія суддів вважає недоцільним, оскільки даний свідок допитувався судом першої інстанції. Так слід враховувати позицію касаційної інстанції, в якій зазначається на обов`язковому допиті свідка ОСОБА_17 .

Так, допитаний в ході перегляду апеляційних скарг свідок ОСОБА_17 надала пояснення, щодо братів. Зазначала, що ОСОБА_12 регулярно вживав алкогольні напої, відсутність бажання працювати, статурою брати були однакові. ОСОБА_17 , під час допиту в судому засіданні зазначила, що 19 серпня 2019 року свідком події не була, тільки через декілька днів прибула на місце події.

Враховуючи позицію касаційної інстанції, колегія суддів додатково дослідила при розгляді справи в апеляційній інстанції протокол обшуку від 20.08.2019 року, проведеного за місцем проживання ОСОБА_10 , протоколу огляду з місця події з фото-таблицею від 20.08.2019 року, висновком судово-медичного експерта №174 А, протокол огляду CD диска від 11.10.2019 року, протокол проведення слідчого експерименту від 23.10.2019 року, висновки судово-імунологічних експертиз №1010 та №1012, висновок судово-психіатричної експертизи №384 від 11.09.2019 року.

Так, докази визнаються такими, що одержані незаконним шляхом, коли їх збирання й закріплення відбулося з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінальним процесуальним законодавством порядку або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Отже, умовами допустимості доказів є: одержання фактичних даних із належного процесуального джерела, одержання фактичних даних належним суб`єктом; одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; належне оформлення джерела фактичних даних.

З дослідженого апеляційним судом висновка судово-медичної експертизи №174 А (а.с.64-68 т.2), було встановлено, що причиною смерті ОСОБА_10 стала тупа травма голови, що призвела до виникнення крововиливів у м`які тканини голови, у м`яку мозкову оболонку, перелому кісток черепа та ускладнились набряком речовини головного мозку. Крім того, експертом зазначено, що враховуючи тяжкість черепно-мозкової травми зазвичай відбувається втрата свідомості, а тому експерт вважає малоймовірним можливість потерпілого самостійно здійснювати які-небуть дії, також слід зазначити, що враховуючи характер, кількість та анатомічну локалізацію, виявлених у гр. ОСОБА_12 , експерт зазначає, що вона не могла утворитися при його падінні з висоти власного росту на площину або випуклу поверхню, як з наданням прискорення так і без. Також слід зазначити, що було виявлено етиловий спирт в крові та сечі гр. ОСОБА_12 , а саме 4.7 проміле, що свідчить, що в момент смерті знаходися в тяжкому ступені алкогольного сп`яніння.

Згідно запису судового засідання від 19.10.2021 року, експерт ОСОБА_18 був допитаний Полтавським апеляційним судом, підтвердив висновок та наголосив, що тілесні ушкодження були спричиненні одномоментно, виключає побиття іншими особами, крім обвинуваченого ОСОБА_10 .

Досліджуючи висновки судово-психіатричної експертизи №384 (а.с.144 т.2), згідно якими вбачається, що ОСОБА_10 , будь якими хронічними психічними захворюваннями не страждає, не виявлено ознак тимчасових розладів психічної діяльності. ОСОБА_10 може усвідомлювати свої дії та керуватися ними. На момент вчинення інкримінованого діяння, ОСОБА_10 не перебував у стані фізіологічного афекту або в іншому особливому емоційному стані, який би міг суттєво вплинути на його свідомість, поведінку. Щодо висновків судово-імунологічних експертиз №1010 та №1012, судом встановлено, що кров потерпілого ОСОБА_12 належить до АВ 11 групи, якій властиві антиген А та ізонемаглютинін анти-В. Кров підозрюваного ОСОБА_10 належить до цих критеріїв, тобто кров виявлена на футболці, шортах, трусах, двох фрагментах тканини, та змивах може належати як потерпілому ОСОБА_12 , так і обвинуваченому ОСОБА_10 .

З дослідженого колегією суддів, протоколу проведення слідчого експерименту від 23.10.2019 року (а.с.130-136), вбачається що обвинувачений розповів та відобразив обставини події, які відбувалися 19.08.2019 року, які підтверджують висунуте йому обвинувачення.

Відповідно до протоколу обшуку від 20.08.2019 року (а.с.6-17), вбачається, що за місцем фактичного проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні однієї з кімнат був виявлений труп ОСОБА_12 , який знаходився в лежачому стані на спині. Щодо протоколу з місця події з фото-таблицями від 20.08.2019 року(а.с.23-27), вбачається, що в ході якого на відстані близько 20 метрів від господарської будівлі було виявлено дерев`яну биту світло-коричневого кольору з округлими краями чітко виявленим руків`ям, загальною довжиною 80 сантиметрів. Від верхнього краю бити майже по усій площині маються нашарування речовини бурого кольору. Згідно протоколу огляду CD диска від 11.10.2019 року (а.с.88-90) вбачається, під час огляду диска, на якому записаний аудіозапис із повідомленням ОСОБА_10 про вчинення ним кримінального припорошення, а саме вбивства свого брата ОСОБА_12 19.08.2019 року.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , та апеляційної скарги з доповненнями ОСОБА_10 , аналізуючи через призму наявності в діях ОСОБА_10 підстав на вбивство, колегія суддів виходить з наступного.

Апеляційні скарги не містять обґрунтованих доводів відсутності вини обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення, а лише повторюють пред`явлене обвинувачення ОСОБА_10 .

Згідно статті 115 КК передбачає відповідальність за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхнім стосункам.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинених діянь.

З фактичних обставин вбачається, що обвинуваченому були нанесені численні удари у життєво важливих органів, йому були спричинені досить тяжкі ушкодження, зокрема переломи ребер, переломи кісток черепа. Згідно протоколу огляду трупа від 20.08.2019 року (а.с.72-81 т.2) аналізуючи фото-таблиці із тілом загиблого ОСОБА_12 свідчить, що йому були нанесені численні удари по різним частинам тіла і в тому числі в голову, що і послугувало причиною смерті. Для того щоб спричинити такі тілесні ушкодження, нападник мав і застосовував значну силу, сторонні предмети, а не тільки руки, стиснуті в кулак.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_10 , що його перебування під вартою і відсутність можливості особисто збирати докази, нівелює їх як допустимі, колегія суддів не погоджується з даним доводом, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.178 КПК України, запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження і в даному провадженні він був застосований правомірно. Обвинувачений був забезпечений захисником і відповідно мав можливість через спілкування із ним збирати будь-які докази та надавати їх слідчому, заявляти клопотання слідчому щодо витребування доказів, тощо.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Щодо доводів апеляційної скарги захисника, а саме, недопустимості всіх доказів у справі через те, що на його думку, слідчий не мав процесуальних повноважень у вказаному провадженні, суд відхиляє дані доводи, матеріалів кримінального провадження свідчить, що досудове розслідування здійснювалось належною процесуальною особою.

Відповідно до ст.39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений, серед іншого, визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих; здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого.

Щодо доводів в апеляційній скарзі ОСОБА_10 , щодо упередженості суду першої інстанції, суд відхиляє дані доводи. Судом першої інстанції всі клопотання, які заявлялись стороною захисту, розглядались колегією суддів у відповідності до вимог КПК, всі заяви обвинуваченого про відвід і колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для висновку, що судовий розгляд здійснено неповноважним або упередженим судом.

Також, щодо доводів в апеляційній скарзі, а саме перевірки заяви обвинуваченого з приводу застосування до нього недозволених методів слідства, то за результатами проведеної ДБР перевірки було встановлено, що відсутній склад злочину в діях посадових осіб національної поліції.

На думку колегії суддів, виходячи зі змісту обвинувачення, необхідно окремо вказати, що призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання характеризується посередньо, те що він не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, якою суд визнав вчинення злочину щодо особи з якою перебував у сімейних відносинах.

Таким чином, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, безпосередньо дослідив надані сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_10 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них у їх сукупності та взаємозв`язку та дійшов правомірного висновку про те, що вони підтверджують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого злочину.

Колегія суддів вважає, що обране обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Встановивши відсутність порушень істотних вимог норм кримінального процесуального закону, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , та обвинуваченого ОСОБА_10 з доповненнями та скасування рішення суду першої інстанції щодо обвинувачення ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_10 з доповненнями залишити - без задоволення.

Вирок Київського районного суду м. Полтава від 07 травня 2020 року відносно ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі 3-х місяців з моменту проголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

СУДДІ: _______________________________ ОСОБА_2

________________________ ОСОБА_3 ____________________ ОСОБА_4