П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року

м. Київ

справа № 332/3282/22

провадження № 51-1368км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_11 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000374, за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Верхній Березів Косівського району Івано-Франківської області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

1. 02 лютого 2023 року Заводський районний суд м. Запоріжжя засудив ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 414 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; постановив стягнути зі ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 500 000 грн на відшкодування моральної шкоди та 4 839,64 грн на користь держави в рахунок процесуальних витрат.

Вироком установлено, що ОСОБА_11 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 в званні молодший сержант, 28 серпня 2022 року, перебуваючи на бойових позиціях поблизу с.Новомиколаївка Пологівського району Гуляйпільської ОТГ Запорізької області, достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, та правила поводження зі зброєю, діючи зі злочинною недбалістю, порушив ці правила, а саме без дозволу командира, зарядив закріплений за ним автомат АКС- 74У НОМЕР_3 , опустивши перевідник вогню донизу у положення «ОД», за рукоятку відвів затворну раму назад, відпустив рукоятку затворної рами, дославши таким чином патрон до патронника, поставив автомат на запобіжник та почав зберігати його в такому режимі.

У подальшому, 28 серпня 2022 року, близько 21:20, перебуваючи в спальній кімнаті домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , достовірно знаючи правила поводження зі зброєю, діючи зі злочинною недбалістю, зберігаючи закріплений за ним автомат АКС-74 НОМЕР_3 в бойовому положенні, взяв його в руки, опустивши перевідник вогню донизу у положення «ОД», направляючись до виходу з будинку за вказаною адресою та тримаючи автомат у руках, а палець на спусковому гачку, вдарився правим плечем об дверну коробку, через що спустив курок з бойового взводу, внаслідок чого здійснив один постріл у вхідні двері, за якими стояв солдат ОСОБА_12 , в результаті чого останній отримав одне проникаюче наскрізне кульове вогнепальне поранення в область грудей та одне проникаюче сліпе кульове вогнепальне поранення лівого передпліччя, що призвело до смерті потерпілого через розриви внутрішніх органів та масивну крововтрату.

2. 12 грудня 2023 року Запорізький апеляційний суд залишив без задоволення апеляційні скарги ОСОБА_11 , його захисника та представника потерпілої, а вирок місцевого суду - без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

3. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не погоджуючись з рішеннями, постановленими у кримінальному провадженні, ставить вимогу про їх зміну в частині призначеного його підзахисному покарання. Просить призначити ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст. 75 КК.

4. На обґрунтування зазначеної вимоги наводить такі доводи:

4.1. судом не взято до уваги, що злочин було вчинено в районі ведення бойових дій. ОСОБА_11 щойно повернувся з бойових позицій до місця відпочинку, яке знаходиться у десятикілометровій зоні до лінії фронту і таке поводження зі зброєю продиктовано та безпосередньо пов`язане саме з виконанням завдань в районі ведення бойових дій. Умови, в яких опинився Скільський, та його мотиви щодо захисту себе та своїх побратимів від ворога спонукали його тримати зброю у бойовій готовності. Суд апеляційної інстанції також не зважив, що під час обрання судом покарання такі обставини не були враховані, однак мають суттєве значення для справи та свідчать про меншу суспільну небезпечність ОСОБА_11 , що з огляду на ч. 2 ст.66 КК є обставиною, яка пом`якшує покарання;

4.2. призначаючи покарання, суди не зважили на те, що ОСОБА_11 неодноразово звертався до командування Збройних Сил України (далі - ЗСУ) з клопотанням надати йому можливість продовжувати захищати Батьківщину та проходити службу у бойових частинах ЗСУ, оскільки має досвід військової служби, брав участь в АТО у 2014-2015 роках на Донбасі та з перших днів вторгнення рф добровольцем продовжив захищати Батьківщину;

4.3. не враховано судами і те, що пп. «в» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачає звільнення з військової служби у зв`язку з набранням законної сили вироком, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі та позбавлення військового звання. Однак звільнення від відбування покарання надало б ОСОБА_11 можливість продовжити служити, захищаючи Батьківщину, що передбачено п. 246 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008;

4.4. відповідно до ч. 4 ст. 76 КК нагляд за особами, звільненими від відбування покарання, здійснюють, окрім іншого, щодо засуджених військовослужбовців - командир військової частини, однак суд не зважив на такі альтернативні норми законодавства та допустив порушення вимог кримінального закону не застосувавши ст. 75 КК.

5. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 заявив вимогу змінити судові рішення щодо ОСОБА_11 та призначити йому покарання із застосуванням статей 69, 75 КК.

6. На обґрунтування зазначеної вимоги наводить такі доводи:

6.1. суди не врахували обставин вчиненого кримінального правопорушення, оскільки перебуваючи безпосередньо в зоні бойових дій, де існує постійна загроза несподіваного нападу ворога, ОСОБА_11 не розрядив свій автомат та перебуваючи у будинку, де відсутнє освітлення, у темну пору доби, з урахуванням несподіваної появи потерпілого, зіткнувся з перешкодою, здійснив постріл та влучив у нього внаслідок рикошету. Суб`єктивні обставини справи полягають у тому, що ОСОБА_11 пішов на шум із зарядженою зброєю, вважаючи, що поряд вороги, однак у темряві зіткнувся з перешкодою та стався постріл, при цьому потерпілого засуджений не бачив і зброю на нього не направляв;

6.2. з урахуванням того, що ОСОБА_13 брав участь в АТО під час звільнення Донбасу; добровільно пішов до лав ЗСУ під час повномасштабного вторгнення рф; під час досудового розслідування та розгляду справи у суді неодноразово просив надати йому можливість захищати Батьківщину, суди відповідно до ч. 2 ст.66 КК мали визнати обставиною, що пом`якшує покарання, участь ОСОБА_11 у відсічі повномасштабній збройній агресії рф;

6.3. ОСОБА_11 характеризується виключно з позитивної сторони за місцем мешкання, приймає участь у громадському та політичному житті суспільства, неодноразово нагороджувався відзнаками Президента України за участь в АТО, має подяки і грамоти від державних установ та громадських організацій. У справі є клопотання військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 та командування цієї частини про звільнення Скільського від призначеного покарання;

6.4. призначене судом покарання не є необхідним для виправлення ОСОБА_11 та попередження вчинення ним нових злочинів, бо він не має намір їх вчиняти, а хоче в подальшому захищати Батьківщину. Тому йому необхідно призначити покарання із застосуванням статей 69, 75 КК.

7. У запереченнях представниця потерпілої просить залишити касаційні скарги захисників без задоволення, а судові рішення - без зміни. Вважає, що ОСОБА_11 визнав вину з розкриттям обставин справи під тиском доказів, однак не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого, а більшість його дій щодо вибачення перед потерпілою та щире каяття є самі по собі лише створенням формальних умов для мінімізації справедливого покарання. Не погоджується представниця і з тим, що ОСОБА_11 сприяв розкриттю злочину, оскільки після вчиненого злочинного діяння втік з місця події та переховувався від слідства, приховуючи стан алкогольного сп`яніння. Крім того, ОСОБА_11 відмовився давати показання як підозрюваний, а після оголошення підозри за ч. 1 ст. 115 КК почав повідомляти обставини, які виправдовували його за цією статтею.

8. У запереченнях на касаційні скарги потерпіла ОСОБА_8 зазначає, що з пояснень ОСОБА_11 убачається, що він умисно допускав порушення правил поводження зі зброєю та усвідомлював, що це створює небезпеку оточуючим. Через дії ОСОБА_11 настали незворотні наслідки у вигляді смерті людини, що відповідно до Конституції України є найвищою соціальною цінністю. Заперечуючи доводи, зазначені у касаційних скаргах захисників про те, що ОСОБА_11 виконував бойове завдання та не розрядив зброю, у зв`язку з перебуванням у зоні бойових дій, потерпіла апелює до того, що засуджений вже повернувся з позиції та перебував на відпочинку, про що зазначає у своїх поясненнях. Разом із цим, потерпіла вважає, що ОСОБА_11 визнав вину з розкриттям обставин справи лише під тиском доказів, які не оспорював у суді, тобто обрав позицію захисту, яка відповідає інтересам засудженого. При цьому ОСОБА_11 майже пів року не просив вибачення та не вчинив жодних дій для відшкодування збитків, що не свідчить про його щире каяття. Потерпіла просить касаційні скарги захисників залишити без задоволення, а судові рішення без зміни.

9. Прокурор ОСОБА_14 у запереченнях на касаційні скарги захисників зазначає, що дійсно злочин вчинено в с. Новомиколаївки, де неподалік розташовувалися позиції ЗСУ, проте їх точне місце не вказувалось з міркувань безпеки. Однак на час вчинення протиправного діяння ця місцевість не мала статусу територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані) станом на 10 серпня 2022 року. Із огляду на зазначене, вважає, що для засудженого перебування у цьому населеному пункті не може бути виправданням чи пом`якшуючою обставиною порушення правил поводження зі зброєю. Разом із цим, прокурор звертає увагу суду на те, що Скільський хоча і визнав цивільний позов, однак за реальної можливості для цього не виконав дій, спрямованих на його виконання: ні самостійно, ні через своїх захисників. Суди повною мірою врахували обставини справи, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, які пом'якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наслідки, а саме смерть потерпілого та правомірно не застосували статті 69 та 75 КК. Просить судові рішення залишити без зміни, а касаційні скарги - без задоволення.

10. Прокурор ОСОБА_5 заперечує проти задоволення касаційних скарг. Просить залишити без зміни судові рішення, оскільки вважає, що призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого. Не вбачає підстав для застосування статей 69, 75 КК. Його заперечення є аналогічними запереченням прокурора ОСОБА_14 .

Позиції учасників судового провадження

11. Прокурор та представник потерпілої заперечували проти задоволення касаційних скарг та просили рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

12. Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

13. За правиламич. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

14. Захисники у касаційних скаргах не оспорюють висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК.

Щодо доводів про неврахування судами під час призначення покарання обставин вчинення кримінального правопорушення.

15. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

16. Обираючи засудженому покарання, суд повинен урахувати також ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

17. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, призначив ОСОБА_11 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 414 КК, покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, тобто в межах санкції цієї статті: від 2 до 10 років.

18. Колегія суддів погоджується з покаранням, призначеним судом, оскільки він урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, дані про особу засудженого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, визнав вину, характеризується позитивно за місцем проживання, має подяки та грамоти від Державних установ та громадських організацій. По службі характеризується посередньо. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Відсутні обставини, які обтяжують покарання. Врахували суди також встановлені фактичні обставини злочину, вчиненого з необережності, а також наслідки у вигляді смерті потерпілого.

19. Доводи захисників про неврахування конкретних обставин справи під час призначення покарання, а саме те, що засуджений перебував безпосередньо в зоні бойових дій; умови та мотиви, які призвели до порушення правил поводження зі зброєю, є неспроможними, оскільки ці обставини були враховані судами. Засуджений не оспорював їх та йому було роз`яснено право щодо порядку оскарження судового рішення з огляду на правила ст. 349 КПК. Разом із цим такі доводи є по суті оспорюванням фактичних обставин кримінального провадження та неповноти судового розгляду, зокрема надання іншої, ніж надали суди, оцінки встановленим обставинам. Окрім цього, захисники не зазначають як перебування у зоні бойових дій впливає на вид та розмір покарання.

20. У зв`язку з цим колегія суддів наголошує на тому, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ч. 1 ст. 433 КПК).

21. Водночас, перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо ОСОБА_11 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів уважає, що суди дотримались загальних засад призначення покарання, яке є достатнім для виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

22. Посилання захисників на те, що в обстановці, в якій перебував засуджений, було правомірним тримати зброю у бойовій готовності, є лише їх припущенням та вільним викладенням обставин з можливим розвитком подій. Фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті і не оспорювані засудженим, не свідчать про те, що засудженому під час відпочинку після повернення з бойових позицій щось загрожувало. Не має у справі і даних про те, що місце вчинення злочину ( АДРЕСА_2 ) перебувало у зоні бойових дій чи під окупацією ворога.

Щодо доводів про неврахування судами обставин, які пом`якшують покарання

23. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 зазначає, що місце вчинення злочину, обстановка, в якій перебував його підзахисний, та мотиви, якими він керувався під час порушення правил поводження зі зброєю, має бути по суті визнано обставиною, яка пом`якшує покарання. Пов`язує поведінку та дії ОСОБА_11 з його станом після повернення з позицій та намаганням захистити себе та своїх побратимів. Однак такі доводи є лише припущенням того, що саме в цей час могла була конкретна загроза, яка змусила ОСОБА_11 тримати зброю у бойовій готовності.

24. Окрім того, з викладених в обвинувальному акті фактичних обставин вчинення злочину видно, що саме порушення правил поводження зі зброєю призвело до летального наслідку - загибелі людини. Відтак вважати, що особа діяла у правомірний спосіб та вимушено порушила правила поводження зі зброєю, підстав не має.

25. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 зазначає, що участь ОСОБА_11 у 2014-2015 роках у звільненні Донбасу під час АТО та у відсічі повномасштабній збройній агресії рф є обставиною, що пом`якшує покарання, однак дані про це суд хоча і не визнав такою обставиною, але врахував під час призначення покарання.

26. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття ОСОБА_11 у вчиненні злочину, його активне сприяння у розкритті злочину і врахував їх, призначаючи покарання.

Щодо підстав застосування статей 69 та 75 КК

27. Відповідно до ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

28. Застосування ст. 75 КК належить до дискреційних повноважень суду, який вправі прийняти одне з двох альтернативних рішень: призначити винній особі покарання з реальним відбуттям або звільнити від його відбування з випробуванням залежно від наявності підстав для висновку про можливість виправлення особи без виконання заходу примусу. Застосування згаданого кримінально-правового інституту є не обов`язком, а правом суду.

29. Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що суди неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність та неправомірно не застосували ст. 75 КК, є неспроможними, виходячи з такого.

30. Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_11 покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст.12 КК є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, згідно довідки військово-лікарської комісії є придатним до військової служби, за місцем служби характеризується посередньо, за місцем проживання - з позитивної сторони, неодноразово нагороджувався відзнаками Президента України, має подяки та грамоти від Державної прикордонної служби України, Яблунівської селищної ради, сільського голови, Косівського районного військового комісаріату, Української Греко-Католицької Церкви, Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос». Згідно з колективним зверненням військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_11 характеризується позитивно.

31. Також судом враховані встановлені фактичні обставини злочину, вчиненого з необережності, його наслідки у вигляді смерті людини, ставлення обвинуваченого до скоєного, позицію потерпілої та призначено покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою ОСОБА_11 визнано винуватим.

32. Суд мотивував належним чином своє рішення та зазначив, що не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК, оскільки покарання у виді позбавлення волі є співмірним з вчиненим злочином та достатнім для виправлення особи і попередження вчинення ним нового злочину.

33. Апеляційний суд надав відповіді на доводи, що є аналогічними доводам касаційної скарги захисника ОСОБА_9 , зазначивши, що фактичні обставини та ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_11 злочину та його наслідки, а саме смерть потерпілого, який також був військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, а також те, що за місцем служби обвинувачений характеризується не виключно з позитивного боку, свідчать на користь висновку суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_11 лише в умовах ізоляції від суспільства.

34. Суд апеляційної інстанції вказав, що клопотання від Середньоберезівської Станиці Братства ОУН-УПА, а також звернення військовослужбовців, на які покликається сторона захисту, про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності, не спростовують висновків про призначення реального покарання.

35. Бажання ОСОБА_11 продовжити служити на підставі п. 246 Положення про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, на що посилається захисник, не є вирішальним для застосування такого інституту.

36. Апеляційний суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, вказав, що відсутні підстави як для звільнення особи від призначеного покарання з випробуванням (ст. 75 КК), так і для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом (ст. 69 КК).

37. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 , окрім вимоги про застосування при призначенні покарання ОСОБА_11 ст. 75 КК просить застосувати ст. 69 КК, оскільки у кримінальному провадженні встановлені дві пом`якшуючі обставини, які дають підстави для застосування цієї норми закону.

38. Застосування інституту призначення покарання нижче від нижчої межі, встановленої в санкції статті КК, так само як і перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за якою інкриміновано злочин, належить до дискреційних повноважень суду. Встановлені судом обставини, які пом`якшують покарання, повинні істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого злочину і розглядатись з урахуванням даних про особу винного з викладенням належних мотивів прийняття такого рішення. Однак суди не вбачали у цьому кримінальному провадженні підстав для застосування ст. 69 КК, з чим погоджується і колегія суддів.

39. Санкція ч. 2 ст. 414 КК (від 2 до 10 років) надає широкі межі для судового розсуду під час призначення покарання. Призначаючи покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, суд належним чином вмотивував своє рішення, вказавши на конкретні обставини вчинення злочину, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Суд, дотримавшись загальних засад призначення покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, вчиненим з необережності; дані про особу винного, а також заохочення та заслуги перед Батьківщиною, про які зазначено у касаційних скаргах.

40. Із такими висновками погоджується і колегія суддів та вважає неспроможними доводи касаційних скарг про те, що суди неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність та неправомірно не звільнили ОСОБА_11 від призначеного покарання.

41. Захід примусу, застосований до ОСОБА_11 , відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

42. Колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій дотрималися вимог закону щодо призначення покарання, не вийшли за межі своїх дискреційних повноважень, а тому не вбачає підстав для звільнення засудженого від покарання з випробуванням та для призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, про що просять захисники.

43. На підставі викладеного касаційні скарги захисників задоволенню не підлягають, оскільки оскаржувані ними судові рішення є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 12 грудня 2023 року щодо ОСОБА_11 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3