Справа № 362/3232/23
Провадження № 1-кп/362/276/24
ВИРОК

Іменем України

29.04.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

потерпілих - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

законного представника потерпілого - ОСОБА_13 ,

представників потерпілих - ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001442 від 25.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Актогай Алакульського району Алма-Атинської області, Казахстан, що має середню спеціальну освіту, не працюючого, інваліда ІІ групи, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

07 червня 2021 близько 06 години 40 хвилин водій ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем марки «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі сполученням Київ-Одеса у Фастівському районі Київської області в крайній правій смузі для руху в напрямку м. Києва, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002 (далі - ПДР), не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, невчасно відреагував на її зміну; в порушення вимог п. 12.3 ПДР при виникненні перешкоди, яку об`єктивно був спроможний виявити, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «MAN TGX 26.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_16 , який виконував маневр розвороту на даній автомобільний дорозі та рухався з ліва на право відносно напрямку руху в сторону м. Києва.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці, закритого перелому ліктьового відростку правої ліктьової кістки, закритого перелому лівої стегнової кістки в верхній та нижній третинах, які виникли в результаті дії тупого(их) предмета(ів), могли утворитися в час та при зазначених обставинах і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликає тривалий розлад здоров`я, терміном понад 21 добу (необхідний термін для зрощення перелому).

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого багатоуламкового внутрішньосуглобного перелому правого ліктьового відростка зі зміщенням уламків закритого крайового перелому голівки вінцевого відростка правої ліктьової кістки без зміщення уламків, закритого крайового перелому голівки правої променевої кістки без зміщення уламків, що утворились від дії тупого предмета, і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно більше, ніж 21 день.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого внутрішньосуглобного багатолінійного вдавленого перелому проксимального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки з поширенням ліній перелому на медіальний, латеральний надвиростки та міжвиросткові підвищення, краєвого перелому головки малогомілкової кістки без заміщення, гемартрозу колінного суглоба, що утворились від дії тупого(их) предмета(ів), можливо при зазначених обставинах, і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідно більше, ніж 21 день.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді уламкового надвиросткового перелому стегнової кістки зі зміщенням, що утворився внаслідок дії тупого предмета, можливо при зазначених обставинах і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно більше, ніж 21 день.

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 1.5, 2.3 б), д) та 12.3 правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні свою вину не визнав, показав, що 14 років він водій пасажирських перевезень по даному маршруту, 07.06.2021 їхав як звичайно до лікарні. В смт. Калинівка на розвороті машини їхали повільно, попереду - фура і дві машини. Йому потрібно було висадити пасажира після розвороту, тому після АЗС перед розворотом він з`їхав на полосу розгону (виїзду), їхав із швидкістю не менше 80 км/год., інші машини рухались повільно. Він бачив бензовоз за сорокатонною фурою, яка стояла в сусідній полосі, однак коли той пішов на розворот, не бачив, фура обмежувала йому огляд. Сигналу не чув, побачив кабіну бензовоза за 50 метрів вже по ходу його руху. Застосував екстрене гальмування, але марно: не було куди розвернути кермо, не мав можливості ухилитися, оскільки був відбійник з боку. Зіткнення сталося на полосі розгону переднім бампером. Вказав, що вважає винуватим у дорожньо-транспортній пригоді водія фури, яка йшла на розворот, даний факт підтверджується ухвалою суду, якою ОСОБА_16 звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Щодо цивільного позову потерпілого, обвинувачений його не визнав, вказав, що обов`язок відшкодування шкоди, завданої ДТП покладається на страховика, відповідно до лімітів відповідальності, крім того ОСОБА_16 повністю відшкодував шкоду завдану потерпілому ОСОБА_17 .

Потерпіла ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що сіла в маршрутку, щоб їхати в лікарню в Київ, сиділа з правого боку на одинарному сидінні, бачила дорогу. Був червоний сигнал світлофору, в лівий ряд під`їхало багато машин, багато машин гальмувало, перестроювалось з лівої полоси в праву в самий крайній ряд, швидкість була досить невелика. Через фури не було видно перехрестя. В неї обзору не було також, бо маршрутка була набита людьми, тому спідометр вона не бачила, за швидкістю не могла слідкувати, однак за її особистим досвідом, бо вона сама водій, маршрутка вискочила на перехрестя з великою швидкістю, близько 50 км/год. Коли вона побачила бензовоз, він вже заїхав на їхню смугу і його кабіна виглядала, всі інші машини стояли - пропускали бензовоз, який рухався і завершував маневр розвороту. Шкода їй відшкодована водієм ОСОБА_16 . На суворій мірі покарання ОСОБА_8 вона не наполягає, думає, що штрафу може бути достатньо.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що 07.06.2021 вона сіла в маршрутку, їхала в м. Київ. Чула як водій розмовляє по телефону. Коли доїхали до Калинівки, почалися затори, водій став маневрувати, щоб швидше проїхати, і почула удар. Яка була швидкість маршрутки, вона не може сказати. Просила призначити покарання ОСОБА_8 на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що знала обвинуваченого як водія, часто з ним їздила, особистих стосунків не було. 07.06.2021 сиділа на третьому сидінні за водієм, який був незосередженим, оскільки в маршрутці було шумно - він взяв стоячих пасажирів. Шкоду водій не відшкодовував, в тому числі і на лікування. На суворій мірі покарання потерпіла не наполягала.

Законна представниця потерпілого ОСОБА_17 - ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що 07.06.2021 сиділа разом з сином на передньому пасажирському сидінні, швидкості не пам`ятає, водій їхав нормально, маневрував, під час поїздки розмовляв по мобільному телефону. Коли проїжджали Калинівку, побачили багато машин, які стояли в два ряди. Водій здійснив різкий маневр на полосу розвороту, ніби-то не зупинявся взагалі, і поїхав далі. Побачила бензовоз на їх полосі, той практично розвернувся - колеса бензовоза були розвернуті. Вважає достатньою для обвинуваченого міру покарання у виді штрафу, заявлений цивільний позов її сином підтримала.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що побачив перед собою фуру, була тягнучка, він зупинився - надав можливість бензовозу розвернутися. Бензовоз почав рухатися, інший водій поруч засигналив, бензовоз різко загальмував і в цей момент в нього врізалася маршрутка. На його думку винуватим був водій маршрутки, оскільки він вискочив з обочини (відбійника), а дорога дворядна. Свідок також вказав, що був стороннім спостерігачем ДТП, що сталася, до того не знав жодного з водіїв і не є зацікавленою особою. Він брав участь у судовому експерименті, який проводився 22.09.2022, та надав відповідні пояснення. Вважає, що маршрутний автомобіль рухався приблизно зі швидкістю 80 км/год.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що стояв, чекав на розвороті, в першому ряді стояв легковий автомобіль, в другому - фура. Він їхав повільно, розвертаючись, порівнявся з фурою. В цей час по полосі розгону з АЗС на великій швидкості, точно не може сказати на якій, їхала маршрутка. Він відчув сильний удар в бампер, аж кабіна нахилилась. Судовий експеримент проводився двічі. Він дійсно змінив свої пояснення, які давав на першому експерименті, оскільки спершу був у шоковому стані і не міг оцінити належним чином відстань і швидкість автомобіля, однак в подальшому, обміркувавши всі події, зрозумів, що помилився. Зараз він точно сказати не може, з якою швидкістю їхала маршрутка під керуванням ОСОБА_8 , однак він побачив його з відстані приблизно 80 м.

Слідчий ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснив, що ним було опитано водія ОСОБА_16 , в подальшому проведено слідчий експеримент, однак після цього ОСОБА_16 змінив свої пояснення. Ним було призначено повторний експеримент, до якого залучив свідка ОСОБА_18 , що є стороннім спостерігачем і який на місці показав як автомобіль MAN здійснював розворот зі швидкістю, з якою він рухався на час пригоди, а також вказав, коли сталося зіткнення після моменту виїзду вказаного автомобіля на розворот, підтвердив, що імовірна швидкість маршрутного автобуса була 80 км/год. Ним була призначена автотехнічна експертиза, на яку, як вихідні дані, надано слідчий експеримент 22.09.2022 за участю свідка ОСОБА_18 та уточнені пояснення ОСОБА_20 .

Судовий експерт ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснив, що при проведенні експертизи, відстань, з якої водій побачив перешкоду для руху, а також імовірна швидкість транспортного засобу є визначальними даними, тому, якщо зміняться вихідні дані, висновок експерта також зміниться.

Судовий експерт ОСОБА_22 надав такі самі пояснення, як і судовий експерт ОСОБА_21 та вказав, що в постанові про призначення експертизи відстань до зіткнення з моменту, як водій побачив перешкоду, вказана була 83,3 м, якщо була б 51 м, то висновок експертизи змінився б.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, стороною обвинувачення надано докази, які досліджено судом:

- рапорти чергових від 07.06.2021, з яких вбачається, що надійшли повідомлення про зіткнення маршрутки з фурою на 35 км Одеської траси, поворот на Калинівку, є травмовані;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 07 червня 2021 року з схемою та ілюстративною таблицею до нього, відповідно до яких місцем пригоди є автодорога Одеса-Київ, 35 км в напрямку м. Київ, дорога пряма з місцем для розвороту, покриття асфальтоване, сухе, має три смуги для руху, наявна дорожня розмітка, до проїжджої частини примикає праворуч карман для розвороту транспортних засобів, зліва металевий відбійник, автомобіль «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходиться в правій крайній смузі в напрямку м. Київ, автомобіль «MAN TGX 26.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 знаходиться в місці для розвороту (кармані). Оглядом встановлено наявність слідів шин автомобіля «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 та одинарні сліди гальмування;

- висновок експерта № СЕ-19/111-21/27954-ІТ від 19.07.2021 з ілюстративною таблицею до нього, відповідно до якого рульове керування, система робочого гальма, елементи підвіски автомобіля «MAN TGX 26.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент огляду знаходиться в працездатному стані. Несправностей, що могли б викликати погіршення або відмову в роботі рульового керування, системи робочого гальма, зміну курсової стійкості транспортного засобу перед подією, не виявлено;

- висновок експерта № СЕ-19/111-21/27948-ІТ від 04.08.2021, відповідно до якого в момент первинного контакту направляючі повздовжніх осей автомобілів «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 та «MAN TGX 26.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , були розташовані під кутом близько 90°, при перехресних напрямках руху. Зіткнення автомобілів «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 з автомобілем «MAN TGX 26.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відбулося в крайній правій смузі руху в бік м. Київ, при цьому ліве переднє колесо автомобіля «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 розташовувалося в районі відхилення лівого сліду гальмування;

- висновок експерта № СЕ-19/111-21/40353-ІТ від 18.11.2021, відповідно до якого в момент первинного контакту автомобіль «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 перебував у русі, автомобіль «MAN TGX 26.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 в свою чергу міг перебувати як в нерухомому положенні, та і рухатися з невеликою швидкістю;

- копію схеми організації дорожнього руху з км 34+820 - км НОМЕР_3 на автомобільній дорозі М-05 Київ-Одеса;

- висновок експерта № 55/д, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи по медичній документації на ім`я ОСОБА_17 , встановлено, що у нього мали місце наступні ушкодження: закритий перелом правої ключиці, закритий перелом ліктьового відростку правої ліктьової кістки, закритий перелом лівої стегнової кістки в верхній та нижній третинах, які виникли в результаті дії тупого(их) предмета(ів), могли утворитися в час та при обставинах, зазначених в постанові (травма в салоні автомобіля 07.06.2021) і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такий, що викликає тривалий розлад здоров`я, терміном понад 21 добу (необхідний термін для зрощення перелому);

- висновок експерта № 61/д, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи по медичній документації у ОСОБА_10 , мали місце наступні тілесні ушкодження: закритий багатоуламковий внутрішньосуглобний перелом правого ліктьового відростка зі зміщенням уламків; закритий крайовий перелом голівки вінцевого відростка правої ліктьової кістки без зміщення уламків; закритий крайовий перелом голівки правої променевої кістки без зміщення уламків, що утворились від дії тупого предмета, і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно більше, ніж 21 день; гематоми верхньої та нижньої повік лівого ока, субкон`юнктивальний крововилив лівого ока, забійні гематоми в області лівого плеча, обох нижніх кінцівок, що утворились від дії тупого (тупих) предмета (предметів) і відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- висновок експерта № 63/д, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи по медичній документації у ОСОБА_8 , мали місце наступні тілесні ушкодження: черезвертлюговий перелом лівої стегнової кістки; внутрішньо суглобовий багато уламковий перелом проксимального епіметафізу лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, які утворились від дії тупого (тупих) предмета (предметів) і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідно більше, ніж 21 день;

- висновок експерта № 66/д, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи по медичній документації у ОСОБА_11 , мали місце наступні тілесні ушкодження: закритий внутрішньосуглобовий багатолінійний вдавлений перелом проксимального метаепіфізу лівої великогомілкової кістки з поширенням ліній перелому на медіальний, латеральний надвиростки та між виросткові підвищення, кураєвий перелом головки малогомілкової кістки без зміщення, гемартроз колінного суглоба, що утворились від дії тупого(их) предмета(ів), можливо при обставинах, зазначених в постанові, і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для повного зрощення переломів необхідно більше, ніж 21 день; навколоочна гематома зліва, що утворилася від дії тупого предмета, можливо при обставинах, зазначених в постанові, і відноситься до легких тілесних ушкоджень;

- висновок експерта № 81/д, відповідно до якого при проведенні судово-медичної експертизи по медичній документації у ОСОБА_12 , мали місце наступні тілесні ушкодження: уламковий надвиростковий перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням, що утворився внаслідок дії тупого предмета, можливо при обставинах, зазначених в постанові, і відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно більше, ніж 21 день; забійна рана лівого колінного суглобу, що утворилася від дії тупого предмета, могла утворитися при обставинах, зазначених в постанові і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- протокол проведення слідчого експерименту від 09.09.2022, проведеного за участі ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , спеціаліста ОСОБА_21 , під час якого ОСОБА_16 розказав, яким чином сталася ДТП та здійснив розворот з такою швидкістю, з якою він рухався на час аварії, при цьому було зафіксовано, що автомобіль «MAN» з моменту виїзду автомобіля в ліву крайню смугу руху в бік м. Києва та до місця зіткнення долав відстань 9,5 м, за час, який був заміряний при трьох контрольних замірах: Т1 - 2,8 с, Т2- 3,0 с., Т3 - 3,0 с. ОСОБА_8 пояснив як він рухався та із якою швидкістю, в ході експерименту встановив вантажний автомобіль з напівпричепом в середній смузі руху в напрямку м. Києва, в місці зіткнення було встановлено автомобіль «Мерседес Бенс Спринтер» та автомобіль «MAN», в подальшому автомобілі віддалились пропорційно їх швидкості руху від місця зіткнення (з врахуванням слідів гальмування до зіткнення) та були зупинені в момент виїзду автомобіля «MAN» в ліву смугу. Під час цього встановлено, що з робочого місця водія автомобіля «Мерседес» видно початок маневру розвороту автомобіля «MAN», замірами встановлено, що автомобіль «Мерседес» в цей момент знаходиться на відстані 50 м від лінії зіткнення;

- заяву ОСОБА_16 від 10.09.2022, в якій він просив не враховувати та не брати до уваги надані ним покази під час слідчого експерименту від 09.09.2022 у, оскільки на даній слідчій дії він дуже розхвилювався спогадами про дану ДТП і, перебуваючи в стресовому стані, не вірно відтворив рух його автомобіля;

- протокол проведення слідчого експерименту від 22.09.2022 за участі свідка ОСОБА_18 , в ході якого останній показав як відбулась ДТП, зокрема показав як автомобіль «MAN» здійснював розворот на той час, а саме: з якою швидкістю він рухався. При замірах було зафіксовано, що автомобіль «MAN» з моменту виїзду в ліву крайню смугу для руху в бік м. Києва та до місця зіткнення подолав відстань 9,4 м за час, який був заміряний при трьох контрольних замірах: Т1 - 4,0 с, Т2 - 4,1 с, Т3 - 4,0 с. Також свідок ОСОБА_18 вказав, що швидкість мікроавтобуса на його думку складала близько 80 км/год. В ході експерименту останній встановив в середню смугу руху вантажний автомобіль з тентовим напівпричепом, також встановив свій автомобіль в крайню ліву смугу для руху в напрямку м. Києва, де він зупинився, в місці зіткнення було встановлено автомобіль «Мерседес Бенс Спринтер» та автомобіль «MAN». В подальшому автомобілі відділили пропорційно їх швидкостям руху від місця зіткнення (з урахуванням сліду гальмування до зіткнення) та були зупинені в момент виїзду автомобіля «MAN» в крайню ліву смугу руху. Під час цього встановлено, що з робочого місця водій автомобіля «Мерседес Бенс Спринтер» наявна видимість розвороту. Замірами встановлено, що автомобіль «Мерседес Бенс Спринтер» в цей момент знаходився на відстані 83,81 м від місця зіткнення;

- висновок експерта № СЕ-19/111-22/40948-ІТ від 26.10.2022, відповідно до якого в даній дорожньо-транспортній ситуації, при заданому комплексі вихідних даних, водій автомобіля «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «MAN TGX 26.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху. В діях водія «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди;

- висновок експерта № СЕ-19-23/9482-ІТ від 14.03.2023, відповідно до якого у заданій дорожній ситуації дії водія автомобіля «DAIMLER CHRYSLER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд визнає їх належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності до вимог КПК України.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_8 , даними ним в судовому засіданні, суд зазначає, що обвинувачений вину у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України не визнав, пояснив, що він дійсно керував маршрутним таксі з пасажирами, їхав по полосі розгону (виїзду), де врізався у бензовоз, який здійснював маневр розвороту, саме його вважає винуватим у вчиненні ДТП.

Суд звертає увагу на те, що порушення учасником дорожнього руху правил саме по собі не виключає винуватість іншого учасника руху і створення небезпеки учасником дорожнього руху. У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу кримінального правопорушення потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Під час судового розгляду захисником обвинуваченого заявлено клопотання про призначення судової інженерно-транспортної експертизи з вихідними даними, які були отримані під час проведення слідчого експерименту 09 вересня 2022 року з водієм ОСОБА_16 , потерпілим ОСОБА_8 , потерпілими ОСОБА_17 , свідком ОСОБА_13 , спеціалістом ОСОБА_21 , під час проведення якого жодних зауважень, клопотань, доповнень, незгод не надходило від учасників, вихідні дані якого не були покладені при призначенні відповідних експертиз. Сторона захисту посилалася на те, що водій ОСОБА_16 під час проведення вказаного судового експерименту давав пояснення і вказував одну відстань, на якій перебував автомобіль під керуванням ОСОБА_8 , коли той його побачив, а потім, після проведення слідчого експерименту, змінив свої покази і вказав більшу відстань. Після чого було проведено новий слідчий експеримент, який, разом із зміненими поясненнями ОСОБА_16 , стали вихідними даними при призначенні експертизи, тоді як первинні його покази та слідчий експеримент від 09.09.2022 до уваги не бралися. Таким чином, на думку захисту, неспростовні сумніви у достовірності слідчого експерименту з свідком ОСОБА_18 має наслідком визнання його та похідних від нього висновків експертів № СЕ-19/111-22/40948-ІТ від 26.10.2022 та № СЕ-19-23/9482-ІТ від 14.03.2023 не допустимими.

Даючи оцінку висновкам експертів № СЕ-19/111-22/40948-ІТ від 26.10.2022 та № СЕ-19-23/9482-ІТ від 14.03.2023, суд зазначає, що, дослідивши висновки, заслухавши пояснення експертів, допитаних безпосередньо в судовому засіданні, які підтвердили, що ними при здійсненні досліджень за основу були взяті пояснення свідка ОСОБА_18 та дані слідчого експерименту від 22.09.2022, суд приходить до наступних висновків.

Судом шляхом безпосереднього допиту свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_18 в судовому засіданні було отримано їх усні показання, які узгоджуються між собою, не містять суперечностей і відповідають даним, що містяться в слідчому експерименті від 22.09.2022, результати якого були взяті за основу при здійсненні експертиз. Суд не бере до уваги першочергові пояснення свідка ОСОБА_16 , які він давав на досудовому розслідуванні і які не були предметом безпосереднього судового розгляду. Таким чином, матеріали кримінального провадження не містять жодних даних, які б свідчили про необґрунтованість проведених судових експертиз або таких, які б викликали сумніви в їх правильності. Висновки проведених експертиз є достатньо обґрунтованими, логічними та об`єктивними, надані в межах компетенції експертів, істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи встановлено не було, вони не суперечать одна одній, в ході судового розгляду не встановлено нових об`єктивних даних, які б давали підставу для призначення судово-транспортної експертизи, а дані, отримані судовим експериментом від 09.09.2022 не знайшли свого підтвердження, в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого було відмовлено.

Відповідно до частин 2, 3, 7, 10 ст. 101 КПК України, кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована. Необхідною умовою допустимості висновку експерта є дотримання процесуального порядку призначення і проведення експертизи, в т.ч. має бути перевірена компетентність експерта. Експертному дослідженню можуть піддаватися лише об`єкти, котрі належним чином процесуально оформлені.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Разом з тим, сторона захисту самостійно не скористалася своїм правом спростувати висновки експертиз, наданих стороною обвинувачення, з якими вона не згодна, за допомогою іншого висновку у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у порушенні ПДР, тобто не надала у відповідності до ч. 2 ст. 101 КПК України інший висновок.

Диспозиція статті 286 КК сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого цією статтею, суд аналізує ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент ДТП.

При цьому суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене статтею 286 КК, є кримінальним правопорушенням із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Таким чином, об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, включає три обов`язкові ознаки: діяння - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту; наслідки у вигляді заподіяння потерпілому середнього тілесного ушкодження; причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту і зазначеними у статті наслідками.

Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати: 1) у вчиненні дій, заборонених правилами (наприклад, керування транспортним засобом у стані сп`яніння чи без посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії тощо); 2) у невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту.

Обстановка вчинення кримінального правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення ПДР можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил ПДР) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК (наприклад, керування транспортним засобом без посвідчення водія на керування транспортним засобом відповідної категорії, не зареєстрованим, або без належного номерного знака (підп. "в" п. 2.9 ПДР) тощо); б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній ДТП, що мала місце (наприклад, порушення правил перестроювання транспортних засобів (п. 10.3 ПДР), розвороту (п. 10.7 ПДР), заборони виїзду на зустрічну смугу руху транспорту (п. 11.4 ПДР), перевищення швидкості руху транспорту (п. 12.4 ПДР) тощо).

Як достовірно встановлено у ході судового розгляду, дослідженими судом доказами, обвинувачений, рухаючись в крайній правій смузі для руху, з його особистих пояснень та з пояснень свідків, не був достатньо уважним (розмовляв по телефону), не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху (зупинка транспортних засобів в сусідніх полосах зліва від нього), з моменту виникнення небезпеки - виїзду автомобіля «MAN», не застосував екстреного гальмування, в результаті чого скоїв зіткнення з вказаним автомобілем.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_8 органом досудового слідства пред`явлено обвинувачення зокрема у тому, що він «…проявив злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху, внаслідок чого не впорався з керуванням автомобіля… …та допустив зіткнення з автомобілем…, …який виконував маневр розвороту на даній автомобільній дорозі та рухався з ліва на право відносно напрямку руху в сторону м. Києва…».

Однак, враховуючи всю сукупність доказів, даючи оцінку висновкам експертів, заснованим на судовому експерименті, проведеному 22.09.2022, який узгоджується з показаннями свідків, дослідженими безпосередньо у ході судового слідства, з яких вбачається, що в даній дорожньо-транспортній ситуації ОСОБА_8 мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «MAN TGX 26.440» шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху, суд приходить до висновку, що в його діях вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який визначає, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

При цьому суд зазначає, що виходячи з системного аналізу положень ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вправі змінити юридичну кваліфікацію вчиненого особою кримінального правопорушення, якщо нове обвинувачення не є більш тяжким, а формулювання фактичної сторони обвинувачення залишається без істотних змін або тісно зв`язане з первісним, або, навпаки, змінити формулювання фактичної сторони обвинувачення без зміни юридичної кваліфікації, якщо в результаті такої зміни не буде порушено право особи на захист.

Виходячи з того, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на доказах, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому законом, суд вправі виключити із обвинувачення окремі епізоди, які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, окремі склади кримінальних правопорушень, а також обставини, що обтяжують відповідальність та кваліфікуючі ознаки. У такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку до ухвалення відповідного судового рішення.

Враховуючи висновки експертиз № СЕ-19/111-22/40948-ІТ від 26.10.2022 та № СЕ-19-23/9482-ІТ від 14.03.2023, відсутність клопотань прокурора в порядку ч. 2 ст. 337 КПК України, суд вважає за необхідне уточнити формулювання порушення правил дорожнього руху, які порушив ОСОБА_8 , так як судом достовірно встановлено, що він не втрачав керування автомобілем через свою злочинну самовпевненість, разом з тим не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду автомобіля, який був виявлений ним на своїй смузі руху, тобто порушив п. 12.3 ПДР України.

Зазначене судом не впливає на юридичну кваліфікацію вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення і не порушує його право на захист.

Суд не погоджується з посиланням сторони захисту на правило п. 1.4 ПДР, яке передбачає, що «кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила», тобто ОСОБА_8 мав право розраховувати, що водій ОСОБА_16 дасть йому дорогу, і, якби водій автомобіля «MAN» не виконував маневр розвороту, то водій автомобіля «DAIMLER CHRYSLER» безперешкодно продовжив би рух у напрямку пункту призначення, оскільки правило п. 1.4 ПДР не означає, що водій вправі ігнорувати дійсну дорожню обстановку, яка склалася на момент прийняття ним рішення, у тому числі й небезпеку, що виникла внаслідок порушення ПДР іншим учасником. Тобто це не означає, що ОСОБА_8 , виявивши на смузі свого руху перешкоду - автомобіль, що не встиг закінчити маневр, має право, відповідно до п. 1.4 ПДР України, продовжувати рух та ігнорувати перешкоду.

Основним чинником, який визначає відповідальність водія у разі створення небезпеки під час дорожнього руху, залишається його можливість вчасно виявити цю небезпеку і здійснити відповідні заходи для її уникнення чи зменшення. Причина, через яку створена небезпека для руху, не має значення, якщо встановлено, що водій мав можливість її вчасно виявити.

Така позиція міститься в постановах ВСУ № 490/10025/17 від 19.05.2020 та № 191/2109/19 від 29 листопада 2022 року.

Пояснення обвинуваченого щодо того, що він не мав об`єктивної можливості побачити вказаний транспортний засіб, оскільки огляду перешкоджала фура, він здійснював гальмування, однак уникнути зіткнення не вдалося з незалежних від нього причин, спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами, зокрема, висновками експертиз № СЕ-19/111-22/40948-ІТ від 26.10.2022 та № СЕ-19-23/9482-ІТ від 14.03.2023, з яких вбачається, що він мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем «MAN TGX 26.440», реєстраційний номер НОМЕР_2 шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху, його дії перебувають у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП, та поясненнями свідків, допитаними безпосередньо в судовому засіданні, які вказали, що ОСОБА_8 , керуючи транспортним засобом, розмовляв по мобільному телефону, тобто не був уважним, тому такі пояснення обвинуваченого суд розцінює як спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення в такій конкретній ситуації, вважає, що у даному конкретному випадку порушення ОСОБА_8 п.п. 1.5, 2.3 б), д) та 12.3 ПДР стали причиною настання наслідків у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілих, тобто перебували у причинному зв`язку з ними.

Недотримання вимог ПДР України водієм ОСОБА_16 , який був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного із потерпілими, не виключає відповідальності обвинуваченого за порушення п.п. 1.5, 2.3 б), д) та 12.3 ПДР.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, повністю доведена.

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При призначенні покарання, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

За п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Вирішуючи питання про покарання, відповідно до статті 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином; за формою вини - необережним, суспільну небезпеку кримінального правопорушення, оскільки людина, її життя і здоров`я, є найвищою соціальною цінністю, та обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, наслідок злочинних дій,особу винного, його соціальне та матеріальне становище, рівень культури та освіти, стан здоров`я, позитивну характеристику, те, що він є інвалідом ІІ групи, ніде не працює, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, притягується до кримінальної відповідальності вперше.

Крім того суд враховує положення п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», в якому зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й ставлення особи до цих порушень та поведінку після вчинення злочину. Так, судом встановлено, що обвинувачений не визнав свою вину, вважає винним водія ОСОБА_16 , шкоду потерпілим не відшкодував, вважає, що шкоду повинна відшкодовувати страхова компанія.

Таким чином, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Суд враховує, що на час розгляду кримінального провадження, набрали чинності зміни (28.03.2024) до КК України, які внесені Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23 серпня 2023 року № 3342-ІХ.

Відповідно до внесених змін, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців (ч. 1 ст. 60 КК України).

Тобто, редакція ст. 60 КК України, яка визначає умови призначення такого виду покарання як арешт, що передбачений як можливе покарання в санкції ч. 1 ст. 286 КК України, на час вчинення кримінального правопорушення та на час судового розгляду відрізняється - на даний час арешт може бути призначений лише військовослужбовцям.

Таким чином, призначення покарання у виді арешту після внесених змін, поліпшує становище особи, яка не є військовослужбовцем, тому зазначений закон має зворотну дію в часі та підлягає застосуванню до обвинуваченого.

У зв`язку з цим, відповідно до правил зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, закріплених у ст. 5 КК України, суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання, керується ч. 1 ст. 60 КК України (в редакції Закону від 23 серпня 2023 року № 3342-ІХ).

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, у тому числі позицію прокурора, захисника обвинуваченого, суд приходить до висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання із передбачених санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу з призначенням додаткового покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами. Призначення обвинуваченому покарання у виді виправних робіт не вбачається можливим, оскільки обвинувачений ніде не працює, призначення йому покарання у виді арешту не можливе оскільки він не є військовослужбовцем. Призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі не можливе, оскільки він є інвалідом ІІ групи.

Таке покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову ОСОБА_17 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в якому він просив стягнути з останнього на свою користь 200000 грн. моральної шкоди та 10000 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

В обґрунтування позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, яку він оцінює в 200 000 грн., позивач ОСОБА_17 , який є неповнолітнім, вказує, що глибокі та тривалі у часі фізичні та моральні страждання полягають у перебуванні на тривалому стаціонарному лікуванні, те, що він протягом двох років через ДТП переніс 3 складні операції, переніс значні та тривалі у часі душевні страждання та фізичний біль. Це призводить до того, що він тривалий час не може повноцінно проводити дозвілля із своїми ровесниками, користуватися всіма благами звичайного життя та нормально навчатися в школі, отримані травми постійно болять і потребують подальшого лікування та реабілітації, на тривалий час змінився його звичний ритм та умови життя, навчання, повноцінне спілкування з однолітками, до цього часу присутнє відчуття депресивного пригніченого стану.

Виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також з вимог ст. 60 ЦПК України, яка зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України: особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

При цьому суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Рівень моральних страждань визначається не тільки видом правопорушення та його складністю, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV (далі - Закон №1961-IV) у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV)

Водночас відповідно до положень статті 26-1 Закону №1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Таким чином визначення розміру спричиненої внаслідок ДТП шкоди тісно пов`язане зі страховою виплатою, що підлягає відшкодуванню за шкоду, заподіяну здоров`ю особи.

Відповідно до такого висновку Верховного Суду України № 607/8490/20 від 18.01.2023, суд вважає, що потерпілому була завдана моральна шкода, оскільки внаслідок вчинення кримінального правопорушення він зазнав інтенсивних фізичних, душевних, психічних переживань, отримані травми потягли за собою вимушені зміни в його житті, його стан здоров`я вже ніколи не буде таким, яким був до ДТП.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні, яке перебуває на розгляді, розмір страхового відшкодування шкоди, завданої здоров`ю потерпілого, не встановлювався ні в межах судового провадження, ні в позасудовому порядку, шляхом звернення потерпілим до страховика обвинуваченого із заявою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, суд позбавлений можливості задовольнити позовні вимоги ОСОБА_17 про стягнення моральної шкоди у відповідності до Закону №1961-IV у межах страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, як убачається з позовної заяви ОСОБА_17 про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, останній просив стягнути з ОСОБА_8 на його користь моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП, та не висував вимог про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю.

Враховуючи все вище зазначене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП.

При вирішенні питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості, враховує характер вчиненого обвинуваченим ОСОБА_8 діяння, яке має необережну форму вини, а також характер страждань потерпілого, наявність стійких негативних змін у його житті, не визнання обвинуваченим своєї вини у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило отримання потерпілим середньої тяжкості тілесних ушкоджень, яка доведена під час судового слідства в даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілих щодо відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 (сто тисяч) гривень, оскільки розмір моральної шкоди, про яку просить потерпілий є надто завищеним.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу потерпілому суд зазначає наступне.

За змістом статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів провадження вбачається, що до позовної заяви представником потерпілого, окрім інших документів, було долучено договір № 11 від 14.06.2021 про надання правничої (правової) допомоги та договір про надання правничої (правової) допомоги № 06 від 01.03.2024; додатки до них; акт виконаних робіт від 28.03.2024 та квитанцію № 330372 від 28.12.2023 року про сплату грошових коштів в сумі 10000 грн.

Сторона захисту не заявляла клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката та не оспорювала надані представником потерпілого документи на підтвердження розміру правничої допомоги.

Суд, дослідивши вказані докази розміру витрат на правничу допомогу, приходить до висновку про обґрунтованість розміру понесених витрат потерпілим за надання правової допомоги адвокату, тому в цій частині позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/3231/23 від 28.11.2023, стягнуто з ОСОБА_16 на користь держави документально підтверджені витрати за проведення експертиз № СЕ-19/111-21/27954-ІТ у сумі 1716,20 грн.; № СЕ-19/111-21/27948-ІТ у сумі 2059,44 грн.; № СЕ-19/111-21/40353-ІТ у сумі 1201,34 грн.; № СЕ-19/111-22/40948-ІТ у сумі 1887,80 грн.; № СЕ-19-23/9482-ІТ у сумі 7551,20 грн. у загальному розмірі 14415 (чотирнадцять тисяч чотириста п`ятнадцять) гривень 98 копійок, тому такі витрати не підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_8 . Також даної ухвалою скасовано арешт, що був накладений 10.06.2021 ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі № 381/1897/21 на автомобіль марки MAN TGX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та арешт, що був накладений 14.06.2021 ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області по справі № 381/1897/21 на автомобіль марки DAIMLER CHRYSLER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та вирішено долю речових доказів, а саме: автомобіль марки MAN TGX, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_16 відповідно до письмової розписки від 03.12.2021, залишено у його власності, а автомобіль марки DAIMLER CHRYSLER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_23 , відповідно до письмової розписки від 03.12.2021, залишено у її власності. Тому суд не вирішує питання щодо речових доказів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Цивільний позов ОСОБА_17 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_17 100000 (сто тисяч) грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_17 10000 (десять тисяч) грн. витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1