Справа № 453/1644/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/614/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 ,-

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

встановила:

цією ухвалою задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Орява Сколівського району Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою; АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, по 20 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави, із утриманням в ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19».

Строк дії ухвали становить до 20 липня 2024 року включно.

Контроль за виконанням даної ухвали покладено на процесуального прокурора.

Мотивуючи своє рішення суд, зокрема, вказав, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, та його продовження в підготовчих засіданнях 03 жовтня 2023 року, 16 листопада 2023 року, 09 січня 2024 року та в судових засіданнях 20 лютого 2024 року та 15 червня 2024 року на даний час не зменшилися та продовжують існувати. Зазначив, що суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 , знаючи, що за кримінальне правопорушення, вчинення якого йому інкримінується, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, відтак може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, зважаючи на стадію кримінального провадження, суд вважав, що прокурором належним чином обґрунтовано існування ризиків, передбачених п.п. 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні, і така поведінка, в свою чергу, може мати ознаки відповідного кримінального правопорушення. Судом взято до уваги вік, стан здоров`я, характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , особу обвинуваченого, який відповідно до обставин, викладених в обвинувальному акті, вчинив кримінальне правопорушення та в результаті його дій настали тяжкі наслідки у вигляді смерті неповнолітньої особи та після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишив вказане місце, що, на думку суду, характеризує ставлення обвинуваченого до загально-прийнятих норм співжиття в суспільстві, з огляду на що, на переконання суду, застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі у вигляді цілодобового домашнього арешту, не може запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів. При цьому, суд наголосив, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При цьому, тяжкість обвинувачення ОСОБА_7 судом оцінено у взаємозв`язку з іншими обставинами, в тому числі, із ставленням обвинуваченого до загально-прийнятих норм співжиття в суспільстві, стадією кримінального провадження тощо. Враховуючи викладене, суд вважав за необхідне продовжити щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та зазначив, що не знаходить достатніх підстав для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такий не здатний в повній мірі запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст.177 КПК України, а також забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На дану ухвалу адвокат ОСОБА_6 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що на утриманні у обвинуваченого є малолітня дитина, вчинене ним кримінальне правопорушення хоча і відноситься до тяжкого, однак за своєю суб`єктивною стороною є необережним. До кримінальної відповідальності обвинувачений ОСОБА_7 притягується вперше, має місце постійного проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, хворіє рядом хронічних захворювань, визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаюється у вчиненому.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КК України).

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст.177 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою з визначенням розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Встановлено, що на розгляді у Сколівському районному суді Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 135, ч.2 ст. 286 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовживши обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вірно врахував, що ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на стадії досудового розслідування, та його продовження в підготовчих засіданнях 03 жовтня 2023 року, 16 листопада 2023 року, 09 січня 2024 року та в судових засіданнях 20 лютого 2024 року та 15 червня 2024 року на даний час не зменшилися та продовжують існувати, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні, і така поведінка, в свою чергу, може мати ознаки відповідного кримінального правопорушення.

Так, на переконання колегії суддів, обраний (продовжений) судом запобіжний захід у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та наявної обґрунтованої підозри на даний час не виходить за межі розумності, є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, апеляційним судом не отримано відомостей щодо комплексу обставин, які би переважили ризики передбачені ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів ризики, встановлені стороною обвинувачення та судом, існують та виправдовують тримання під вартою ОСОБА_7 .

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, підстави для зміни запобіжного заходу відсутні, а апелянтом не підтверджено, що більш м`які запобіжні заходи, зокрема цілодобовий домашній арешт, зможуть запобігти зазначеним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, відтак підстав для задоволення апеляційних вимог не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

постановила:

ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 22 травня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4