Справа № 496/4037/24
Провадження № 1-кс/496/1604/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду м. Біляївка клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000091 від 14.04.2024 р., за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернулась до суду з клопотанням про арешт майна, яке мотивовано тим, що 13.04.2024 р. до ВП № 2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 в якій останній просить притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 12.04.2024 р. приблизно о 17.00 год., перестрибнувши через паркан домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 з, шляхом вільного доступу, таємно проникла до сарайного приміщення, де викрала майно останньої, а саме: електричний шуруповерт «Дніпро» (синьо-чорного кольору), електролобзик (сірого кольору), дриль (синьо- чорного кольору) та перфоратор (чорно-синього кольору), спричинивши тим самим ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму приблизно 2700 гривень. (ЄО 2323)

В ході допиту в якості потерпілої ОСОБА_5 , показала, що 13.04.2024 року її син пішов до господарського приміщення (сараю), щоб взяти шуруповерт для хатніх справ, де виявив, що вказаний шуруповерт зник, після чого ОСОБА_5 пішла до господарського приміщення (сараю) та виявила, що крім шуруповерту марки ««Зеніт ЗШ-550», синьо-чорного кольору, з вказаного приміщення зникли наступні речі: електричний лобзик, сірого кольору, електрична дриль, синьо-чорного кольору та перфоратор, чорно- синього кольору.

В ході допиту в якості свідка ОСОБА_6 , показав, що 15 квітня 2024 року приблизно о 15:00 годині, до нього за місцем мешкання прийшли двоє молодих людей ромської національності, один відомий як «безпалий Самір», які запропонували йому придбати у них електроінструменти, а саме: турбінку, лобзик, дріль непрацююча, перфоратор, а також шуруповерт без назви чорно- зеленого кольору працюючий від електромережи та переноску білого кольору. Із вищезазначеного він придбав у них шуруповерт без назви, чорно-зеленого кольору працюючий від електромережи та переноску білого кольору за 500 гривень, придбати інші речі він відмовився.

17.06.2024 р. за заявою ОСОБА_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , добровільно надано для огляду та вилучення: шуруповерт з чорним дротом, синьо-чорного кольору; мережевий подовжувач, довжиною приблизно 20 метрів, білого кольору. Вказані предмет оглянуто та вилучено протоколом огляду предмету від 17.06.2024 року за участю потерпілої ОСОБА_5 , в ході якого потерпіла вказала, що шуруповерт з чорним дротом, синьо-чорного кольору та мережевий подовжувач, довжиною приблизно 20 метрів, білого кольору, дійсно є її особистими речами, якими вона та її родина користувалися на постійній основі, та які 12.04.2024 р. в неї було викрадено за місцем проживання.

17.06.2024 р. постановою слідчого СВ ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, вказані предмети визнано речовими доказами, тому виникла необхідність у збереженні майна шляхом накладення арешту, з метою подальшого призначення і проведення судових експертиз.

Слідчий та прокурор в судове засідання не прибули, прохальна частина клопотання містить вимогу про слухання справу за їх відсутності.

У відповідності ч. 1 ст. 172 ЦПК України неприбуття слідчого, прокурора та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.170 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 17.06.2024 року вилучене майно визначено речовим доказом.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що вище вказане майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, є речовим доказом, тому підлягає збереженню до завершення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні проведенні наступні слідчі дії, а саме прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення, проведено протокол допиту потерпілого, допитано свідка та проведено огляд місця події, то виходячи з положень ч.4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а саме заборону відчуження та розпорядження на майно, з метою збереження речового доказу до завершення кримінального провадження та не перешкоджання власнику майна, використовувати його.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000091 від 14.04.2024 р., за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження без заборони користування на тимчасово вилучене майно, отримане 17.06.2024 р. за заявою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- шуруповерт з чорним дротом, синьо-чорного кольору;

- мережевий подовжувач, довжиною приблизно 20 метрів, білого кольору, до прийняття остаточного рішення по кримінальному проваджені.

Негайно повернути шуруповерт з чорним дротом, синьо-чорного кольору, мережевий подовжувач, довжиною приблизно 20 метрів, білого кольору - власнику.

Зобов`язати власника ОСОБА_5 надавати зазначені речі слідчому, експерту, прокурору, суду за першою вимогою.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1