ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/814/24 Справа № 204/3191/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000024 від 08 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_6

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_9 та продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 строком до 60 днів, тобто до 02 червня 2024 року, з альтернативою внесення застави у сумі 242 240 гривень.

Слідчий суддя дійшов висновку про продовження існування єдиного ризику, зокрема, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати і обрати щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги по суті, вказує, що роль ОСОБА_6 у злочинній діяльності була вкрай незначною, і обмежилася лише трьома епізодами, після чого самостійно прийняв рішення припинити спілкування з іншими підозрюваними, та відмовився від подальшої участі у злочинній діяльності.

Зазначає, що ОСОБА_6 є інвалідом третьої групи з дитинства, отримує пенсію по інвалідності, навчається, потребує регулярної медичної допомоги. Фактично, він перебуває на утриманні вітчима. ОСОБА_6 навчається в училищі, проживає з батьками за вказаною адресою, тобто має міцні соціальні зв`язки.

Вказує, що розмір застави є для нього та його родини вочевидь непід`ємним.

Заслухавши підозрюваного та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 були належним чином досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку даного запобіжного заходу, та обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування підозрюваного під вартою.

При продовженні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою враховано, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні декількох злочинів, тому числі у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255 та ч. 3 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, а отже, продовжує існувати ризик переховування ОСОБА_6 від суду та слідства.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, враховується введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Отже, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування ОСОБА_6 під вартою, та більш м`які запобіжні заходи, зокрема у вигляді домашнього арешту, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Даний висновок також не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи апеляційної скарги захисника в тій частині, що роль ОСОБА_6 у злочинній діяльності була вкрай незначною, після чого останній самостійно відмовився від подальшої участі у злочинній діяльності, на даному етапі не є слушними, оскільки фактично зводяться до оцінки доказів та вирішення питань доведеності чи недоведеності вини підозрюваного в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_6 є інвалідом третьої групи з дитинства, отримує пенсію по інвалідності, навчається, потребує регулярної медичної допомоги, навчається в училищі, проживає з батьками за вказаною адресою, тобто має міцні соціальні зв`язки, не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановленого ст. 177 КПК України ризику, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінальних правопорушень, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці підозрюваного.

Визначена підозрюваному ОСОБА_6 застава у сумі 242 240 гривень, в повній мірі відповідає нормам кримінального процесуального закону та фактичним обставинам кримінального провадження і є достатнім та необхідним для запобігання визначеного судом ризику та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Такий розмір застави відповідає й практиці ЄСПЛ, зокрема у рішенні від 20 листопада 2010 року у справі «Мангурас проти Іспанії» суд зазначив, що перспектива втрати застави чи дій проти поручителів у випадку відсутності появи на суді буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, зауваження захисника щодо визначення непомірного розміру застави для підозрюваного ОСОБА_6 , з огляду на наведені вище обставини, не є переконливими.

З огляду на викладене, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та такою, що не підлягає скасуванню, а тому, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000024 від 08 лютого 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4