Справа № 755/3679/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000414 від 03.02.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно запису в книзі нарядів від 03.02.2024 року та журналу реєстрації інструктажів з питань дотримання заходів безпеки при поводженні зі зброєю, на чергування заступили заступник командира роти № 3 полку №2 УПП ДПП у м. Києві ОСОБА_5 , та інспектор УПП ДПП у м. Києві ОСОБА_7

03.02.2024 року на спецлінію «102» від працівників ресторанного комплексу « Диканька » надійшло повідомлення про те, що за адресою м. Київ, вул. Малишка, 4-А , відвідувачі закладу вчиняють хуліганські дії. На місце події направлено екіпаж «Рубін» № 452 у складі заступника командира роти № 3 полку № 2 УПП ДПП у м. Києві ОСОБА_5 та інспектора УПП ДПП у м. Києві ОСОБА_7 . Прибувши на місце, останні почали відпрацьовувати виклик, встановлювати фактичні обставини вчинення хуліганських дій відвідувачами вище вказаного закладу, приблизно о 21 год. 40 хв. ОСОБА_5 та ОСОБА_7 поблизу входу до ресторанного комплексу «Диканька» виявили чоловіка та двох жінок в стані алкогольного сп`яніння, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 . В ході спілкування, охорона ресторанного комплексу «Диканька» повідомила, що саме ОСОБА_3 своїми діями порушував громадський порядок. Поліцейські в свою чергу почали з`ясовувати всі обставини події.

03.02.2024 року, близько 21 год. 50 хв., в ході розмови з працівниками поліції у ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до працівників поліції, виник злочинний умисел на нанесення тілесних ушкоджень працівнику правоохоронних органів у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 реалізуючи вказаний злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та бажаючи настання наслідків у вигляді отримання тілесних ушкоджень представником влади, здійснив спробу нанесення удару ОСОБА_5 лівою рукою в область голови, але останній ухилившись та закривши обличчя руками заблокував удар ОСОБА_10 , після чого, працівниками УПП ДПП у м. Києві ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . протиправні дії ОСОБА_3 були припинені.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України, як закінчений замах на умисне заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків.

12.03.2023 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 на підставі ст. 468, 469, 471, 473 КПК України було укладено угоду про примирення у рамках кримінального провадження, внесеного 03.02.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000414.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.

Відповідно до умов угоди, потерпілий ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 дійшли згоди про укладення угоди про примирення, в якій відповідно до вимог ст.471 КПК України виклали формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 345 КК України, яка ніким не оспорюється, зазначили істотні обставини для цього кримінального провадження, розмір моральної шкоди, яку ОСОБА_3 добровільно відшкодував у повному обсязі, при цьому він у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 345 КК України.

Також, сторонами угоди визначене узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки, зі звільненням від відбування покарання згідно ст. 75 КК України з випробуванням з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені потерпілому та обвинуваченому.

Розглядаючи, у порядку встановленому п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. ст.468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Потерпілий у судовому засіданні просив затвердити угоду про примирення, укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_3 , просив призначити останньому узгоджену ними міру покарання у виді обмеження волі, при цьому підтвердив, що вони з ОСОБА_3 примирилися, останній відшкодував йому завдану моральну шкоду, йому роз`яснені та зрозумілі наслідки укладення угоди та обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями ст. ст.394, 424 КПК України, та позбавлення права вимагати у подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди, зазначив, що він не має до обвинуваченого ОСОБА_3 жодних претензій матеріального характеру.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 просив затвердити угоду укладену між потерпілим та обвинуваченим, призначивши обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд затвердити угоду, укладену між ним та потерпілим, та призначити узгоджену в угоді міру покарання, при цьому визнав себе винуватим, щиро каявся у вчиненому, жалкує, що так сталося.

Прокурор у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим дотримані вимоги та правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не заперечувала щодо затвердження угоди про примирення між поткрпілим та обвинуваченим.

Крім того, при вирішенні питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_3 визнав себе винуватим, відповідно до вимог ст.12 КК України є нетяжким злочином, угода про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_5 є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з потерпілим угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені в п.1 ч. 3, 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України та ст. 389-1 КК України.

Крім того, перевіряючи угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд приходить до висновку, що умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони примирились добровільно, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених положеннями ст.65 КК України.

На підставі викладеного, виходячи з того, що умови угоди про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним у судовому засіданні, що ОСОБА_3 своїми діями вчинив закінчений замах на умисне заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, а тому його дії кваліфікуються за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України, за якими належить призначити обвинуваченому ОСОБА_3 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.

Щодо питання покладення обов`язків із числа регламентованих ст. 76 КК України та визначення строку випробування у порядку ст. 75 КК України, суд враховує наступне.

Положеннями ст. 75 КК України, передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Аналіз вищезазначеної норми свідчить, що питання визначення тривалості іспитового строку, який необхідно застосувати до підозрюваного/обвинуваченого, зокрема у випадку затвердження угоди про визнання вини, належить до дискреційних повноважень суду у визначених ст.75 КК України.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року (справа № 205/7091/16-к, провадження за касаційною скаргою № 51-1532 км 19).

Таким чином, можливість визначення судом у випадку затвердження угоди тривалості іспитового строку в передбачених ст.75 КК межах на строк від одного до трьох років з одного боку та відмова обвинуваченого від права на апеляційне оскарження, крім випадків, передбачених ст.394 КПК, з іншого боку, становили передбачувані наслідки укладення угоди, з якими обвинувачений добровільно погодився.

При цьому суд враховує і викладену у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 26 лютого 2020 року (справа № 161/8590/19, провадження № 51-5646км19) правову позицію, за якою визначення судом першої інстанції тривалості іспитового строку в межах, визначених ст.75 КК, само по собі не може свідчити про призначення покарання більш суворого ніж узгоджено сторонами угоди.

Відповідно слід констатувати, що тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом, з огляду на, що, як термін іспитового строку, так і перелік обов`язків визначає самостійно з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, а саме: його класифікації за ст. 12 КК України, особливостей обставин вчинення: форми вини, мотиву і мети, способу, стадії вчинення, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та вважає за необхідне визначити іспитовий строк 1 рік із покладенням обов`язків регламентованих ст. 76 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до вимог ст. 66 КПК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного та керуючись вимогами ч. 1 ст. 314, ст.ст.373, 374, 469, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення, укладену 12 березня 2024 року між потерпілим ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000414 від 03.02.2024 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 345 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 ( один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді цілодобового домашнього арешту скасувати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам кримінального провадження.

Головуючий суддя