Дата документу 26.03.2024 Справа № 344/3406/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/522/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №344/3406/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Бердянська Запорізької області, яка зареєстрована та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА

За обставин детально викладених у вироку, в якому також наведено посилання на положення Конституції України, законів України та інших нормативно правових актів щодо устрою держави України, процесів, які відбувались у державі, та подальшого введення воєнного стану, ОСОБА_8 було визнано винуватою і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

А саме у вироку вказано, що в ході розвитку подій, пов`язаних з військовою агресією рф та окупацією населених пунктів Запорізької області, громадянка України ОСОБА_8 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Запорізької області, точний час органом досудового розслідування не встановлений, умисно, мотивовано, без фізичного примусу, погроз убивством чи застосуванням насильства щодо неї та членів її родини, добровільно прийняла пропозицію невстановлених досудовим слідством осіб із числа представників збройних формувань і окупаційної адміністрації російської федерації - «администрация города Бердянска и Бердянского района» та стала головою штабу так званого руху «Мы вместе с россией» у м.Бердянську Бердянського району Запорізької області.

ОСОБА_8 , будучи головою штабу так званого руху «Мы вместе с россией» у АДРЕСА_2 , займалась публічною діяльністю, пов`язаною з популяризацією проведення незаконного референдуму за приєднання тимчасово окупованих територій Запорізької області до складу рф та підтримкою окупаційної влади, зокрема добровільно приймала участь у проведенні відкритого публічного форуму « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який проходив 08.08.2022 року у м.Мелітополі Запорізької області, та на якому була прийнята так звана «резолюція про підготовку та організацію проведення референдуму виборчою комісією Запорізької області».

У вересні 2022 року ОСОБА_8 прийняла участь у проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території Запорізької області, в першу чергу в м.Бердянську Бердянського району Запорізької області.

На виконання прийнятих пропозицій, наприкінці вересня 2022 року, ОСОБА_8 з метою організації проведення незаконного референдуму, очолила комісію з охорони громадського порядку на одній з так званих виборчих дільниць АДРЕСА_2 . Окрім цього, з метою забезпечення проведення незаконного референдуму, ОСОБА_8 в складі комісії, за участю озброєних представників зс рф, відвідувала житлові квартири АДРЕСА_2 та чинила психологічний тиск на місцевих жителів щодо їх участі в незаконному референдумі.

Окрім цього, ОСОБА_8 безпосередньо здійснювала агітацію до участі в незаконному референдумі, зокрема, в тимчасово окупованому м.Бердянську Запорізької області були розміщені білборди з зображенням останньої та текстом, який агітує прийняти участь у незаконному референдумі.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.5 ст.111-1 КК, як участь в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, публічні заклики до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території. Їй призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади на строк 15 років з конфіскацією всього належного їй майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі ст.284 КПК.

Аргументуючи свою позицію захисник зазначив, що він не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і узгодити з нею правову позицію щодо висунутого обвинувачення. Крім того, зазначив, що у справі не доведено добровільності зайняття обвинуваченою посади голови штабу руху, організації та проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а також добровільності публічних закликів до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

З огляду на те, що зазначене кримінальне провадження було розглянуто судом першої інстанції у спеціальному судовому провадженні, обвинувачена ОСОБА_8 повідомлялася про дату, час і місце апеляційного розгляду шляхом направлення їй повістки про виклик за останньою відомою адресою її проживання та шляхом публікації інформації про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр», а також шляхом публікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті апеляційного суду. Відтак, з моменту опублікування повістки про виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачена ОСОБА_8 вважається належним чином ознайомленою з її змістом.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, який повністю підтримав доводи та вимоги своєї апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення зроблено з дотриманням вимог ст.23 КПК, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Свої висновки суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_9 , яка, будучи допитаною в режимі відеоконференцзв`язку, пояснила суду, що вона, працюючи головою комітету «Нагорна частина», була особисто знайома з ОСОБА_8 , яка була головою комітету «Скловолокно», вони спілкувались під час різних масових заходів. Після окупації м.Бердянська ОСОБА_8 розпочала активно співпрацювати з окупантами. Із соціальних мереж дізналась про це співробітництво, на білбордах у м.Бердянську були розміщені фотографії ОСОБА_8 з інформацією про співпрацю з окупантами. Спілкуючись з тими, хто залишився в окупованому м.Бердянську, дізналась, що ОСОБА_8 співпрацює з росіянами.

Крім того, своє рішення суд обґрунтував і письмовими доказами, зібраними в ході досудового розслідування, які були надані стороною обвинувачення і досліджені судом першої інстанції: інформацією щодо виконання доручення про проведення слідчих (розшукових) дій; Актом огляду інформації в мережі Інтернет від 23.08.2022 року; інформацією щодо виконання доручення слідчого; протоколом огляду інформації в мережі Інтернет від 13.10.2022 року, зміст яких детально наведено у вироку суду; протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.10.2022 року та від 13.10.2022 року, відповідно до яких свідок ОСОБА_10 на фото під №2, а свідок ОСОБА_9 на фото під №4 впізнали ОСОБА_8 , з якою вони особисто знайомі.

Вказані докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності. Об`єктивних підстав не довіряти показанням свідка та відомостям, що містяться в письмових доказах, у суду першої інстанції не було.

На переконання колегії суддів, сукупність наведених доказів, зокрема публікації з фотографіями та відеоматеріалами, беззаперечно доводять участь обвинуваченої ОСОБА_8 в організації та проведенні незаконного референдуму у АДРЕСА_2 , який є тимчасово окупованою територією, а також здійснення нею публічних закликів до проведення такого незаконного референдуму.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що у цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції врахував специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК), зберігаючи неупередженість та безсторонність під час розгляду справи приділив особливе значення охороні прав і законних інтересів обвинуваченої як учасника кримінального провадження, яке відбувалося за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК з дотриманням усіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням установлених законом особливостей, які вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже, поріг вимогливості до доказування в такому випадку підвищений.

Крім того, відповідно до ч.5 ст.374 КПК у оскаржуваному вироку суд першої інстанції обґрунтував, що в цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення вжила всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав ОСОБА_8 на захист та доступ до правосуддя з урахуванням установлених законом особливостей для кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia).

Отже, дослідивши докази, надавши кожному з них оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення. Приймаючи таке рішення, суд дотримався критеріїв доведеності винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини.

Під час судового розгляду сторона захисту не оспорювала належність та допустимість доказів, наданих стороною обвинувачення і покладених судом у вирок. Не ставилось про це питання і в апеляційній скарзі.

Захисник в своїй апеляційній скарзі стверджував про те, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину не доведена, оскільки не доведено добровільності зайняття нею посади голови штабу руху, організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, а також добровільності публічних закликів до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Між тим, такі доводи захисту були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та обґрунтовано визнані безпідставними.

Так, у даному провадженні встановлено, що обвинувачена не лише стала головою штабу так званого руху «Мы вместе с россией» у АДРЕСА_2 , але й популяризувала проведення незаконного референдуму за приєднання тимчасово окупованих територій Запорізької області до складу рф та підтримку окупаційної влади, приймала участь у проведенні відкритого публічного форуму «Мы вместе с россией», прийняла участь у проведенні незаконного референдуму. Більш того, ОСОБА_8 очолила комісію з охорони громадського порядку на одній із так званих виборчих дільниць. В складі комісії за участю озброєних представників зс рф, відвідувала житлові квартири у м.Бердянськ та чинила психологічний тиск на місцевих жителів щодо їх участі в незаконному референдумі, а також здійснювала агітацію до участі в незаконному референдумі.

Отже характер дій обвинуваченої, їх активність, послідовність, тривалість у часі безумовно вказують на їх свідомий і добровільний характер. Обвинувачена як громадянка України, маючи вищу освіту та достатній життєвий досвід, не могла не розуміти незаконності вчинюваних нею дій. Обвинувачена заходів, спрямованих на виїзд з тимчасово окупованої території України, не вживала, а навпаки добровільно прийняла пропозицію невстановлених осіб із числа представників збройних формувань і окупаційної адміністрації рф та стала головою штабу так званого руху «Мы вместе с россией» і будучи головою цього так званого штабу вчиняла незаконні дії. Сукупність наведених обставин безумовно свідчить про свідомий вибір обвинуваченої і про абсолютну добровільність вчинених нею незаконних дій.

Будь-яких даних, які би свідчили про те, що обвинувачена ОСОБА_8 була вимушена стати головою штабу так званого руху «Мы вместе с россией» у АДРЕСА_2 , а також те, що вона брала участь в організації та проведенні незаконного референдуму та публічно закликала до проведення такого незаконного референдуму на тимчасово окупованій території під фізичним чи психічним примусом, у даній справі не встановлено і стороною захисту не надано.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено.

Крім того, захисник в апеляційній скарзі також посилався на те, що він не мав можливості поспілкуватися з обвинуваченою ОСОБА_8 , у зв`язку з чим її захист від обвинувачення відбувався без з`ясування її правової позиції по справі.

Перевіряючи такі твердження сторони захисту колегія суддів виходить з того, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 було здійснено в порядку спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, тобто яке не передбачає участі обвинуваченого.

При цьому законодавець з метою дотримання права на захист осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження, у ст.52 КПК закріпив вимогу про обов`язкову участь захисника у такій категорії справ.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 було здійснено за участю захисника. При цьому суд першої інстанції створив захиснику необхідні умови для реалізації його процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник не зазначав про те, що під час даного провадження були порушені передбачені КПК процесуальні вимоги щодо досудового розслідування і судового розгляду даного кримінального провадження, тим самим захисник погодився з тим, що всі формальні передбачені КПК України процесуальні вимоги щодо спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження відповідно органом досудового розслідування і судом були дотримані. Не зазначив захисник і того, яким іншим чином, на його думку, мав діяти суд першої інстанції за умови здійснення спеціального судового провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 .

Також колегія суддів зазначає, що положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_8 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке за законом віднесено до тяжких злочинів; даних про особу обвинуваченої, яка раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Зважив суд і на відсутність у даній справі як пом`якшуючих покарання обставин, так і обставин протилежного змісту та призначив обвинувачений покарання в межах санкції ч.5 ст.111-1 КК. На переконання колегії суддів, таке покарання є законним, обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів констатує, що вирок суду першої інстанції належним чином вмотивований і відповідає вимогам ст.ст.370, 374 КПК, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні. Переконливих аргументів на спростування висновків районного суду захисник в апеляційній скарзі не навів, а тому відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог, викладених в ній.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4