Номер провадження: 11-сс/813/558/24
Справа № 521/3800/24 1-кс/521/837/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000651 від 25 вересня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2024 року було задоволено клопотання т.в.о. слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, застосований запобіжний захід виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в межах строку досудового розслідування з утриманням його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 12 травня 2024 року включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень та у разі внесення застави на підозрюваного покладені обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби, або визначити йому розмір застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України недоведені та не можуть ґрунтуватись на припущеннях та здогадках органу досудового розслідування.

Запобіжний захід повинен застосовуватись, якщо наявні докази того, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

При цьому сам факт вчинення особою злочину не є підставою для застосування до нього виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, слідчий суддя не взяв до уваги майновий, сімейний та стан здоров`я ОСОБА_8 та визначив йому завідомо непомірний розмір застави.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України за наступних обставинах.

Так, з клопотання слідчого убачається, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 11 березня 2024 року, у невстановленої особи, яка записана у мессенджері «Telegram» із нікнеймом « ОСОБА_10 », виник протиправний умисел спрямований на незаконне збагачення шляхом організації незаконного переправлення ОСОБА_11 та інших осіб через державний кордон України, поза встановленими пунктами пропуску на виїзд.

З метою реалізації свого злочинного умислу, невстановлена особа, яка записана у месенджері «Telegram» із нікнеймом « ОСОБА_10 », у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше, 11 березня 2023 року, залучив до своєї протиправної діяльності ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .

У подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, невстановлена в ході досудового розслідуванням особа, яка записана у месенджері «Telegram» із нікнеймом « ОСОБА_10 », із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «Telegram» в телефонному режимі повідомив ОСОБА_11 , що йому потрібно 12 березня 2024 року о 14 годині 45 хвилин, прибути до ТЦ « Панорама », який розташований за адресою: м.Одеса, пл.Незалежності, 1 , де його зустріне ОСОБА_12 та надасть подальші вказівки, щодо незаконного перетину державного кордону. Також він йому повідомив, що за його вказівкою довірені йому люди, які діють спільно з ним та в його інтересах, на автотранспорті заберуть та доставлять його, ОСОБА_11 , до пункту призначення, а саме до Республіки Молдова, в обхід встановленого законом пункту пропуску, повідомивши при цьому, що незаконний перетин державного кордону буде здійснюватися поблизу с.Градениці, Біляївського району, Одеської області, а його послуги будуть коштувати 5300 доларів США.

Того ж дня, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 за вказівкою невстановленої особи, яка записана у месенджері «Telegram» із нікнеймом « ОСОБА_10 », прибув до ТЦ « Панорама », який розташований за адресою: м.Одeca, пл.Незалежності, 1 , зустрівся із ОСОБА_12 , який приїхав на автомобілі «Toyota Соrolа» синього кольору із державним номерним знаком НОМЕР_1 . Після того, як ОСОБА_11 підійшов до вказаного автомобіля в якому перебував ОСОБА_12 , останній надав йому вказівки сісти на переднє сидіння транспортного засобу «Toyota Соrolа» із державним номерним знаком НОМЕР_1 , в якому на задньому сидінні вже перебували ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Далі, ОСОБА_12 наказав зателефонувати невстановленій в ході досудового розслідуванням особі, яка записана у месенджері «Telegram» із нікнеймом « ОСОБА_10 », після чого ОСОБА_11 зателефонував названій особі та увімкнув гучний зв`язок.

Невстановлена особа, яка записана у месенджері «Telegram» із нікнеймом « ОСОБА_10 » перебуваючи на гучному зв`язку, надала вказівки присутнім в автомобілі «Toyota Соrolа» із державним номерним знаком НОМЕР_1 увімкнути свої телефони на авіарежим, вимкнути геолакацію та передати телефони водію. Після чого присутні в автомобілі ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , виконавши вказівки невстановленої особи, передали телефони ОСОБА_12 .

У подальшому, приблизно о 16 годині 30 хвилин на вказаному раніше автомобілі ОСОБА_12 перевіз зазначених чотирьох осіб до місця, яке перебуває поблизу кордону із Республикою Молдова, а саме до домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де їх зустрів ОСОБА_8 , відкривши гараж вказаного будинку, назвавшись власником будинку. В цей же час ОСОБА_12 , з метою конспирації злочинної діяльності, назвався ОСОБА_17 . ОСОБА_8 наказав передати грошові кошті у розмірі 1000 гривень за проживання у вказаному домоволодінні. Після отримання грошових коштів ОСОБА_12 наказав останнім перебувати за вказаною адресою, нікуди не виходити та очікувати, коли їх незаконно переправлять через державний кордон України до Реепуліки Молдова.

В цей же день, приблизно о 19 годині 30 хвилин ОСОБА_12 разом з ОСОБА_8 привіз до вищевказаної адреси ще ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України, та наказав всім особам чекати на час коли буде зручно незаконно їх переправити через державний кордон України.

Наступного дня 13 березня 2024 року, перебуваючи у домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , що незаконний перетин державного кордону України поза встановленими пунктами пропуску буде здійснено наступного дня приблизно о 03 годині 30 хвилин.

В подальшому 14 березня 2024 року приблизно о 03.30. ОСОБА_12 надав вказівку особам, які перебували у домоволодінні, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , вдягатися та бути готовими до виїзду.

Після чого, приблизно о 04 годині ОСОБА_23 надав вказівку ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , які мали намір незаконно перетнути державний кордон України, за грошові кошти в сумі 5300 доларів США, проїхати разом із ним на автомобілі марки «Кіа Carnival» синього кольору із державним номерним знаком НОМЕР_2 , до місця незаконного перетину державного кордону України. В цей час ОСОБА_8 , перебуваючи за кермом автомобіля «Toyota Соrolа» красного кольору із державним номерним знаком НОМЕР_3 , перебував на зв`язку із ОСОБА_12 та надавав інформацію щодо наявних перешкод за маршрутом пересування.?

У подальшому, приблизно о 06 годині, на автомобілі марки «Кіа Carnival» із державним номерним знаком НОМЕР_2 ОСОБА_12 разом із ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , прибули до с. Градениці, Біляївського району, Одеської області приблизно за 500 метрів від державного кордону України та Республіки Молдови.

Далі ОСОБА_12 надав ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 вказівки щодо подальшого їх руху та дій, комплект загальновійськового захисного костюма для подолання плавнів та водних перешкод, а також повідомив, що на території Республіки Молдови їх зустріне невстановлена особа, після чого останні були затримані при спробі незаконного перетину державного кордону України, а злочинну діяльність ОСОБА_12 та ОСОБА_8 припинено.

14 березня 2023 року ОСОБА_8 затримано в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України та цього ж дня його повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Підозра ОСОБА_8 ґрунтується на доказах, здобутих під час досудового розслідування, зокрема: зокрема протоколами допиту свідків, протоколами огляду речей і документів, протоколами обшуків, іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Апеляційний суд зазначає, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування отримані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КПК України.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено та стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Злочин, передбачений ч.3 ст.332 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Таким чином, відповідно до вимог ч.2 ст.183 КПК України до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд вважає, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.

Вказаний ризик підтверджується тим, що підозрюваний безпосередньо займався незаконним переправленням осіб через державний кордон України, а отже він володіє знаннями та навичками незаконного перетинання кордону та перебуваючи на свободі має реальну можливість залишити територію України та уникнути кримінального переслідування.

Крім того апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.3) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 матиме можливість здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний володіє інформацією про їх місце проживання та їх контактними даними. На теперішній час досудове розслідування триває, у кримінальному провадженні не встановлені та не допитані всі свідки, показання яких мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування.

Також, апеляційний суд погоджується з наявністю ризику, передбаченого п.5) ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може продовжувати вчиняти нові злочини, оскільки він не працевлаштований та не має постійного джерела доходу.

Існування вказаного ризику підтверджується і тим, що наразі ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 перебуває на розгляді Біляївського районного суду Одеської області і в рамках нього до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що слідчий суддя в якості альтернативного запобіжного заходу визначив розмір застави для підозрюваного ОСОБА_8 , який не відповідає критеріям необхідності та пропорційності.

В порушення вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України слідчий суддя не врахував, що максимальний розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, в силу вимог ст.12 КК України, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали слідчим суддею не були належним чином виконанні вимоги ч.5 ст.182 КПК України, оскільки в ухвалі відсутнє обґрунтування виключності випадку, який виправдовує застосування до підозрюваного ОСОБА_8 застави саме в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень.

При цьому, в порушення вимог ч.5 ст.182 КПК України, слідчий визначив розмір застави лише у гривневому еквіваленті, не визначивши її у розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Такий чином, слідчий суддя допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Скасовуючи ухвалу слідчого судді та ухвалюючи нове рішення за результатами розгляду клопотання слідчого, при визначенні розміру застави, апеляційний суд керується вимогами ч.4 та ч.5 ст.182 КПК.

Визначаючи розмір застави, колегія суддів враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого та ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, пункт 70, від 22 травня 2018 року)

Апеляційний суд вважає, що розмір застави повинен відповідати тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого на даному етапі досудового розслідування підозрюється ОСОБА_8 , та тим ступенем довіри щодо належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне визначити розмір застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Колегія суддів вважає, що той розмір застави, який просить визначити сторона обвинувачення (1650 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 4 996 200 гривень), є явно необґрунтованим та непомірним з огляду на недоведеність відповідного фінансового стану підозрюваного та його оточення.

Разом з тим, вважаючи наявним виключного випадку, зокрема обґрунтованої на даній стадії досудового розслідування підозри у вчиненні тяжкого злочину, який за версією органу досудового розслідування спричинив велику шкоду державі в умовах воєнного стану, для визначення розміру застави в даній справі, колегія суддів приходить до висновку, що у разі призначення застави як альтернативного запобіжного заходу у межах визначених п.2 ч.5 ст.182 КПК, така застава з великою вірогідністю може виявитися не здатною забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні, що дає законні підстави для визначення застави у більшому розмірі, ніж передбаченого зазначеною нормою процесуального закону.

Враховуючи, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, який посягає на недоторканість державних кордонів та забезпечення призову та мобілізації, а також беручи до уваги, що на теперішній час ОСОБА_8 притягається до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, апеляційний суд вважає за необхідне визначити йому заставу відповідно до абзацу 2 ч.5 ст.182 КПК України - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Такий розмір застави є значно меншим ніж той, який просив визначити слідчий, проте, на переконання апеляційного суду, буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, не буде для нього завідомо непомірним та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, які були встановлені апеляційним судом.

Відповідно до п.3) ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно до п.2) ч.3 ст.407 КПК України, апеляційний суд, скасувавши ухвалу слідчого судді, постановляє нову ухвалу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15 березня 2024 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання т.в.о. старшого слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 12 травня 2024 року включно.

Визначити в якості альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_8 заставу - 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень. (3028 грн. * 300 ).

Застава може бути внесена підозрюваним або іншою фізичною, юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для зарахування заставних сум:

Отримувач: Одеський апеляційний суд,

Рахунок отримувача UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ, код банку 820172. Призначення платежу: згідно ухвали суду від 02.04.2024 року, заставна сума за ОСОБА_8 , (номер провадження №11-сс/813/558/24; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ).

У разі внесення застави на відповідний рахунок Одеського апеляційного суду ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з під варти, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, або суду;

2) не відлучатися із Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим, прокурором;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.ч.8,10,11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Строк дії ухвали Одеського апеляційного суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та покладених на підозрюваного обов`язків становить до 12 травня 2024 року.

Копію ухвали невідкладно надіслати до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та прокурору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4