Справа № 347/739/24
Провадження № 1-кс/347/358/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м.Косів

Слідчий суддя Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про скасування арешту майна

в с т а н о в и л а :

Стислий виклад доводів заявника.

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000104 від 29.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.246 КК У країни.

Вимоги клопотання обґрунтував тим, що ухвалою слідчого судді Косівського районного суду від 01.04.2024 року накладено арешт на речові докази, а саме на: 3 (три) колоди деревини породи черешня розмірами: довжиною 4, 10 м діаметром 46x38 см, довжиною 2 м діаметром 27x39 см, довжиною 2,04 м, діаметром 64x60 см, а також електропилу марки Einhell GE -LC36/35L та трактор марки JINМА 264 JM синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Жодного кримінального правопорушення він не вчиняв. Навпаки вважає, що саме слідча з правоохоронними органами вчинила протиправні дії відносно нього, та безпідставно вилучила в нього майно. Жодного статусу у кримінальному провадженні ОСОБА_3 немає, та під час досудового розслідування його ніхто не допитував. Заявник ствердив, що в лісовому масиві побачив зрубане дерево, від якої залишене гілля, яке він мав намір заготовити для обігріву свого житла, та приготування їжі. В той момент коли ОСОБА_3 витягував з обриву гілля, до нього підійшли працівники Косівського РВП ГУНП. В подальшому працівники вилучили в нього трактор та бензопилу, при цьому жодних підтверджуючих документів про вилучення його речей е надали, натомість запевнили, що якщо він визнає, то в подальшому йому повернуть трактор для зберігання за місцем проживання. Також ОСОБА_3 ствердив, що звертався з заявою про внесення відомостей щодо неправомірних дій слідчої на його думку, яка вчинила грабіж, однак відомості не були внесені, а всупереч закону прокурор направив його заяву за підслідністю в ДБР, що взагалі не передбачено КПК України.

З цих підстав оскаржувану арешт накладений ухвалою слідчого судді, ОСОБА_3 просив скасувати.

Позиція учасників в судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_3 доводи клопотання підтримав та висловив позицію аналогічну письмовій. При цьому розгляд клопотання здійснювався за участю ОСОБА_3 без участі його захисника ОСОБА_4 , оскільки останній всупереч вимогам КПК України, не мав всього обсягу документів, які підтверджують його повноваження на участь в судовому засіданні, а тому слідчим суддею не було допущено адвоката до участі у розгляді клопотання. ОСОБА_3 , не заперечував щодо розгляду клопотання без участі адвоката ОСОБА_4 .

Прокурор в судовому засіданні вимоги клопотання заперечив, ствердив, що на даний час проводиться досудове розслідування. Майно на яке накладено арешт визнано речовим доказом, оскільки таке є знаряддям вчинення злочину.

Слідчий в судовому засіданні доводи клопотання заперечив. Ствердив, що дійсно органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст. 246 КК України. Майно, яке було тимчасово вилучене у ОСОБА_3 під час огляду місця події, визнано речовим доказом, а відтак ухвалою слідчого судді на нього накладено арешт. Електропила та трактор є знаряддям вчинення злочину. Більше того, під час огляду місця події, за участю понятих, складався протокол огляду місця події в якому описувався той факт, що було вилучено електропилу та трактор. ОСОБА_3 був ознайомлений з протоколом та своїм підписом ствердив про це. Слідчий вважає, що на даний час вказане клопотання є передчасним, оскільки досудове розслідування ще не завершено, а майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши документи, долучені до клопотання, та оглянувши матеріали досудового розслідування, слідчий суддя дійшла такого висновку.

Норми права, які застосував суд, та мотивована оцінка щодо відсутності чи наявності підстав для задоволення клопотання.

Статтею 1 Кримінально процесуального кодексу України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Косівського РВП ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування, внесене до ЄРДР за № 0000104 від 29.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.246 КК України.

Ухвалою слідчого судді Косівського районного суду від 01.04.2024 року накладено арешт на речові докази, а саме на: 3 (три) колоди деревини породи черешня розмірами: довжиною 4, 10 м діаметром 46x38 см, довжиною 2 м діаметром 27x39 см, довжиною 2,04 м, діаметром 64x60 см, а також електропилу марки Einhell GE -LC36/35L та трактор марки JINМА 264 синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1

Станом на 28.05.2024 року досудове розслідування не завершене, та проводяться слідчі дії.

КПК України не визначає переліку обставин, за наявності яких потреба у застосуванні арешту майна, як засобу забезпечення кримінального провадження, припиняється. Однак логічне тлумачення відповідної норми, дає підстави зробити висновок, що вказане може мати місце у випадку, коли перестануть існувати підстави, з огляду на які було накладено арешт.

Слідчий суддя бере до уваги, що арешт на відповідне майно було накладено з метою збереження речових доказів і на даний час проводиться досудове розслідування.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя доходить висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000104 від 29.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.246 КК України, на даний час триває, майно яке визнано речовим доказом, може бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення. А відтак питання щодо речових доказів суд вирішує за результатами розгляду справи по суті.

Отже, в рамках кримінального провадження проводяться необхідні слідчі дії, а тому клопотання про скасування арешту майна задоволенню не підлягає.

За таких обставин, суд доходить переконання про передчасність заявленого клопотання.

Щодо інших доводів клопотання.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу ОСОБА_3 на текст його клопотання, яке містить численні твердження, в яких останній явно виявляє зневагу як до слідчого судді, так і до інших учасників кримінального провадження.

Так, відповідно до частин 1 і 2 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Конвенція 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, є одним із видів міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У підпункті «а» п. 3 ст. 35 Конвенції зазначено, що Суд визнає неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є несумісною з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтованою або є зловживанням правом на подання заяви.

Відповідно до положення п. 4 цієї статті Конвенції Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно із цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

У розумінні ЄСПЛ звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, Суд, застосовуючи пп. «а» п. 3 ст. 35 Конвенції, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Зокрема, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див. ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02), «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року (Guntis APINIS against Latvia, заява № 46549/06).

У свою чергу аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, (справи № 199/6713/14-ц, № 9901/34/19, № 9901/324/19), а саме, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Відповідно до ст. 6 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Прояв неповаги до суду чи судді з боку осіб, які є учасниками процесу або присутні в судовому засіданні, має наслідком відповідальність, установлену законом (ст. 129 Конституції України та ст. 50 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»).

Повага до суду і його рішень зміцнюють державність, правопорядок і законність, та ведуть до справді правової держави.

Особа, що подає скаргу до слідчого судді, користується правами та обов`язками заявника чи потерпілого у кримінальному провадженні в частині, яка стосується його порушеного права, що не звільняє скаржника від обов`язку із дотримання загальних засад кримінального провадження, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 7 КПК України, згідно якого зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, окрім іншого, відноситься повага до людської гідності.

Також положеннями ч. 1 ст. 11 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи.

При цьому, як убачається із ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. Тобто на практиці в деяких випадках це може обумовити необхідність ухвалення рішень, які прямо не передбачені КПК України.

Таким чином, нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Водночас використання учасниками судового процесу нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють, оскільки вказані дії суперечать основним засадам (принципам) кримінального провадження, а також його завданню.

За таких обставин, суд звертає увагу ОСОБА_3 на коректний виклад своїх міркувань і доводів у клопотанні.

Що стосується тверджень заявника, що суд неправомірно надав обшук в шухлядах меблів його похилих батьків, для відшукування стовбурів дерев, то такі є безпідставними, та такими, що спростовуються матеріали справи. Зокрема до свого клопотання заявник долучив копію ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, в резолютивній частині якої містився дозвіл на проведення обшуку в житловому будинку та господарських будівлях.

На підставі вищевикладеного керуючись ст. ст. 174, 372, 376 КПК України,-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешта майна у кримінальному провадженні внесеного до ЄРДР за № 0000104 від 29.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.246 КК У країни - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1