Номер провадження: 11-кп/813/1027/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000810 від 07.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,-

установив

Зміст оскаржуваного судового рішення

Оскаржуваною ухвалою суду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_9 та ОСОБА_8 задоволено та продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, до 15.03.2024 року кожному, без визначення розміру застави.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на те, що існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшились, та інші запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступне:

- відсутні підстави для ствердження про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, а саме двох малолітніх дітей, позитивно характеризується;

- стороною обвинувачення під час судового засідання не доведено, що ризики не зменшились або з`явились нові;

- будь-яких доказів причетності ОСОБА_8 до інкримінованого злочину прокурором не надано, матеріали провадження не містять.

Посилаючись на викладене, захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту або у виді застави.

Адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, з посиланням на наступне:

- будь-яких доказів причетності ОСОБА_9 до інкримінованих злочинів прокурором не надано, матеріали провадження не містять.

- ризики, заявлені прокурором не існують;

- ухвала суду першої інстанції постановлена поза межами КПК України. Так, після постановлення попередньої ухвали місцевого суду від 21.11.2023 року, якою було визначено розмір альтернативного заходу у вигляді застави, обвинуваченим така була внесена. В подальшому, прокурором було оскаржено цю ухвалу суду першої інстанції та ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.12.2023 року рішення суду першої інстанції було скасовано та обвинуваченого ОСОБА_9 вдруге було взято під варту без визначення розміру застави. Таким чином, оскільки на думку сторони захисту ухвала Одеського апеляційного суду від 06.12.2023 року є незаконною, тому і оскаржувана ухвала є такою, що підлягає скасуванню.

Позиції учасників апеляційного розгляду

В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явились, не зважаючи на своєчасне та належне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Апеляційний суд звертає увагу, що клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін не надходило, у зв`язку із чим, апеляційний суд вважає за можливе, апеляційний розгляд провести за відсутності сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000810 від 07.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 310 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України встановлено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Що стосується тверджень захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про те, що на теперішній час під час розгляду кримінального провадження в суді, стороною обвинувачення не надано жодного доказу про причетність останніх до інкримінованих кримінальних правопорушень, апеляційний суд зазначає наступне.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України, не входять до вказаного переліку та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту про те, що прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які є посилання в клопотанні, оскільки є виключно його припущенням, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду, що в даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, того, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 можуть вдатись до спроб переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих та свідків; вчинення іншого кримінального правопорушення, обумовлені тим, що що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, роль обвинувачених у вчиненні інкримінованих злочинів як співорганізатора та виконавця.

Окрім того, колегія суддів враховує, що у в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, який був об`єднаний з даним кримінальним провадженням.

Водночас, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Орім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пов`язані із незаконним обігом психотропних речовин в особливо великих розмірах, які в свою чергу мають негативний вплив на осіб, які їх вживають, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки для осіб, які вживають такі речовини.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням даних, що характеризують особу обвинувачених, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до них більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду, який, керуючись положеннями п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, оскільки обвинуваченим інкримінується вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинувачених під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченої, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15.01.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000810 від 07.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4