Номер провадження 1-кп/741/32/24
Єдиний унікальний номер 741/2024/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

обувинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Носівка кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000460 від 20 липня 2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Носівка Чернігівської області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, освіта середня, офіційно працевлаштований водієм товариства "Ромстал Україна", маючий на утриманні неповнолітню дитину 2012 р.н., не інвалід, не депутат, не адвокат, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_6 08.04.2023 близько 21 год. 30 хв., знаходячись на паркувальному майданчику біля адміністративного приміщення Носівського СТК ТСОУ по АДРЕСА_2 , в ході конфлікту, що стався у нього із ОСОБА_4 на ґрунті раптово виниклих неприязних особистих відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи наслідки у вигляді заподіяння тілесного ушкодження потерпілому та бажаючи їх настання і доводячи свої наміри до кінця, умисно наніс йому один удар правою ногою по лівій нозі, спричинивши ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, які за ознакою тривалості розладу здоров`я відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у спричиненні умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Просив призначити обвинуваченому покарання у виді виправних робіт з вирахуванням 20 % від суми заробітку.

Потерпілий у судовому засіданні наполягав на призначенні покарання у межах санкції інкримінованого злочину у виді позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України та просив задовольнити в повному обсязі цивільний позов.

Обвинувачений вину визнав частково, оскільки тілесні ушкодження він спричинив захищаючись від нападу на нього, просив ухвалити справедливе рішення, цивільний позов визнав частково, в частині матеріальної шкоди.

Захисник просив перекваліфікувати дії обвинуваченого із ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України як необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, в задоволенні моральної шкоди відмовити. Щодо міри покарання просив призначити мінімальне покарання передбачене за санкцією статті 128 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Будучи допитаним в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 08.04.2023 він зустрівся з ОСОБА_7 і вони вирішили пройтися до магазину-кафе " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що в м. Носівка. Близько 21 год. 00 хв. він знаходився по АДРЕСА_2 територія Носівського СТК ТСОУ разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . з останнім в подальшому в нього виник конфлікт, під час якого ОСОБА_10 спочатку нанс один удар ногою йому по нозі, внаслідок чого він впав на асфальтоване покриття та відчув біль в області колінного суглоба лівої ноги. В подальшому він знаходився в положенні лежачи на боку, а ОСОБА_10 продовжував наносити йому удари ногами по голові, тулубу та нижніх кінцівках, в кількості 3-4-х ударів. При нанесенні йому ОСОБА_11 ударів, він свідомість не втрачав. додому йому допоміг прийти ОСОБА_7 , до лікарні звернувся згодом, швидку та поліцію на місце події не викликали.

Допитаний в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_7 суду показав, що потерпілий є його другом, а обвинувачений - знайомим. Дату він точно не пам`ятає, однак не заперечує, що це могло бути 08.04.2023. Зазначив, що в той день він зустрівся з потерпілим біля його подвір`я. Вони вживали спиртні напої. Пізніше близько 20 год. 30 хв. зустріли біля кафе -магазину "Каламбур" знайомого - ОСОБА_6 , який запропонував продовжити вживати спиртні напої, і вони з потерпілим не відмовилися. Розпиття спиртних напоїв було не в кафе, а поруч, на паркувальному майданчику біля адміністративного приміщення Носівського ДСАФ по АДРЕСА_2 . Пригадав, що між обвинуваченим та потерпілим відбувся словесний конфлікт, однак повідомити суду хто перший наносив удари і в якій кількості, в яку область не зміг, оскільки нічого не пам`ятає через свій стан сп`яніння. Вказав, що він допоміг піднятися ОСОБА_4 на ноги і довів його додому, швидку не викликав, бо не було необхідності.

Допитана в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що вона не була свідком подій, які відбувалися між обвинуваченим і потерпілим. Вказала суду, що вона є дружиною потерпілого. 08.04.2023 ввечері її чоловіка привів додому свідок ОСОБА_7 . ОСОБА_4 був брудний, мав кров на одежі, счесане обличчя, перебував в стані алкогольного сп`яніння. Зранку виявилося, що в нього травмована нога, яка потребувала оперативного втручання.

Допитаний в судовому засіданні на клопотання сторони захисту та у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України попереджений про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_13 пояснив, що 08.04.2023, перебуваючи на своєму подвір`ї, він почув знайомий голос. Підійшовши ближче, побачив знайомого йому ОСОБА_6 та двох інших чоловіків. Між ними була сутичка, яку він спробував припинити. Він бачив як обвинувачений штовхнув потерпілого, від чого той впав. Більше нічого повідомити суду не міг, оскільки не був свідком початку конфлікту і його перебігу.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, саме тільки в тому, що він захищався, і у нього не було ніякого мотиву наносити травми потерпілому. Суду показав, що 08.04.2023 близько 21 год. 30 хв. біля магазину-кафе "Каламбур" по вул. Мринський шлях в м. Носівказустрів знайомого йому ОСОБА_4 і ОСОБА_7 . Оскільки коштів у потерпілого та свідка не виявилось з собою, ОСОБА_10 вирішив всіх пригостити. Він купив пляшку горілки ємністю 330 мл, чипси, цигарки і разом вони перейшли до сходинок адмінбудувлі ДСАФ, що неподалік, щоб почати розпивати. Обвинувачений стверджує, що потерпілий перший наніс удар йому в ліве вухо та щелепу, від якого він похитнувся. Наполягає, що бійки між ними не було, а була сутичка (шарпанина), під час якої ОСОБА_4 падав та вставав. Також обвинувачений стверджує, що умислу у нього не було, він захищався, а потерпілий міг отримати травму внаслідок удару об землю.

Суд, оцінюючи показання свідків вважає їх належними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів, оскільки вони узгоджуються щодо часу, місця вчинення події.

Крім свідчень вина обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 122 КК України доводиться письмовими доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000460 від 20.07.2023, згідно з яким 20.07.2023 до чергової частини ВПД № 1 Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області з письмовою заявою звернувся ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_2 про те, що 08.04.2023 в приблизний період часу з 19 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв. по АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження у вигляді ударів по тулубу та обличчю;

- постановою про перекваліфікацію від 31.07.2023;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію ОСОБА_4 від 20.07.2023;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 03.10.2023 за участю ОСОБА_4 та дослідженого в судовому засіданні відеозапису до нього, згідно якого останній розповів та показав про обставини конфлікту між ним та обвинуваченим та нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень;

- висновком судово-медичного експерта № 101 від 29.07.2023, згідно з яким: мали місце наступні тілесні ушкодження: закритий перелом зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії тупого твердого предмету або об такий;

- повідомленням про підозру від 07.08.2023.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно з ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Крім того, відповідно до вимог ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до вимог ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд не погоджується з позицією сторони захисту щодо необхідності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 128 КК України як необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, оскільки за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_6 відносно ОСОБА_4 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками існував прямий причинний зв`язок.

Тобто обвинувачений діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду здоров`ю іншій особі. Вказана правова позиція викладена у Постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 квітня 2014 року у справі № 5-13кс14.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у порядку ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості та сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за вище встановлених обставин.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Також суд ураховує п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" яким передбачено, що під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 , передбачених до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце реєстрації та місце постійного проживання, де загалом характеризується позитивно, офіційно працює, має на утриманні сім`ю та неповнолітню дитину; позицію сторони захисту, а також позицію потерпілого та його представника; а також наслідки вчиненого кримінального правопорушення та поведінку й оцінку скоєного обвинуваченим, наявність співчуття до потерпілого, часткове визнання вини, відсутність відшкодування шкоди потерпілому.

Крім цього в судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений намагався виправити наслідки ситуації, пропонував відшкодування потерпілому шкоди, визнав майнову шкоду, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції інкримінованого злочину у виді обмеження волі.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів.

При цьому, враховуючи вищевикладене, зокрема ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, відсутність тяжких наслідків від вчинення злочину, досудову доповідь, згідно якою обвинувачений не становить небезпеки суспільству, виправлення його особи можливе і без обмеження волі, суд доходить висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. ст. 75,76 КК України, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням, із встановленням йому іспитового строку і покладенням на нього відповідних обов`язків.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Щодо пред`явленого цивільного позову, суд виходить з наступного.

Потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з обвинуваченого на його користь майнову шкоду у розмірі 15 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 70 000 грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 пред`явлений позов визнав частково, в частині майнової шкоди визнав повністю, готовий відшкодувати був з перших днів провадження. В частині моральної шкоди не визнав, оскільки він не мав наміру спричиняти шкоду.

Вирішуючи питання цивільного позову потерпілого/цивільного позивача - ОСОБА_4 до обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану діянням підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 49 КК України потерпілим визнається особа, якій злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Унаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 , що виявилися у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , потерпілий вимушений був витрачати кошти на своє лікування, що підтверджується наданими квитанціями у розмірі 15 000 грн., і які не оспорюються обвинуваченим ОСОБА_6 .

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що затрати на лікування підтверджені належними доказами, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Що стосується вимог потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Пунктом 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 "Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів" роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями Цивільного кодексу України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 № 5).

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (далі - Постанова) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому згідно п. 5 Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, потерпілий вказав, що він зазнав моральних страждань, у зв`язку з суттєвим погіршенням здоров`я.

З урахуванням обставин справи та засад розумності, доводів та доказів цивільного позивача, виваженості та справедливості суд доходить висновку про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень.

На підставі викладеного, керуючись статтями 84-86, 100, 124, 128, 129, 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати із 12 квітня 2024 року.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази у кримінальному проваджені відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) у відшкодування матеріальної шкоди - 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. та 30 000 (тридцять тисяч) грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього - 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн.

У задоволенні решти вимог цивільного позову - відмовити.

Апеляційну скаргу на вирок суду може бути подано до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після спливу строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після винесення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1