Вирок

Іменем України

02.05.2024 Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові об`єднані в одне судове провадження обвинувальні акти у кримінальних провадженнях № 0001047 від 06.12.2023 та № 0000006 від 02.01.2024, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Дубляни, Жовківського району, Львівської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, працевлаштованого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

Сторона обвинувачення -

прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4

Сторона захисту:

Адвокат ОСОБА_5 ,

Потерпіла сторона: ПП «Мережа-Сервіс Львів», редставник потерпілого - ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В :

Згідно з оголошеним в судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем обвинувальним актом, у кримінальному провадженні № 0001047 від 06.12.2023 року, ОСОБА_3 усвідомлюючи, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102 - IX (із подальшими змінами) в Україні введено воєнний стан, 05.12.2023 року, близько 11год. 07 хав., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи в торговому приміщенні магазину «Близенько» (ПП «Мережа-Сервіс Львів» № 133), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Багряного, 39, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, викрав із стелажа магазину матеріальні цінності, що перебувають на балансі даного магазину, а саме: пляшку грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 3 р, 40%, місткістю 0,5 л., вартістю 192,30 грн. та пляшку грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 5 р., 40%, місткістю 0,5 л, вартістю 218,00 грн., які заховав під свою куртку, а відтак пройшов повз касову зону не оплативши за товар та покинув приміщення магазину «Близенько». У подальшому викраденим товаром розпорядився на власний розсуд. Цими своїми діями ОСОБА_3 спричинив ПП «Мережа-Сервіс Львів» матеріальну шкоду на загальну суму 410 (чотириста десять) гривень 30 коп.

Крім цього, 06.12.2023, близько 08 год. 06 хв.,ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи в торговому приміщенні магазину «Близенько» (ПП «Мережа-Сервіс Львів» № НОМЕР_1 ), що за адресою: м. Львів, вул. Багряного, 39, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, викрав із стелажа матеріальні цінності, котрі перебувають на балансі даного магазину, а саме: дві пляшки грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 3 р, 40%, місткістю 0,5 л, вартістю 192,30 грн., кожна, чим завдав потерпілій стороні матеріальної шкоди на загальну суму 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 60 коп. Вказані пляшки заховав під куртку в яку був одягнений, пройшов повз касову зону не оплативши за товар та намагався покинути магазин - місце вчинення злочину, однак з причин, що не залежали від його волі, не довів свій умисел до кінця, оскільки із викраденим майном був зупинений працівниками магазину та в подвльшому затриманий працівниками поліції, котрі викрадений тогвар вилучили.

Згідно з оголошеним в судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000006 від 02.01.2024 року, ОСОБА_3 усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, 03.12.2023 року, близько 16 год. 59 хв., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи в торговому приміщенні магазину «Близенько» (ПП «Мережа-Сервіс Львів» № НОМЕР_1 ), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Багряного, 39, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, викрав із стелажа магазину матеріальні цінності, що перебувають на балансі даного магазину, а саме: пляшку горілки «Горілка Фінляндія Журавлина Червона», 37,5%, місткістю 0,5 л., вартістю 205,30 грн.; сир «Канів Канівський», 50%, брусок вагою 300 г., вартістю 76,70 грн.; масло «Клуб сиру екстра», 82,5%, фасоване вагою 180 г., вартістю 44, 57 грн., які заховав під куртку та у кишені куртки в яку був одягнений, пройшов повз касову зону не оплативши за викрадений товар та покинув приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », чим спричинив ПП «Мережа-Сервіс Львів № 133» матеріальну шкоду на загальну суму 326,57 гривень. У подвльшому викраденим товаром розпоряджився на власний розсуд.

Згідно цього ж обвинувального акту, 03.12.2023 року, близько 17 год. 33 хв., ОСОБА_3 будучи свідомим того, що в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, перебуваючи в торговому приміщенні магазину «Близенько» (ПП «Мережа-Сервіс Львів» № НОМЕР_1 ), що за адресою: м. Львів, вул. Багряного, 39, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, викрав із стелажа магазину матеріальні цінності, котрі перебувають на балансі даного магазину, а саме: пляшку грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 5 р, 40%, місткістю 0,5 л, вартістю 218,00 грн.; балик «Забіяка Традиційний», вагою 0,35 кг., вартістю 213,35 грн.; паштет пастеризований курячий «Pasztetowa Drodiowa», вагою 300 г., вартістю 24,88 грн.; масло «Клуб сиру екстра», 82,5%, фасоване вагою 180 г. вартістю 44,57 грн., які теж заховав під куртку та у кишені куртки в яку був одягнений, пройшов повз касову зону не оплативши за викрадений товар та покинув приміщення магазину «Близенько», цим самим спричинив ПП «Мережа-Сервіс Львів № 133» матеріальну шкоду на загальну суму 362 (триста шістдесят дві) грн. 12 коп..викраденим товаром розпорядився на власний розсуд.

Будучи допитаним в судовому засіданніобвинувачений свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю, підтвердив фактичні обставини вчинення злочинів, як це викладено в обвинувальних актах та додатково пояснив, що товар викрадав для власного споживання. Чому саме в такий спосіб придбавання товару обрав, на даний час пояснити не може, але на той час бажав діяти саме так. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати, запевняє, що більше такого не повториться.

Оцінюючи покази обвинуваченого, суд визнає їх правдивими і достовірними, зважаючи на їх послідовність котра у своїй сукупності повно відображає обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень. У суду відсутні підстави для сумніву у добровільності визнання ним вини в інкримінованих злочинах.

Крім повного визнання вини обвинуваченим, його вину обґрунтував прокурор публічний обвинувач в судовому засіданні, котрий покликаючись на матеріали досудового розслідування та результати судового слідства в частині прийнятих процесуальних рішень та матеріалів, що характеримзують особу, вважає, що вина ОСОБА_3 в інкримінованих кримінальних правопорушеннях доводиться в повному обсязі та не заперечується самим обвинуваченим.

Дійсність та достовірність доказів, на котрі покликається прокурор, обвинувачений та його захисниця, а рівно й представник потерпілої сторони, не оспорюють, а тому прокурор просив суд провести судове слідство у спрощеному порядку, без дослідження матеріалів кримінальних проваджень в частині доказів щодо фактичних обставин, з чим погодилися обвинувачений та його захисник.

Представник потерпілої сторони в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши, що жодних притензій до підсудного не має, оскільки останній відшкодував заподіяні збитки. Щодо визначення міри покарання для обвинуваченого, покладається на суд.

З урахуванням висновків прокурора, беручи до уваги позицію представника потерпілої сторони та відсутність заперечень збоку обвинуваченого і його захисника, зважаючи на положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів здобутих на стадії досудового розслідування щодо фактичних обставин вчинення інкримінованих у вину ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, за виключенням процесуальних документів відповідно до якиїх приймалися процесуальні рішення, у тому числі тих, що стосуються судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні та матеріалів, що характеристики особи обвинуваченого.

З огляду на викладене, суд визнає, що прокурором - публічним обвинувачем в судовому засіданні доведено, підсудним не заперечується, а відтак судом визнається встановленим факт, що:

- ОСОБА_3 будучи свідомим того, що в Україні іде війна, у звязку з чим оголошено воєнний стан, діючи умисно, з корисливих мотивів, перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько» ( ПП «Мережа Сервіс Львів» № НОМЕР_1 ) за адресо: АДРЕСА_3 , 03.12.2023 року, близько 16 год. 59 хв., таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, викрав із стелажа магазину одну пляшку горілки «Горілка Фінляндія Журавлина Червона», 37,5%, місткістю 0,5 л., вартістю 205,30 грн.; сир «Канів Канівський», 50%, брусок вагою 300 г., вартістю 76,70 грн.; масло «Клуб сиру екстра», 82,5%, фасоване вагою 180 г., вартістю 44, 57 грн., які заховав під куртку та у кишені куртки, в яку був одягнений, пройшов повз касову зону не оплативши за викрадений товар та покинув приміщення магазину. У подальшому викраденим товаром розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ПП «Мережа Сервіс Львів» № 133 матеріальну шкоду на суму ПП «Мережа Сервіс Львів» № 133;

- Він же, ОСОБА_3 , за вказаних вище обставин, 03.12.2023 року, близько 17 год. 33 хв., будучи свідомим того, що в Україні іде війна, перебуваючи в торговому приміщенні магазину «Близенько» (ПП «Мережа-Сервіс Львів» № НОМЕР_1 ), що за адресою: м. Львів, вул. Багряного, 39, повторно, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, викрав із стелажа магазину матеріальні цінності, котрі перебувають на балансі даного магазину, а саме: одну пляшку грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 5 р, 40%, місткістю 0,5 л, вартістю 218,00 грн.; балик «Забіяка Традиційний», вагою 0,35 кг., вартістю 213,35 грн.; одну банку паштету пастеризованого курячий «Pasztetowa Drodiowa», вагою 300 г., вартістю 24,88 грн.; одну пачку масла «Клуб сиру екстра», 82,5%, фасоване вагою 180 г. вартістю 44,57 грн., які теж заховав під куртку та у кишені куртки в яку був одягнений, пройшов повз касову зону не оплативши за викрадений товар та покинув приміщення магазину «Близенько». Вартість викраденого товару становить 362 грн. 12 коп. Після викрадення, товаром розпорядився на власний розсуд, спричинивши цим самим 03.12.2023 року ПП «Мережа-Сервіс Львів № 133» матеріальну шкоду на загальну суму 688 (шістсот вісімдесят вісім) грн. 69 коп.;

- 05 грудня 2023 близько 11 год. 07 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи у приміщенні магазину «Близенько» ( ПП «Мережа Сервіс Львів» № 133) за адресо: м. Львів, вул. Багряного, 39, діючи умисно за вказаних вище обставин, повторно, таємно взяв із торгівельного прилавку магазину одну пляшку грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 3 р, 40%, місткістю 0,5 л., вартістю 192,30 грн. та одну пляшку грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 5 р., 40%, місткістю 0,5 л, вартістю 218,00 грн., які заховав під куртку в яку був одягнутий, пройшов повз касову зону не оплативши за викрадений товар та покинув приміщення магазину завдавши 05.12.2023 року ПП «Мережа-Сервіс Львів № 133» матеріальну шкоду на загальну суму 410 (чотириста десять ) грн.30 коп.;

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування та прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному процесі кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненного повторно, в умовах воєнного стану, тобто як вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, з чим суд погоджується;

Крім цього, в судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_3 , 06.12.2023 року, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, тобто за тих же обставин, близько 08 год. 06 хв., діючи умисно, повторно, перебуваючи в торговому приміщенні магазину «Близенько» (ПП «Мережа-Сервіс Львів» № 133), що за адресою: м. Львів, вул. Багряного, 39, таємно, шляхом вільного доступу, скориставшись тим, що його дії не були помічені сторонніми особами, викрав із стеллажа магазину дві пляшки грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 3 р, 40%, місткістю 0,5 л, вартістю 192,30 грн. кожна. Відтак, пройшовши повз касову зону не оплативши за викрадений товар, намагався покинути місце вчинення злочину, однак з причин, що не залежали від його волі, не довів свій умисел до кінця, оскільки із викраденим був зупинений працівниками магазину, котрі викликали поліцію. Викрадений товар було повернуто потерпілій стороні. Таким чином, ОСОБА_3 вчинив замах на крадіжку товару, що належав ПП «Мережа-Сервіс Львів» № 133, на загальну суму 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 60 коп.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування та прокурором - публічним обвинувачем у кримінальному процесі кваліфіковані, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто як кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185КК України, з чим суд теж погоджується.

Аналізуючи та оцінюючи особу підсудного, суд бере до уваги, що по місцю фактичного проживання він характеризується виключно з позитивної сторони, аналогічну характеристику ОСОБА_3 надвють зснайомі та сусіди. Суд також враховує, що ОСОБА_3 сприяв органам досудового слідства під час досудового розслідування вказаних кримінальних проваджень, що він хоч і перебуває на ОСОБА_7 обліку у лікаря нарколога, проте на обліку у лікаря - психіатра із за надмірного вживання алкоголю, не перебуває.

Враховує суд і той факт, що обвинувачений розкаюється у вчиненному і таке каяття суд визнає щирим. Бере суд до уваги і його, обвинуваченого ОСОБА_3 , негативне ставлення до вчиненого та запевнення в тому, що більш такого не повторить, а заподіяні ним збитки відшкодовано у повному обсязі, потерпіла сторона не має до нього жодних притензій.

Вказані вище обставини, суд визнає пом`якшуючими обставинами, що передбачені ст. 66 КК України.

Суд також бере до уваги, як інші помякшуючі обставини, і зокрема, що обвинувачений займається суспільно - корисними справами, підтвердженням яких, є ряд подяк церковних громад та банківські рахунки про здійснення перерахування коштів на потреби Збройних Сил України, а також його, ОСОБА_3 , допомоги у вихованні дітей сестри, чоловік якої перебуває на війні з російським окупантом.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, котрі б обтяжували вину обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено, не наведено таких і прокурором - публічним обвинувачем.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цьогоКодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд враховує, що згідно зі статями 50,65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, вирішуючи питання про призначення покарання підсудному ОСОБА_3 , суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його, суд, правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких, обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально - правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

У вирішенні питання покарання, ключовим для суду є те, щоб особі, яка вчинила злочин, було призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Відтак, враховуючи пом`якшуючі обставини, особу підсудного ОСОБА_3 , позицію потерпілої сторони та прокурора, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого може відбутися без його ізоляції від суспільства.

Разом з тим, у перші тижні повномасштабного воєнного вторгнення рф в кордони України, а саме 3 березня 2022 року, народні депутати прийняли закон № 2117-IX про внесення змін до Кримінального кодексу, яким встановили, що, зокрема, крадіжка в умовах воєнного стану карається позбавленням волі від 5 до 8 років.

Проте є очевидним, що за своєю природою Закон був спрямований на боротьбу з мародерством в районах воєнних дій, а не наявністю самого факту воєнного стану.

Однак на практиці вказаний Закон призвів до того, що за крадіжку на відносно невелику суму з магазину, суд має призначити особі покарання у виді позбавлення волі щонайменше 5 років, а за наявності обставин сукупності злочинів, покарання не може бути меншим чи рівним 5 рокам.

Як результат, втратили своє правове та впливове значення такі нороми закону як положення статей 12, 69 та 75 КК України.

«Якщо правова система тривіальну крадіжку свинячої вирізки розглядає як тяжкий злочин, то виникає питання, як кваліфікувати ті злочини, які до цього вважалися тяжкими і заслуговували на таку кваліфікацію».

«Останнім часом масштаб застосування тяжких покарань мимоволі нагадує застосування «закону про 5 колосків», що передбачав як захід судової репресії за розкрадання колгоспного і кооперативного майна «розстріл із конфіскацією всього майна і з заміною за пом`якшуючих обставин позбавленням свободи на термін не нижче 10 років з конфіскацією всього майна», за яким в Україні було засуджено щонайменше 16 тисяч осіб.

Щось подібне відбулося з тлумаченням закону і в даному випадку, при цьому, що судова практика в Україні у 1991 1992 роки пізнала схожі обставини коли застосовувалися положення ст.. 81 КК України в редакції Закону, що був введений в дію з 01.04 1961 року Законом Української РСР від 28 грудня 1960 року. У вказаний період теж були знівельовані поняття індивіалізації, співмірності та справедливості, оскільки як і зараз, вагами правосуддя урівнюється поняття тяжкого злочину покарання за який не можливо призначити з врахуванням індевіалізації та співмірності.

Нажаль, але історія повторюється в негативному її сенсі, а будь-яких змін до закону народні обранці досі не ініціювали, тож тюрми поповнюються новими мешканцями, значна частина котрих, як громадяни, не є особами втраченими для суспільства, є для нього потрібними та цінними, і, їх ізоляція від суспільства не те, що недоцільна, але й обтяжлива, особливо в умовах воєнного стану, тобто безглуздою. Нажаль, але відсутність дій законодавця, у даному випадку та результати такої законотворчості, не звільняють суди від обов`язку індевіалізації та співмірності при призначенні покарання.

У своєму рішенні від 28 березня 2023 року у справі №722/594/22 колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду зазначила, що таке тлумачення ознаки «в умовах воєнного стану» призводить до того, що будь-яка крадіжка розглядається як тяжкий злочин, і це спотворює саме поняття «тяжкого злочину».

Безумовно, разючою відмінністю сучасної судової практики є те, що в переважній більшості випадків, призначивши покарання у виді 5 років позбавлення волі і розуміючи його очевидну жорстокість, суди звільняють засуджених від його відбування з випробуванням.

Відтак, аналізуючи практику ККС можна значити, що відповідно до правової позиції щодо оцінки крадіжки, вчиненої в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 185 КК України), яку висловив ККС в ухвалі від 17 січня 2023 року (справа № 404/3367/22), кваліфікуюча ознака «вчинення злочину в умовах воєнного стану» не є тотожним поняттям до обставин вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Аналогічну позицію висловлено в ухвалах від 23 листопада 2022 року (справа № 466/1973/22), від 05 грудня 2022 року (справа № 175/965/22), від 31 липня 2023 року (справа № 369/9491/22), від 8 серпня 2023 року (справа №759/1736/23), від 01 вересня 2023 року (справа № 643/2261/23), від 08 вересня2023 року (справа № 725/585/23), а також у постановах від 02 березня 2023 року (справа № 477/378/22) та від 30 серпня 2023 року (справа № 629/1724/22), у яких ККС, переглядаючи судові рішення щодо осіб, засуджених за різні злочини з кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного стану», не ставив під сумнів правильності кваліфікації дій винних осіб за цією кваліфікуючою ознакою, проте акцентував увагу на питаннях, що в цілому нівелюються положення статті 50 КК України, відповідно до якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Колегія суддів Першої судової палати ККС в одному із кримінальних проваджень піддала сумніву правильність кваліфікації діянь, інкримінованих за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину «в умовах воєнного стану» та сформовану на цій основі сталу судову практику.

Натомість Об`єднана палата ККС хоч і не погодилася з означеними аргументами, оскільки колегія суддів Першої палати ККС, посилаючись на очевидну, на її думку, суворість покарання встановленого в санкції кримінально правової норми за вчинення діяння, що містить особливо кваліфікований склад крадіжки (в умовах воєнного стану), безпідставно ототожнює диференціацію кримінальної відповідальності, здійснення якої належить до виключних повноважень законодавця, і її індивідуалізацію судом за обтяжуючою обставиною «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України), у той же час вважає, що призначене апеляційним судом остаточне покарання, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років буде відповідати тяжкості кримінальних правопорушень, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Повертаючись до питання, яке підлягало вирішенню в цьому провадженні, колегія суддів об`єднаної палати ККС прийшла до висновку, що з урахуванням змін, внесених Законом України від 3 березня 2022 року № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», норма Закону України про кримінальну відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, підлягає застосуванню у разі «вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану», а «вчинення злочину з використанням умов воєнного стану» (п. 11 ч. 1 ст. 67 КК України) як обставина, що обтяжує покарання, може бути врахована судом лише в аспекті індивідуалізації кримінальної відповідальності.

Відтак, вирішуючи питання призначення покарання підсудному ОСОБА_3 у вказаному провадженні, суд особливу увагу звертає на співмірність та індивідуальність, адекватність покарання характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу підсудного, які підлягають обов`язковому врахуванню, зважаючи при цьому на зазначені вище положення ст. 65 КК України, які визначають загальні засади призначення покарання, і, наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Як уже зазначалося вище, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

З огляду на вищезазначене, суд за результатами судового слідства у вказаній судовій справі щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 4 ст. 185 КК України, врахувавши зазначені дані на особу, а також наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, приходить до висновку про можливість застосування при призначенні покарання ОСОБА_3 за даний злочин вимог ст. 69 КК України та призначити більш м`яке покарання, не зазначене у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у виді трьох років позбавлення волі.

Як на думку суду, такий підхід у данному випадку, в повній мірі узгоджується із змістом п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, у кожному випадку застосування ст. 69 КК України, суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК України.

Щодо покарання ОСОБА_3 за злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, то з урахуванням пом`якшуючих його вину обставин, суд приходить до переконання, що таке може бути призначено в межах визначених санкцією статті інкримінованого злочину, при цьому з наближенням до мінімального.

Зважаючи на наявність сукупності кримінальних правопорушень в інкримінованих діях підсудного ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що остаточне покарання за даним вироком йому належить призначити із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, а саме шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

З урахуванням особи винного, обставин, які пом`якшують його вину, що передбачені ст.. 66 КК України та наведені вище, а також інші обставини, які встановлені судом і визнані пом`якшуючими вину, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання та вважає за доцільне застосувати до нього ст.. 75 КК України на підставі якої звільнити його від відбування покарання встановивши випробовувальний строк з покладанням обов`язків, передбачених ст.. 76 КК України.

При цьому, визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства та зважає на положення частини 2 ст. 61 Конституції України, де передачено, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

На переконання суду, зазначене вище покарання для засудженого ОСОБА_3 відповідатиме його меті і гуманності та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєних ним злочинів, з огляду на те, що справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Запобіжний захід до обвинуваченого у вказаних кримінальних провадженнях не застосовувася, судові витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

Щодо вирішення питання речових доказів, суд виходячи із положень ст. 100 КПК України, вважає, що речові докази у кримінальних провадженнях № 0001047 від 06.12.2023 та № 0000006 від 02.01.2024,а саме:

- CD - диск підлягає залишенню при матеріалах кримінального провадження, що знаходяться у прокурора;

- дві пляшки грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 3 р. 40% ємкістю 0,5 л, що згідно з розпискою ОСОБА_8 від 20.12.2023, передані їй на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили слід вважати повернутим власнику ПП «Мережа-Сервіс Львів» з правом розпоряджатися на власний розсуд.

Арешт накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 11. 12. 2023 року, скасувати.

На підставі викладеного, керуючись статями 69, 70, 75 - 76 КК України, статтями 349, 369, 370, 371, 373, 374 КПК України,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та призначитипокаранняіз застосуванням ч.1 ст. 69 КК України у вигляді 3 ( трьох ) років позбавлення волі;

Його ж визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначитипокаранняу вигляді 5 (п`ять ) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточне покарання за даним вироком призначити за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, шляхом поглинання

менш суворого покарання більш суворим, призначивши остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

Засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до положень ст. 75 КК України від відбування призначеного даним вироком покарання звільнити, встановивши іспитовий строк в 2 (два) роки, якщо протягом цього строку він не вчинить нових кримінальних правопорушення чи проступку.

Покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у кримінальних провадженнях № 0001047 від 06.12.2023 та № 0000006 від 02.01.2024,а саме:

- CD - диск залишити при матеріалах кримінального провадження, що знаходяться у прокурора;

- дві пляшки грузинського бренді КТВ «Старий Кахеті», 3 р. 40% ємкістю 0,5 л, що згідно з розпискою ОСОБА_8 від 20.12.2023, передані їй на відповідальне зберігання, після набрання вироком законної сили вважати повернутими власнику ПП «Мережа-Сервіс Львів» з правом розпоряджатися на власний розсуд.

Арешт накладений на речові докази ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 11. 12. 2023 року, скасувати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через суд , який ухвалив судове рішення.

У випадку відсутності апеляційних скарг, вирок набирає законної сили з 31 травня 2024 року.

Суд обмежився проголошенням вступної та резолютивної частини вироку, зважаючи на положення ч.15 ст.615 КПК України.

Копію вироку сторони процесу можуть отримати у секретаря судових засідань.

Суддя ОСОБА_9