Справа № 201/1850/17
Провадження № 1-кс/201/13/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі заяву представника Фонду державного майна України ОСОБА_3 про виправлення описки в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшла заява представника Фонду державного майна України ОСОБА_3 про виправлення описки в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року по справі № 201/1850/17, якою задоволено клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, вказує, що в ухвалі на сторінці 6 абзацу 2 пункту 5 рядку 5 невірно зазначено номер кімнати «902» площею 70,3 кв.м., замість вірного «912».

В судове засідання заявник надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заяву задовольнити.

Крім того до суду не надходили заяви або клопотання ОСОБА_3 про неможливість розгляду справи за її відсутності.

Крім цього статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Смірнов проти України» від 08.11.2005 слідує, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

Окрім того, суд звертає увагу, що для отримання інформації щодо стану розгляду судової справи та прийнятих судових рішень функціонує офіційний веб-портал «Судова влада України» та «Єдиний державний реєстр судових рішень» за допомогою яких будь-яка особа може отримати актуальну інформацію щодо стану судової справи, та стадії її розгляду.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» № 28249/95 від 19.06.2001 року, в п.53 якого зазначено, що «…право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави ...», тобто уникнення зловживання суб`єктами такими правами.

Слід також відзначити, що Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їх судового провадження.

За вказаних обставин, вважаю можливим розгляд справи здійснювати за відсутності заявника.

Ознайомившись з поданою заявою суд доходить до наступних правових висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому тішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення і законної сили чи ні.

Частиною 2 статті 379 КПК України визначено, що питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

При цьому, слід наголосити, що опискою або арифметичною помилкою є описка або помилка технічного характеру. Поняття «описка» означає помилку в написаному тексті, зокрема, - через неуважність. Під опискою необхідно розуміти зроблену помилку в написанні слів (спотворення слів); спотворення (неточність): прізвища, імені й по-батькові, в зазначенні ініціалів, назві юридичних осіб, їхніх адрес тощо. Опискою слід вважати помилку, що порушує правила граматики, синтаксису, пунктуації, нумерації, що мають вплив на зміст судового рішення та його виконання.

Отже, описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо).

У заяві про виправлення описки заявником не обгрунтовано у чому вона полягає та фактично останній просить змінити мотивувальну частину ухвали суду.

В свою чергу, суд, який ухвалив (постановив) рішення, після його проголошення, не має права його змінити або скасувати. Ця властивість судового рішення в праві називається «незмінністю судового рішення». Допущені в судовому рішенні помилки, внаслідок яких воно стає незаконним і обгрунтованим, виступають підставою для зміни і скасування рішення в апеляційному і касаційному порядку та у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Відповідно до ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Приписами ст. 22 КПК України визначено: суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Встановлено, що відповідно до ухвали про накладання арешту від 27.01.2017 по справі №201/1310/17, арешт накладений на кімнату «902» площею 70,3 кв.м. Згідно ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року у справі № 201/1850/17 про скасування арешту, скасований арешт саме на кімнату «902» площею 70,3 кв.м (сторінка 6 абзацу 2 пункту 5 рядку 5), а тому суд позбавлений можливості виправити описку в цій ухвалі, зазначивши інший номер кімнати, ніж той, що вказаний в ухвалах про накладання та скасування арешту, у зв`язку з чим, у задоволенні заяви про виправлення описки слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22, 26, 379 КПК України, суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви представника Фонду державного майна України ОСОБА_3 про виправлення описки в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1