Рівненський апеляційний суд
__________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/1591/24

Провадження № 11-кп/4815/246/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами з відповідними доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000079 від 26.07.2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.4 ст.186, ч.ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1, ст.368-5 КК України та ОСОБА_7 , обвинуваченого ч.2 ст.307, ч.1 ст.315, ч.2 ст.315, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримки публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_11 та продовжено обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 23 березня 2024 року.

Не погодившись з ухвалою суду захисник ОСОБА_8 подав апеляційні скарги в інтересах обвинувачених, в яких зазначає, що ухвала суду не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, тому підлягає скасуванню. Вказує, що стороною обвинувачення не додано жодного доказу на підтвердження доводів не лише наявності заявленим ризикам, а й продовження їх існування чи не зменшення у зв`язку з тривалим строком застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки вважає, що дані ризики в аспекті закінчення досудового розслідування самі по собі вказують на їх зменшення. Зазначає, що ризик знищення, приховування або спотворення речей та документів перестав існувати, оскільки стороною обвинувачення вилучено усі докази, якими обґрунтовуються висунуті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення та які зберігаються у встановленому законом порядку в органу досудового розслідування.

Крім того, наголошує, що ОСОБА_6 наказом командувача сухопутних військ ЗСУ від 29.07.2023 року звільнено із займаної посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 та зараховано в розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 . Також звертає увагу суду на відсутність в обвинуваченого ОСОБА_6 ризику перешкоджати кримінальному провадженню шляхом контактування з нотаріусами для переоформлення та укриття об`єктів нерухомості, які вважаються придбані за рахунок незаконного збагачення, оскільки на всі об`єкти накладений арешт, що унеможливлює їх переоформлення.

Просить скасувати ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2024 року та постановити нову, якою обрати обвинуваченим запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а саме: ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ; ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 .

До початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав доповнення до апеляційної скарги, в яких вказує, що згідно відповіді філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Волинській та Рівненській областях, наданої на його запит, ОСОБА_7 було поставлено

діагноз, згідно якого рекомендовано продовжувати лікування та провести зубопротезування, однак вищевказаною установою повністю проігноровано питання про проведення повного медичного обстеження обвинуваченого. Наголошує, що ОСОБА_7 в умовах ДУ «Рівненський СІ» утримується неналежним чином та не отримує належної медичної допомоги, у зв`язку з чим наявні ризики для його життя у випадку подальшого перебування в умовах слідчого ізолятора. Тому просить також зобов`язати ДУ «Рівненський СІ», філію ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Волинській та Рівненській областях провести належне медичне обстеження ОСОБА_7 з метою отримання об`єктивних висновків про стан здоров`я та надати необхідне лікування.

Крім того, захисник ОСОБА_8 в доповненні до апеляційної скарги зазначив про перерахунок ОСОБА_7 на спеціальний рахунок Національного банку України благодійних внесків на Збройні сили України в сумі 200 000 грн., на підтвердження чого надав копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки від 12.03.2024 року, у зв`язку з чим просить врахувати дану обставину як одну з підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисників та обвинувачених на підтримання апеляційних скарг з поданими доповненнями, думку прокурора, який заперечував проти їх задоволення, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР 26.07.2023 року за №0000079 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.4 ст.186, ч.ч.2,3 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1, ст.368-5 КК України та ОСОБА_7 за ч.2 ст.307, ч.1 ст.315, ч.2 ст.315, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1 КК України.

Апеляційним судом встановлено, що 28 липня 2023 року обвинуваченим було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Обґрунтовуючи рішення про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції в ухвалі зазначив про доведеність існування ризиків, вказаних в клопотанні, які на час розгляду клопотань не зменшилися, тому застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Водночас, на переконання апеляційного суду, в судовому засіданні як суду першої так і апеляційної інстанції сторона обвинувачення не довела в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Апеляційний суд вважає, що в цій частині судом першої інстанції неповно та не об`єктивно досліджені обставини, що враховуються при продовженні запобіжного заходу, належним чином необґрунтовано, чому більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим, запобігти ризикам, на наявність яких вказує прокурор.

Так, прокурор у клопотанні та під час апеляційного розгляду вказував на ризик переховування від суду, мотивуючи його лише тяжкістю покарання у виді реального позбавлення волі. Проте, враховуючи і практику Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисники вказували на наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, місця проживання, що підтверджується копією договору про оренду житла, наголошували на погіршенні стану здоров`я ОСОБА_7 та відсутність належного обстеження в умовах слідчого ізолятора. Тому, враховуючи його стан здоров`я, наявність ряду тяжких захворювань та ускладнень, супутніх діагнозів, що вказує на те, що останній потребує регулярного проходження обстежень у медичних закладах, прийнятті лікарських засобів з метою нормалізації стану здоров`я та недопущення його ускладнення, а також наявність житла в м. Рівне, на думку колегії суддів, свідчить про безпідставність вказаного ризику. Однак, в разі встановлення обставин, які б вказували на існування ризику переховуватись від суду, запобігти йому може покладення на обвинуваченого обов`язку носити електронний засіб контролю, що дасть змогу відслідковувати місцезнаходження останнього та запобігти його втечі.

Крім того, наклавши заборону утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками та іншими особами в даному кримінальному провадженні, можна в даному випадку запобігти ризику, передбаченому п.3 ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, в матеріалах провадження даних про можливий вплив на вказаних осіб як особисто, так і через інших осіб немає та стороною обвинувачення не доведено.

Передчасним вважає колегія суддів і висновок щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи спотворити речі та документи, які мають значення для кримінального провадження, оскільки дані ризики в клопотанні прокурора та ухвалі суду жодним чином не мотивовані.

Також, апеляційний суд вважає абстрактним припущенням ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів, які б підтверджували реальну можливість настання вказаного ризику. В той же час, суд вважає недоведеною можливість продовження кримінального правопорушення обвинуваченим, оскільки інкриміновані йому кримінальні правопорушення кваліфіковані стороною обвинувачення як закінчені злочини.

Отже, під час апеляційного розгляду прокурором не наведено таких обставин, які можуть вказувати на те, що обвинувачений порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки, а також, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту є недостатнім та не забезпечить запобігання відповідним ризикам.

При цьому, до початку апеляційного розгляду захисник ОСОБА_8 надав апеляційному суду копію квитанції про перерахування обвинуваченим ОСОБА_7 на рахунок Збройних сил України благодійних внесків в сумі 200 000 грн., що під час дії воєнного стану, який введений Указом Президента України від 24.02.2022 року за № 64/2022 (затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2402-ІХ) у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в подальшому неодноразово продовжений та діє по даний час, свідчить про бажання обвинуваченого сприяти обороні України шляхом надання фінансової допомоги армії.

Наявність цих обставин у сукупності та враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого, його добровільне бажання брати активну участь у захисті України шляхом перерахування коштів з усвідомленням наслідків такого перерахування, колегія суддів вважає за можливе обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, з метою запобігання ризикам.

За таких підстав доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 є обґрунтованими, а тому його апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду в цій частині скасуванню. Однак, в разі недотримання обвинуваченим умов запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, орган, який здійснює розслідування кримінального провадження, не позбавлений права звернутися до місцевого суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

Натомість, під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , місцевим судом, з огляду на доводи клопотання і досліджені ним матеріали в їх сукупності вірно встановлено про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки злочини, які інкримінуються останньому, вчинені під час перебування на керівній посаді та будучи уповноваженим на виконання функцій держави.

Тому колегія суддів вважає, що в даному випадку продовжує існувати ризик незаконного впливу на потерпілого чи інших осіб в даному кримінальному провадженні, а також ризик знищення або спотворення речей і документів, оскільки хоч ОСОБА_6 відсторонений від займаної посади, однак користуючись своїм авторитетом керівника, може спонукати осіб, які були його підлеглими, знищити, сховати чи спотворити необхідні для слідства документи чи надавати неправдиві покази з приводу відомих їм обставин вчинення кримінального провадження. Крім того, перебуваючи на волі, ОСОБА_6 , може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та санкції інкримінованих статей, відсутність альтернативної міри покарання за учинення даних злочинів.

На думку колегії суддів, на даній стадії судового розгляду встановлені обставини є достатніми для продовження ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу, оскільки на даний момент більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків. При розгляді клопотання прокурора було надано оцінку вагомості наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, віку та стану здоров`я обвинуваченого; наявності постійного місця роботи; репутації; майновому стану та відсутності судимостей, а також розміру предмета кримінального правопорушення. Крім того, звільнення останнього з-під варти може перешкодити збиранню та перевірці достовірної інформації про причетність ОСОБА_6 до набуття ним активів, вартість яких перевищує його законні доходи.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту не були спростовані висновки суду, не зазначені дані та не надані докази на підтвердження існування таких обставин, які б очевидно та беззаперечно свідчили про відсутність ризиків або можливість їх запобігання.

За таких обставин, колегія апеляційного суду вважає, що ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 є обґрунтованою, оскільки застосування інших більш м`яких запобіжних заходів (особистого зобов`язання; особистої поруки; застави; домашнього арешту) не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З урахуванням викладеного, ухвала місцевого суду в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, а в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 залишенню без зміни, відповідно апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , з урахуванням поданих доповнень, підлягає до задоволення, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу з відповідними доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2024 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.307, ч.1 ст.315, ч.2 ст.315, ч.5 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.426-1 КК України у кримінальному провадженні №0000079 від 26.07.2023 року, скасувати.

Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_11 про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками у даному кримінальному провадженні, працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 як безпосередньо, так і через третіх осіб;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти.

Виконання ухвали щодо ОСОБА_7 доручити Рівненському районному управлінню поліції ГУНП в Рівненській області.

Ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Строк дії ухвали до 23 березня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2