Справа № 199/6708/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року слідчий суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі заявника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000442 від 18.09.2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2024 до суду надійшла скарга ОСОБА_3 на рішенння старшого слідчого ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 від 05 березня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження №0000442 від 18.09.2021, яке заявнику було відповідно до штампу Укрпошти направлено 08.03.2024 року.

В обґрунтування скарги, заявник зазначає, що в провадженні ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18 вересня 2023 року за №0000442 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382, ч.1 ст.364 КК України.

07 лютого 2024 року він звернувся до старшого слідчого ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 з клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000442.

16 березня 2024 року він отримав рішення старшого слідчого ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , датоване 05 березня 2024 року в якому йому було відмовлено у визнанні потерпілим. Разом з цим, рішення старшого слідчого ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 було прийнято у формі листа, а не постанови, оскільки на його думку він має статус свідка у даному кримінальному провадженні, тому не може звертатися з клопотаннями в порядку ст. 220 КПК України.

Заявник вважає таке рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Відмовляючи у визнанні його потерпілим, слідчий послався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що згідно виконавчого листа № 199/9214/15, виданого 10.03.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська необхідно стягнути з ОСОБА_6 50396,00 грн. саме на користь ОСОБА_7 . Через невиконання рішення суду по виконавчому листу №199/9214/15 саме ОСОБА_7 має майнову шкоду у розмірі 50396,00 грн. та є потерпілою у вказаному кримінальному провадженні. Проте, вважає, що вказане не відповідає дійсності, оскільки внаслідок невиконання рішення суду шкода була завдана не тільки його дружині ОСОБА_7 , але і йому, через те, що вищевказаним рішенням суду стягувались їх спільні кошти, як чоловіка та дружини. Тому невиконання рішення спричиняє майнову шкоду і йому.

У судовому засіданні ОСОБА_3 просив скаргу задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеним у скарзі.

Старший слідчий СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 до судового засідання не з`явився, про дату та час розгляду скарги повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, матеріали кримінального провадження № 0000442, слідчий суддя вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що старшим слідчим СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000422, яке розпочате за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 364 КК України за заявою ОСОБА_3 . У вказаній заяві ОСОБА_3 просив внести відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України за фактом невиконання Амур-Нижньодніпровським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпро Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчого листа № 199/9214/15, який видано 10 березня 2016 року за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.

До матеріалів кримінального провадження долучено вказаний виконавчий лист, виданий на примусове виконання рішення суду від 18 лютого 2016 року про стягнення із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 грошової суми у розмірі 49600 грн., а також понесені витати по справі у розмірі 796 грн., а усього 50396 грн.

З металів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 є дружиною ОСОБА_3 і остання у кримінальному провадженні має статус потерпілої.

До цього часу у межах вказаного кримінального провадження жодній особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення не повідомлено.

07 лютого 2024 року ОСОБА_3 звернувся до старшого слідчого ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 з клопотанням про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000442. В обґрунтування клопотання останній послався на те, що у вищевказаному кримінальному провадженні йому завдано майнову шкоду, оскільки внаслідок невиконання рішення суду шкода була завдана не тільки його дружині ОСОБА_7 , але і йому, через те, що рішенням суду стягувалися їх спільні кошти, як чоловіка та дружини. Тому невиконання рішення спричиняє майнової та моральної шкоди і йому.

16 березня 2024 року він отримав рішення старшого слідчого ВП №1 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , датоване 05 березня 2024 року, в якому йому було відмовлено у визнанні потерпілим.

Положеннями ст. 55 КПК України визначено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Фізичною шкодою відповідно до норм Особливої частини КК України є наслідки злочинного діяння, що відображаються у тій чи іншій сфері фізичного стану людини, зокрема у вигляді заподіяння смерті, шкоди здоров`ю (тяжкої, середньої чи легкої тяжкості тілесних ушкодження), фізичного болю (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" 4 від 31.03.95).

Майновою шкодою є сукупність негативних змін у майновій сфері фізичної чи юридичної особи, що об`єктивно відбулися внаслідок вчинення злочину.

Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Тобто, правова природа набуття особою процесуального статусу потерпілого пов`язана з наступними обставинами: вчиненням кримінального правопорушення; завданням фізичній особі моральної, фізичної або майнової шкоди; причинно-наслідковим зв`язком між вчиненим кримінальним правопорушенням та завданою шкодою. Відсутність хоча б однієї із вказаних обставин виключає наявність підстав для визнання особи потерпілою.

Положеннями ч. 5 ст. 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Слідчим зазначено, що досудовим розслідуванням не встановлено, що ОСОБА_3 завдано моральну, фізичну або майнову шкоду. Крім того, з рішення слідчого вбачається, що Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська спір розглянуто між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (цивільна справа №199/9214/15-ц).

В межах розгляду цієї скарги суд керується приписами частини першої статті 129 Конституції України, за якою судове рішення є обов`язковим до виконання. Стаття 8 КПК України встановлює, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, а принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В численних рішеннях, зокрема, в рішенні у справі Рябих проти Росії (заява № 52854/99, 24 червня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, зокрема:

«Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване статтею 6 § 1 Конвенції, має тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, яка… декларує верховенство права як спільну спадщину Договірних Держав. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, серед іншого, щоб коли суди остаточно вирішили справу, їхні рішення не могли бути поставлені під сумнів.

Правова визначеність передбачає повагу до принципу res judicata, тобто принципу остаточності (finality) судового рішення. Цей принцип передбачає, що жоден учасник процесу не вправі вимагати перегляду остаточного і обов`язкового рішення, лише з метою повторного або нового розгляду справи. Повноваження вищих судів на перегляд справи мають використовуватися для виправлення судових помилок чи порушень у відправленні правосуддя, але не для нового розгляду справи. Перегляд не може використовуватися як повторна апеляція і сама по собі можливість існування двох різних поглядів на справу не може бути підставою для перегляду. Відступ від цього принципу є виправданим лише у випадку, якщо зумовлений обставинами суттєвого та вагомого характеру».

ОСОБА_3 не посилається на нові обставини, котрі виникли після попередніх розглядів слідчим суддею його скарги на рішення про відмову у визнанні потерпілим.

Окрім цього слідчий суддя вважає за необхідне наголосити на тому, що потерпілим щодо кримінальних правопорушень, за відомостями про вчинення яких здійснюється досудове розслідування (невиконання рішення суду та зловживання державним виконавцем службовим становищем під час примусового виконання рішення суду) за фактичних обставин справи є стягувач за відповідним виконавчим провадженням, тобто ОСОБА_7 , яка і має такий процесуальний статус на цей час, оскільки справа не мстить відомостей про заміну судом сторони у виконавчому провадженні.

Невинесення слідчим постанови про відмову у визнані потерпілим є порушенням приписів ч. 5 ст. 55 КПК України, однак не змінює суті питання, що вирішується слідчим суддею та не може бути підставою для задоволення скарги.

Враховуючи викладене, те, що в силу принципу змагальності сторін, заявником окрім оскаржуваної постанови, не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави слідчому судді дійти висновку про невмотивованість оскаржуваного рішення, у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 55, 303, 304, 307, 309 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні № 0000442 від 18.09.2021 року відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає чинності негайно і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1