ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/347/24 Справа № 702/496/22 Категорія: ч.2 ст.125 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаряОСОБА_5

за участю прокурораОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2024 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Монастирище Черкаської області, громадянина України, не одруженого, не працює, інваліда 3 групи, раніше не судимого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 1700 гривень.

Повідомлено ОСОБА_9 , що відповідно до ст.26 КВК України засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_7 витрати на лікування, діагностику та проїзд в сумі 3762, 94 та компенсацію моральної шкоди в сумі 10000 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю.

в с т а н о в и л а :

Судом першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 16 липня 2022 року, приблизно о 19 год. 30 хв., перебуваючи на ділянці місцевості, що поряд із багатоповерховим будинком по АДРЕСА_2 та навпроти КП «Монастирищенська центральна районна аптека № 17» Черкаської обласної ради, що знаходиться по вул. Суворова № 3 в місті Монастирище Уманського району Черкаської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано наніс два удари кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_7 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді косо-смугастого садна на нижній щелепі зліва, садна під лівою вушною раковиною, які відповідно до висновку експерта Уманського МОВ КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 05-7-01/411 від 10.08.2022 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та рани слизової оболонки нижньої губи зліва, закритого перелому носової пластинки зліва, які відповідно до вищевказаного висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, обвинувачений Черногуз просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати його на підставі п.2 ч.1 ст.284 КК України, закрити кримінальне провадження у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги посилання захисника на недопустимість доказів у вигляді висновків судово-медичних експертиз у кримінальному провадженні, оскільки ні дізнавач ні прокурор у порядку ст.163 КПК України не звертались з відповідним клопотанням до слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, а саме медичних карт хворого-потерпілого.

Також обвинувачений вказує, що заявлений потерпілим ОСОБА_7 цивільний позов не відповідає вимогам ст.128 КПК України та статтям 175-177 ЦПК України. При цьому зазначає, що суд першої інстанції без належного обґрунтування задовольнив повністю позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 гривень, хоча на думку обвинуваченого достатньою була сума близько 3 000 гривень. Суд першої інстанції не врахував його матеріальний та фізичний стан, оскільки обвинувачений виживає лише на мінімальну пенсію по інвалідності, інших джерел для існування не має, не взявши до уваги причини виникнення конфлікту, який став причиною наслідків.

В запереченні на апеляційну скаргу, прокурор просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, потерпілого та його законного представника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Висновок суду щодо доведеності вини у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і ґрунтується на доказах, які судом досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Дії ОСОБА_9 судом кваліфіковані вірно за ч.2 ст.125 КК України вірно.

Як свідчать матеріали кримінального провадження і дані журналу судового засідання, судом досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, є безпідставними, які не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Ці заперечення обвинувачення були детально розглянуті судом першої інстанції та спростовані наведеними у його вироку доказами.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку суду першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи.

Так, мотивуючи висновки про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, суд обґрунтовано послався на покази потерпілого ОСОБА_7 , який поянив, що у вечірній час 16.07.2022, він разом з друзями, серед яких був ОСОБА_11 знаходились поряд з траншеєю, яка була розташована неподалік аптеки № 17 в м Монастирище. Невідомий перехожий, зробив його друзям застереження про небезпеку перебування поряд з траншеєю. Відразу після цього до нього підійшов ОСОБА_9 та став висловлювати претензії з приводу того, що на його адресу висловлювались образливі слова та наніс один удар рукою в область обличчя. Після першого удару він впав на коліно, тоді обвинувачений наніс другий удар рукою в ніс. Після другого удару обвинувачений став вимагати у нього вибачитись та висловлювався на його адресу нецензурними словами. Раніше бачив обвинуваченого, але він не висловлював образливі слова на адресу ОСОБА_9 . Через декілька днів після інциденту знов зустрівся з обвинуваченим, який попросив у нього вибачення.

Згідно показів представник потерпілого ОСОБА_8 пояснила, що є матір`ю потерпілого, тому нею добровільно було передану слідчому медичну документацію стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_7 .

Показами свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що 16.07.2022 він разом з друзями та ОСОБА_7 перебували поряд з траншеєю, яка була розташована неподалік аптеки АДРЕСА_3 . До них підійшов невідомий чоловік та попередив про небезпеку перебування поряд з траншеєю. Несподівано до ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_9 , якого він бачив раніше, та став висловлювати йому претензії з приводу образливих висловлювань, при цьому ударив потерпілого рукою в щелепу. Після першого удару потерпілий став на коліно, тоді обвинувачений наніс потерпілому другий удар рукою в ніс. Після нанесення другого удару обвинувачений попередив потерпілого, щоб він не приходив у його двір та висловлювався на адресу потерпілого нецензурними словами. Йому не відомо про тих, хто висловлювався на адресу ОСОБА_9 образливими словами.

Згідно показів свідка ОСОБА_12 , який поянив, що у вечірній час доби 16.07.2022 він йшов по АДРЕСА_2 , та в районі аптеки № 17 помітив, що обвинувачений рукою вдарив потерпілого в область обличчя, після чого дитина впала. Не звернув на це уваги, вважаючи обвинуваченого батьком дитини.

Показами експерта ДУ «Черкаського обласного бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_13 , підтримав надані ним експертні висновки та показав, що в його розпорядженні було достатньо документів, які були надані слідчим, для проведення експертиз, а саме медичні документи освідування потерпілого та матеріали досудового розслідування. Вважає, що експертні висновки відповідають інструкції про проведення судово-медичної експертизи, оскільки під час складання експертних висновків ним були процитовано дослідні частини висновку спеціаліста, а також відображені та описані дослідження та тілесні ушкодження потерпілого. Тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_7 виникли в результаті дії не менше ніж двох травмуючи дій і могли виникнути тільки в результаті удару рукою або ногою. Від стиснення рукою, могло утвориться тільки одне тілесне ушкодження, а саме садно біля ушної раковини. У потерпілого відсутні тілесні ушкодження, які властиві ушкодженням при падінні.

Крім того, вина ОСОБА_10 підтверджується дослідженими в суді першої інстанції доказами, а саме:

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав на фотознімку обвинуваченого ОСОБА_9 , як особу, яка 16.07.2022 р., близько 19 год. 30 хв., по АДРЕСА_2 , нанесла йому два удари кулаком в область обличчя./т.1 а.с.175-179/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 , згідно якого потерпілий вказав на місце вчинення кримінального правопорушення та підтвердив обставини нанесення йому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень / т.1а.с. 181-185/;

- даними висновку експерта від 10.08.2022, згідно якого у потерпілого ОСОБА_7 виявлено косо-смугасте садно на нижній щелепі зліва, садно під лівою вушною раковиною, рану слизової оболонки нижньої губи зліва, закритий перелом носової пластинки зліва. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних в постанові та освідуваним, і відносяться: - косо-смугасте садно на нижній щелепі зліва, садно під лівою вушною раковиною до категорії легких тілесних ушкоджень; - рана слизової оболонки нижньої губи зліва, закритий перелом носової пластинки зліва до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Утворення тілесних ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_7 , при падінні з положення стоячи чи близького до нього малоймовірне. Утворення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_7 , при нанесенні ударів руками та ногами можливе. /т.1 а.с.191-193/;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого свідок ОСОБА_11 впізнав на фотознімку обвинуваченого ОСОБА_9 , як особу, яка 16.07.2022 р., близько 19 год. 30 хв., по вул. Миру в м. Монастирище, нанесла потерпілому ОСОБА_7 два удари кулаком в область обличчя./т.1 а.с.194-198/;

- даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_11 , згідно якого свідок вказав на місце вчинення кримінального правопорушення та підтвердив обставини нанесення ОСОБА_14 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 / т.1а.с. 200-206/;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно якого свідок ОСОБА_12 впізнав на фотознімку обвинуваченого ОСОБА_14 , як особу, яка 16.07.2022 р., близько 19 год. 30 хв., по вул. Миру в м. Монастирище, наніс потерпілому ОСОБА_15 удар кулаком в область обличчя./т.1 а.с.207-210/;

- даними висновку за результатами додаткової експертизи від 08.09.2022, згідно якого у ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлено косо-смугасте садно на нижній щелепі зліва, садно під лівою вушною раковиною, рану слизової оболонки нижньої уби зліва, закритий перелом носової пластинки зліва. Дані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, можливо в час та при обставинах, вказаних в постанові та освідуваним, і відносяться: - косо-смугасте садно на нижній щелепі зліва, садно під лівою вушною раковиною до категорії легких тілесних ушкоджень; - рана слизової оболонки нижньої губи зліва, закритий перелом носової пластинки зліва до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Утворення тілесних ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_7 , за обставин, що відтворено свідком ОСОБА_11 під час слідчого експерименту від 08.08.2022р., можливе. Утворення тілесних ушкоджень, виявлених у гр. ОСОБА_7 , за обставин, що відтворено потерпілим ОСОБА_7 під час слідчого експерименту від 03.08.2022 р., можливе.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та прийшов до обгрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_10 у вчиненні діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України

Часткове визнання вини ОСОБА_10 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України характеризують: діяння, наслідки у виді легкого тілесного ушкодження та причинний зв`язок між зазначеними діянням та наслідками.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується тільки умисною виною (особа усвідомлює, що може заподіяти шкоду здоров`ю потерпілого, і бажає або свідомо припускає настання такої шкоди).

Кримінальна відповідальність за нанесення легких тілесних ушкоджень може наступити тільки за наявності в діях винної особи умислу.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в діях ОСОБА_10 наявні сукупність суб`єктивних та об`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати дії останнього за ч.2 ст.125 КК України, тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про відсутність складу кримінального правопорушення не заслуговують на увагу.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 про недопустимість висновків судово-медичних експертиз, які покладені в основу обвинувачення визнаного судом доведеним, оскільки ні дізнавач, ні прокурор у порядку ст.163 КПК України не звертались до слідчого судді з відповідним клопотанням про тимчасовий доступ до медичної документації хворого потерпілого.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження висновок експерта був складений на підставі постанови дізнавача і для проведення судово-медичної експертизи було надано копію висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 360 від 18.07.2022.

У судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_8 підтвердила добровільне надання дізнавачу медичної документації під час проведення досудового розслідування, будь-яких заперечень з приводу надання медичної документації для проведення експертизи потерпілий чи його законний представник не висловлював.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що медична документація, покладена в основу висновку експерта, отримана з порушенням вимог КПК України, не ґрунтуються на вимогах закону.

Згідно статей 44, 59 КПК України законний представник потерпілого користується процесуальними правами особи, інтереси якої він представляє, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо потерпілим і не може бути доручена представнику.

Варто зазначити, що у постанові Верховного суду від 18.08.2021, у справі № 582/445/20, на яку посилається апелянт, Верховний суд лише вказав, що судом апеляційної інстанції належним чином не з`ясовано, яким чином в провадженні експерта для проведення експертного дослідження опинилися медичні карти стаціонарного хворого, не констатуючи недопустимість доказів у кримінальному провадженні. При цьому, судовий розгляд зазначеної справи на даний час триває.

Відповідно до статей 3, 56 КПК України потерпілий є стороною кримінального провадження і має право подавати докази не тільки суду, але й слідчому (дізнавачу).

Отже, виходячи із законодавчих норм, потерпілий наділений правом безпосередньо надавати слідчому (дізнавачу) медичні документи на підтвердження фактів, які стосуються завданої кримінальним правопорушенням шкоди його здоров`ю, а слідчий (Дізнавач) зобов`язаний прийняти ці документи для виконання завдань кримінального провадження та з`ясування всіх обставин, що згідно зі ст. 91 КПК України належать до предмета доказування, у тому і числі шляхом призначення судово-медичної експертизи. У такому випадку разом із відповідною постановою слідчий (дізнавач) скеровує до експертної установи медичну документацію, яка є об`єктом експертного дослідження.

За інших обставин, тобто якщо потерпілий не згоден надати наявні в його розпорядженні необхідні документи, для отримання дозволу на тимчасовий доступ до них, слідчий (дізнавач), застосовуючи заходи забезпечення кримінального провадження, звертається до суду за правилами глави 15 розділу II КПК України.

Тобто медична документація може бути отримана в інший спосіб, також передбачений КПК України, а саме - добровільно надана безпосередньо потерпілою особою, і лише у випадку неможливості отримати документи у такий спосіб слідчий (дізнавач) звертається до слідчого судді з метою отримати дозвіл на тимчасовий доступ до речей та документів.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що медична документація, покладена в основу висновку експерта, отримана з порушенням вимог КПК України, не ґрунтуються на вимогах закону (зазначене узгоджується з постановами ВС від 18.06.2020 у справі №740/2536/17/17; від 18.02.2020 у справі №344/4693/15-к; від 13.10.2020 у справі №185/1230/18).

Колегія суддів приходить до висновку, що матеріали кримінального провадження містять достатньо належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_10 в інкримінованому діянні.

Справа стосовно ОСОБА_10 розглянута об`єктивно, повно і всебічно, із наведеними аргументами, досліджені всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного її вирішення та суд вжив всіх необхідних заходів до перевірки всіх доказів по справі та в межах своїх прав та обов`зків, дав цим доказам оцінку з урахуванням вимог ст.94 КПК України.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність цивільного позову ОСОБА_7 вимогам статей 175-177 ЦПК України, які є лише припущенням, не конкретизовані та зводяться лише до незгоди із задоволенням суми стягненої моральної шкоди. При цьому твердження апеляційної скарги обвинуваченого про завищення стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 гривень є необґрунтованими.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, з обвинуваченого ОСОБА_10 була стягнена на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальна шкода, яка складається з витрат на лікування, діагностику та проїзд в сумі 3762,94 гривень та моральна шкода в сумі 10 000 гривень.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року із змінами і доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», суд має навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, якими доказами це підтверджується, а також навести відповідні розрахунки сум, що підлягають стягненню, вказати матеріальний закон, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Задовольняючи цивільний позов в частині майнової шкоди місцевий суд обґрунтував своє рішення, навів відповідні розрахунки та стягнув із обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_7 майнову шкоду в розмірі 3762,94 гривень. При цьому задовольнив вимоги потерпілого щодо стягнення моральної шкоди, стягнувши з обвинуваченого моральну шкоду в сумі 10 000 гривень, що є розумною та справедливою і є співрозмірною сумою з понесеними потерпілим моральних страждань.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані вимоги КПК України та Пленуму Верховного Суду України при постановлені вироку в частині розв`язання цивільного позову виконані.

Місцевим судом вірно встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 будучи неповнолітнім зазнав фізичного страждання пов`язаного з ушкодженням здоров`я та душевного хвилювання від протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_10 . Отримання легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_7 потребувало тривалого лікування, а тому стягнення моральної шкоди саме в такій сумі 10 000 гривень відповідає вимогам розумності та справедливості.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана і вини останнього в її спричиненні.

За змістом частини 1,2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При стягненні моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_10 судом першої інстанції крім іншого було враховано, що ОСОБА_10 є особою з інвалідністю 3 групи, який офіційно не працює, тому посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого про неврахування даних обставин є безпідставними. Стягнена моральна шкода з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_10 в сумі 10 000 гривень є справедливою, яка пов`язана з протиправною поведінкою обвинуваченого.

При призначенні покарання ОСОБА_10 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.65,66, КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до кримінальних проступків, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який не має судимості, є інвалідом 3 групи, вчинив один епізод злочинної діяльності, винуватість у вчиненні кримінального проступку визнав частково, що свідчить про його відношення до скоєного, витрати потерпілому не відшкодував, на спеціальних обліках не перебуває, за відсутністю обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, призначив ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу, яке є справедливим і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на

свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону які були б безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скрага обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26 січня 2024 року щодо ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Головуючий - суддя

Судді