ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1070/24 Справа № 172/311/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження №000044 від 04.04.2022 рокуза апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в сел. Васильківка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянин України, українець, має неповну середню освіту, не одружений, на утриманні нікого не має, тимчасово не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

1) 25.04.2018 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.187 Кримінального кодексу України (далі- КК) до 4 років позбавлення волі;

2) 15.08.2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровськ, за ч.2 ст.186, ч.3 ст.185, ч.ч. 1,4 ст.70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Звільнився 14.12.2021 року по відбуттю строку покарання,-

визнано винним та засуджено за ч.4 ст.187 КК до покарання у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахується з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 10.04.2022 року до набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою - залишено до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів та процесальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_8 близько 22 год. 30 хв. 03.04.2022, перебуваючи в одному із вагонів електрички № 6130 сполученням «Дніпро- Головний - Межова», побачив ОСОБА_9 , 1944 р.н., котра перебувала в тому ж вагоні вищевказаної електрички. В цей час у ОСОБА_8 , який мав при собі невстановлений під час слідства ніж, раптово виник протиправний намір на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи.

Ігноруючи указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , приблизно о 22 год. 30 хв., перебуваючи в одному із вагонів електрички №6130 сполученням «Дніпро-Головний - Межова», неподалік станції Письменна, між станціями Роздори та Письменна, більш точного місця скоєння кримінального правопорушення під час слідства встановити не вдалося, підійшов до ОСОБА_9 , дістав невстановлений під час слідства ніж та наказав останній віддати йому грошові кошти, котрі та мала при собі, погрожуючи при цьому фізичною розправою відносно потерпілої. Отримавши негативну відповідь потерпілої, ОСОБА_8 , слідуючи своєму протиправному умислу, достовірно усвідомлюючи свої дії, передбачаючи при цьому суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, повторно (раніше вчинив розбій), з корисливих мотивів, перебуваючи у положенні стоячи, а потерпіла у положенні лежачи на правому боці, наніс потерпілій три удари по лівій та правій нозі, чим спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді однієї гематоми зовнішньої поверхні лівої сідничної ділянки, одного синця верхньої третини зовнішньої поверхні лівої гомілки, одного синця нижньої третини внутрішньої поверхні правої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 перебуваючи в одному із вагонів електрички №6130 сполученням «Дніпро-Головний - Межова», неподалік станції Письменна, між станціями Роздори та Письменна, більш точного місця скоєння кримінального правопорушення під час слідства встановити не вдалося, заволодів майном потерпілої, а саме: грошовими коштами у сумі 40000 гривень; літньої сукні коричневого кольору з білим комірцем, матеріал шовк, розмір 42 - вартістю 180 гривень; ювелірними прикраси: перлами білого кольору, виготовленні з матеріалу ракушки довжиною 45см - вартістю 130 гривень; намистом з гірного кришталю довжиною 35см - вартістю 155 гривень; брошкою з Чехословацького скла у формі пелюстки розміром 4.5x3.5см - вартістю 150 гривень; брошкою чорного кольору з круглого перлою червоного кольору та дрібними каменями червоного кольору, виготовлені зі скла, розміром 6.5x3см - вартістю 100 гривень; біжутерією: намистом на шию, довжиною 37см, яке складається з різних дрібних янтарних каменів та різні за кольором (фіолетовий, золотистий, білий чорний, зелений, червоний, сірий) - вартістю 100 гривень; біжутерією: намистом на шию, довжиною 60см, яке складається з різних невеликих за розміром морських каменів та різні за кольором (чорного, зеленого, білого червоний з відтінком білого) - вартістю 100 гривень.

В цей час, електричка зупинилася на станції Письменна, що розташована в с.Письменне Васильківська ОТГ Синельниківського району Дніпропетровської області, де ОСОБА_8 вибіг з вагону вказаної електрички та зник з місця вчинення злочину, чим завдав потерпілій майнової шкоди на загальну суму 40 915 гривень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, та в умовах воєнного стану.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 порушує питання про скасування вироку місцевого суду через недостатність доказів його вини у вчинення інкримінованого йому злочину за ч.4 ст.187 КК. Посилається на відсутність свідків, речових доказів та знаряддя злочину.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак її неявка, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника на підтримку доводів поданої обвинуваченим апеляційної скарги та яка наполягала на їх задоволенні у повному обсязі, вказувала на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ч.4 т.187 КК та призначене покарання, просила скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПКсуд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 ККпри обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій, основані на зібраних по справі та перевірених судом доказах, являються обґрунтованими та належним чином мотивованими.

Відповідно до положень статті 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.ч.1,4 ст.95 КПК показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.99 КПК документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати, зокрема, складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії.

Будучи допитаним у суді обвинувачений ОСОБА_8 провину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що їхав додому в с. Чаплине електричкою. У вагоні, де він знаходився, також була потерпіла, поруч з якою під сидінням стояли сумки, та остання спала. У вагоні окрім них нікого не було. Тому він взяв сумки потерпілої і вийшов на ст. Письменне, щоб знову повернутися в м. Дніпро. При цьому ножа в нього не було, фізичної сили до потерпілої він не застосовував. В сумці були гроші приблизно в сумі - 40 000 грн., які він забрав, а сумки викинув на станції. Направляючись зі ст. Письменне на ст. Роздори по дорозі викинув сумки, приблизно о 05.00 годині зайшов до свого знайомого ОСОБА_10 на СТО погрітися та чекав у нього автобуса. Знаходячись у ОСОБА_10 , колов дрова, потім попросив його звозити в м. Синельникове з метою придбати мобільний телефон, на що ОСОБА_10 погодився. В ОСОБА_11 він купив мобільний телефон та зі ст. Синельникове 1 поїхав в м. Дніпро, де проживав його друг. В Дніпрі хотів зняти житло, але не встиг, бо був затриманий працівниками поліції. Вважає, що вчинив лише викрадення майна потерпілої. Окрім грошей , які він знайшов в сумці, інших речей не брав, хоча в сумках були якісь речі, але він не став нічого перевіряти і викинув сумки на станції Письменне. Тому він не може сказати, чи були в сумках речі, які вказані в обвинувальному акті.

Незважаючи на не визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_8 його вина підтверджується дослідженими під час судового розгляду та наведеними у вироку наступними доказами.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 пояснила, що з обвинуваченим не знайома. 03.04.2022 року близько 22 г 30 хв вона їхала електричкою сполученням «Межова Дніпро», знаходячись у вагоні одна. Потім зайшов у вагон обвинувачений і сів подалі від неї. Потім він підійшов до неї та став вимагати гроші та золото, але їй здалося, що він шуткує. Обвинувачений вдарив її в обличчя та діставши ніж з прозорою ручкою, на якій був візерунок у квітках зеленуватого кольору, приставив їй до шиї лезом, погрожував їй фізичною розправою, казав: «Зараз я тобі устрою», та намагався замахнутися ножем. Сказавши йому, що в неї нічого не має, він сильно штовхнув її, від чого вона впала на підлогу, та почав бити ногами по спині, рукам та ногам, на що вона просила не робити цього, оскільки у неї в горлі стоять стенти. Після цього, забравши її сумки з цінними речами, документами на квартиру та грошима в сумі приблизно 40 000 грн., обвинувачений під час зупинки вийшов з вагону на станції Письменне. Під час його нападу окрім них у вагоні нікого не було. В той момент, коли він приставив ніж до горла, який тримав в правій руці лезом до неї, намагався ним замахнутися, погрожував фізичною розправою та наносив їй удари, вона злякалася та постійно відчувала небезпеку для свого життя. Вона не помітила куди подівся ніж, але в той момент, коли він забирав її сумки, ножа вже не було. Також пояснила, що всі прикраси та дещо з одягу їй повернуто працівниками поліції. Своє майно вона впізнала за фотознімками. За пред`явленими їй фотознімками вона також впізнала обвинуваченого, який на той час був одягнений в куртку, кепку. Також за її участі був проведений слідчий експеримент. Питання щодо міри покарання просила вирішити на розсуд суду. Претензій до обвинуваченого не має.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що знаходячись на роботі в с. Роздори на СТО, до нього звернувся ОСОБА_8 з проханням відвезти його в м. Синельникове зняти житло і купити телефон. За поїздку ОСОБА_8 дав йому 500 грн. Повізши його в м.Синельникове, де ОСОБА_8 не знайшов житла та не купив телефону, йому подзвонив батько, який проживає в АДРЕСА_1 , та повідомив, що до нього додому приїхали працівники поліції і показували фото ОСОБА_8 , сказав, що його (свідка) шукають, оскільки він їзде з ОСОБА_8 . Потім наступного дня зранку він знайшов на території СТО, де він працює, в тому місці, де ОСОБА_8 рубав дрова, целофановий пакет з біжутерією. Оскільки працівники поліції до цього моменту вже цікавилися в нього щодо пакету з біжутерією, тому з приводу даної знахідки він звернувся в поліцію.

Також місцевий суд дослідив і взяв до уваги, у тому числі, такі докази.

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, згідно якого гр. ОСОБА_9 повідомила, що 03.04.2022 року приблизно о 22 год. 30 хв. в електропотязі сполученням «Дніпро-Межова» в районі ст. Роздори невідомий їй чоловік відкрито заволодів її майном речами, які знаходилися в її сумках, та покинув електропотяг (т. 2 а. с. 16);

- протокол огляду предметів з фототаблицею, в ході якого ОСОБА_10 з території шиномонтажа добровільно видав поліетиленовий пакет з речами, схожими на прикраси (т. 2 а.с. 19-32);

- протокол огляду місця події з фототаблицею, а саме, території по АДРЕСА_3 , де на відстані трьох метрів від проїзної частини дороги по ліву сторону по напрямку в`їзду до селища, біля стели з написом «Родина» виявлений жіночий одяг (т. 2 а.с. 33-39);

Вилучені речі в ході огляду місця події постановою слідчого визнані речовими доказами (т. 2 а.с. 40-41, 125-126);

- згідно висновку судово-медичної експертизи № 34 від 05.04.2022 року, на тілі ОСОБА_9 виявлено: одна гематома зовнішньої поверхні лівої сідничної ділянки, один синець верхньої третини зовнішньої поверхні лівої гомілки, один синець нижньої третини внутрішньої поверхні правої гомілки. Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії чи при ударах об тупі предмети та по своєму характеру, як окремо так і в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. На підставі характеру та локалізацій вказаних тілесних ушкоджень, останні могли утворитися при нанесенні не менше такої кількості ударів в наступній анатомічній ділянки тіла: зовнішня поверхня лівої сідничної ділянки 1, верхня третина зовнішньої поверхні лівої гомілки 1, нижня третина внутрішньої поверхні правої гомілки 1. На підставі характеру вказаних тілесних ушкоджень останні могли утворитися 03.04.2022 року (т. 2 а.с. 49 50);

- протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_9 , яка пояснила та показала обставини вчинення кримінального правопорушення відносно неї, а саме, 03.04.20223 року приблизно о 22 год. 30 хв. перебувала у вагоні електропотягу «Дніпро Межова», де також знаходився обвинувачений, який підійшовши де неї, у руці тримав ніж. Іншою рукою він схопив її за шию та штовхнув на підлогу, куди вона впала на правий бік, та по її ногам він наніс не менше двох ударів своєю ногою (т. 2 а.с. 51-55);

- згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи № 38 від 04.05.2022 року, на підставі характеру та локалізацій вищезгаданих тілесних ушкоджень, даних протоколу слідчого експерименту від 13.04.2022 року за участі потерпілої ОСОБА_9 , останні могли утворитися при такому механізмі їх утворення, який зазначений під час проведення слідчого експерименту від 13.04.2021 року за участі потерпілої ОСОБА_9 (т. 2 а.с.58-59);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 на фотознімку під № 1 впізнала за рисами обличчя особу ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 127-130);

- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, в ході якого потерпіла ОСОБА_9 за зовнішніми ознаками, кольорами та розмірами впізнала зображені на фото предмети (прикраси) (т. 2 а.с.131 - 141);

- згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 1082/22 від 04.05.2022 року, ринкова вартість з урахуванням ПДВ, з урахуванням зносу, станом на 03.04.2022 року досліджуваних предметів та речей: літньої сукні коричневого кольору з білим комірцем, матеріал шовк, розмір 42 - вартістю 180 гривень; ювелірними прикраси: перлами білого кольору, виготовленні з матеріалу ракушки довжиною 45см - вартістю 130 гривень; намистом з гірного кришталю довжиною 35см - вартістю 155 гривень; брошкою з Чехословацького скла у формі пелюстки розміром 4.5x3.5см - вартістю 150 гривень; брошкою чорного кольору з круглого перлою червоного кольору та дрібними каменями червоного кольору, виготовлені зі скла, розміром 6.5x3см - вартістю 100 гривень; біжутерією: намистом на шию, довжиною 37см, яке складається з різних дрібних янтарних каменів та різні за кольором (фіолетовий, золотистий, білий чорний, зелений, червоний, сірий) - вартістю 100 гривень; біжутерією: намистом на шию, довжиною 60см, яке складається з різних невеликих за розміром морських каменів та різні за кольором (чорного, зеленого, білого червоний з відтінком білого) - вартістю 100 гривень., становить в загальній сумі- 915 грн. (т.2 а.с. 150-155);

Постановою слідчого вилучені предмети та речі, що були викрадені у потерпілої ОСОБА_9 , визнані речовими доказами та долучені до кримінального провадження. (т.2 а.с.156-157);

- протокол проведення слідчого експерименту та оглянутий відеозапис за участю підозрюваного ОСОБА_8 , який пояснив та показав обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що їхав в електропотязі у вагоні, де був лише він та жінка. Біля неї стояли дві сумки, які він взяв та вийшов на зупинці ст. Письменне. З сумки він забрав гроші, а документи та інші речі, що знаходилися в сумках, викинув біля стели «Родина». Також нібито був якийсь пакетик з прикрасами, але не пам`ятає, чи були це коштовності, чи була це біжутерія (т. 2 а.с.169-172).

Судом першої інстанції були ретельно перевірені та обґрунтовано піддані критиці доводи обвинуваченого ОСОБА_8 , висловлені ним під час слідчого експерименту та в ході судового розгляду про те, що він вчинив лише викрадення майна у потерпілої, оскільки спростовані вищевказаними належними та допустимими доказами, які повністю узгоджуються між собою, в тому числі й покази потерпілої ОСОБА_9 , які вона надала, як під час слідчого експерименту, так і в ході судового розгляду. Як зазначив місцевий суд, покази потерпілої є незмінними та послідовними, вона взагалі раніше не знала обвинуваченого, що свідчить про відсутність у неї підстав для обмови обвинуваченого, у зв`язку з чим суд правильно розцінивє їх як належні, допустимі, достовірні та взаємопов`язані з іншими доказами.

Крім того, суд правомірно прийняв до уваги доводи потерпілої про те, що обвинувачений вимагав у неї гроші, приставивши ніж до її горла, який тримав в руці лезом до шиї, намагався ним замахнутися, погрожував фізичною розправою, а саме, казав: «Зараз я тобі устрою», та коли вона впала на підлогу наносив їй удари по ногам, оскільки це підтверджується висновком судово-медичної експертизи щодо характеру та локалізації встановленої у неї тілесних ушкоджень. У зв`язку з чим потерпіла злякалася та постійно відчувала небезпеку для свого життя, а отже це свідчать про те, що обвинувачений мав умисел саме на вчинення розбою відносно потерпілої ОСОБА_9 при встановлених судом обставинах.

Отже вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність достатніх доказів його вини щодо вчинення інкримінованого йому злочину.

При цьому доводи апелянта з приводу відсутності знаряддя злочину ножа, спростовуються показами потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні докладно описала цей ніж за зовнішніми ознаками.

Ставити під сумнів правдивість показів потерпілої ОСОБА_9 не було підстав у суду першої інстанції та не вбачає таких підстав й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є детальними, послідовними, доповнюються між собою та узгоджуються з сукупністю інших досліджених та наведених у вироку суду доказів.

Отже, невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення саме за ч.4 ст.187 КК суд обґрунтовано розцінив, як обраний ним способів захисту від пред`явленого йому обвинувачення та його бажання зменшити ступінь своєї вини або ж взагалі уникнути відповідальності за вчинене.

Таким чином, як свідчать матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції, дослідивши всі обставини даного провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх належності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. У свою чергу судом апеляційної інстанції порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та місцевим судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність належних і допустимих доказів його вини у вчиненні злочину саме за ч.4 ст.187 КК колегія суддів визнає безпідставними.

Отже, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції, дотримуючись визначеного ст.22 КПК принципу змагальності сторін, створив належні умови для самостійного обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту своєї позиції, у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.94 КПК оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок і який оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Згідно з ч.2 ст.1 КПК та відповідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. Рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Також ЄСПЛ відзначав, що з метою оцінки доказів суд повинен застосовувати особливо ретельний контроль, прийняття стандарту доведення «поза розумним сумнівом», проте такий доказ може випливати із співіснування достатньо сильних і узгоджуваних висновків або неспростованих фактів (Ghedir and others v. France, п. 110).

У своєму Рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ», зокрема у п.п.42,48, ЄСПЛ зазначив, що хоча стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює будь-яких норм стосовно допустимості доказів як таких, що передусім є питанням, яке регулюється національним законодавством (див., зокрема, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland), від 12 липня 1988 року, серія А, № 140, п. 46, та рішення у справі «Тейшейра де Кастро проти Португалії» (Teixeira de Castro v. Portugal), від 9 червня 1998 року, Reports 1998-IV, п. 34).

Оцінюючи, чи було все відповідне провадження в цілому справедливим, слід взяти до уваги якість існуючих доказів і, зокрема, те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, які-небудь сумніви щодо їхньої достовірності й точності.

Апеляційний суд вважає, що вищенаведені докази були належним чином досліджені під час судового розгляду в суді першої інстанції та перевірені під час апеляційного розгляду, є належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 84-86 КПК, оцінені судом згідно із ст.94 КПК, спростовують доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не було надано достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, кожен з яких окремо та разом у їх сукупності свідчили б про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого йому злочині, та в своїй сукупності свідчать про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187КК, при обставинах, встановлених вироком суду.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187КК, яке відповідно до ст.12 КК відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра на перебуває, за останнім місцем проживання характеризується негативно, вину не визнав, раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних злочинів проти власності, судимості не зняті та не погашені в установленому законом порядку, що свідчить про його схильність до скоєння умисних злочинів.

Обставин, які відповідно до ст.66 КК, пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Натомість обставиною, яка відповідно до ст.67 КК, обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав - вчинення злочину відносно особи похилого віку.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначений вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.4 ст.187 КК у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, у даному конкретному випадку, відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На думку апеляційного суду, призначене обвинуваченому покарання в межах, наближених до мінімальної санкції ч.4 ст.187 КК, яке не є максимальним - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винної та попередженню вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2023 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2023 року відносно нього за ч.4 ст.187КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - у той самий строк з дня вручення копії рішення суду апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4