ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1555/24 Справа № 192/65/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 , а також його захисника - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року за ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 71 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання умовно-достроково відмовлено.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши всі відомості про особу засудженого, посилався на те, що згідно з витягом із щоденника індивідуальної роботи із засудженим додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання правил трудового розпорядку, дотримання вимог безпеки праці за І квартал 2023 року оцінено як «задовільно», за IІ квартал 2023 року - «добре», за ІІІ та IV квартали 2023 року знову як «задовільно». Окрім цього, засуджений характеризується виправною установою задовільно (а не добре), до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, за строк відбування покарання до нього було застосовано лише три заохочення, по одному у 2022, 2023 та 2024 році.

З урахуванням наведених обставин, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід відмовити.

В апеляційній скарзі скарзі захисник в інтересах засудженого просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги засуджений посилається на те, що суд не надав належної оцінки особі засудженого, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі скарзі засуджений просить переглянути судове рішення, як незаконне та необґрунтоване. На переконання ОСОБА_7 він став на шлях виправлення.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого та його захисника, які апеляційні скарги підтримали, прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг заперечував та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг засудженого та його захисника щодо безпідставної відмови у застосуванні умовно-достроково звільнення від відбування покарання, суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В силу ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Отже, зі змісту наведених положень закону вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення особи засудженого та умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 повно, всебічно і об`єктивно дослідив необхідні матеріали провадження та дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений від відбування покарання умовно-достроково.

Так, ОСОБА_7 відбуває покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі, призначене йому вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2020 року за ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 71 КК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в установах виконання покарань за останньою судимістю ОСОБА_7 знаходиться з 05 жовтня 2020 року.

За період перебування у ДП «Дніпровська УВП № 4» характеризувався задовільно, стягнень та заохочень не мав.

У Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» знаходиться з 10 грудня 2020 року, працевлаштований прибиральником штабу, характеризується задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_7 не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, використовує їх тільки за призначенням, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, хоча достатніх навичок для самостійного їх виконання не має. Відповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи, підтримує зв`язки з рідними шляхом передач та побачень, збитків не має, на профілактичному обліку не перебуває.

Разом з тим засуджений до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

22 червня 2023 року комісією виправної установи засудженому відмовлено у застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 КК України.

27 жовтня 2023 року комісією виправної установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.

За час відбування покарання до засудженого було застосовано три заохочення у виді подяки (12.04.2022, 20.07.2023, 16.01.2024).

Згідно з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, складеним у жовтні 2023 року, він своє виправлення не довів.

Надаючи оцінку наведеним обставинам, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування ст. 81 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив особу засудженого та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що засуджений характеризується задовільно, має лише три заохочення протягом тривалого строку відбування покарання, участі у виховних заходах установи не приймає. При цьому, протягом всього строку відбування покарання жодні пільги установою виконання покарань до обвинуваченого не застосовувались через те, що він свого виправлення не довів.

Більш того, ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності притягується не вперше, загалом засуджувався 5 разів, з яких 1 раз звільнявся від відбування покарання з випробуванням та двічі - умовно-достроково, проте знову вчиняв умисні злочини.

Таким чином, на переконання колегії суддів, докази того, що поведінка ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, матеріали справи не містять, як і доказів доведення його виправлення ставленням до праці.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, його поведінку протягом строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх відомостей провадження у сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що для досягнення цілей покарання, умовно-дострокове звільнення на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.

Доводи апелянтів про ненадання судом належної оцінки особі засудженого, колегія суддів розцінює як безпідставні.

Як вбачаться з оскаржуваного рішення, суд оцінив вагомі обставини, які можуть вплинути на рішення про умовно-дострокове звільнення та дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення подання.

Враховуючи наведене, суд вважає, що апеляційні скарги засудженого та його захисника задоволенню не підлягають, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою й належним чином вмотивованою та підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом, для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 , а також його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2024 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4