Справа № 953/8044/23
н/п 1-кс/953/4595/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0000147 від 03.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,4 ст.190 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.01.2024 року,

В С Т А Н О В И В :

24 червня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про скасування арешту, в якому просить скасувати накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.01.2024 по справі № 953/8044/23 арешт на вилучене 27.12.2023 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: на банківську карту Idea НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 91600 гривень. Повернути власнику ОСОБА_3 вилучене майно.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні СВ ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування внесеного до ЄРДР № 0000147 від 03.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2. ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 19.12.2023 по справі № 953/8044/23 було задоволено клопотання слідчого погодженого з прокурором, по кримінальному провадженню № 0000147 від 03.04.2023 про проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .

27.12.2023 у рамках кримінального провадження № 0000147 від 03.04.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , був проведений обшук.

Під час проведення обшуку 27.12.2023 були вилучені особисті речі заявника а саме: Мобільний телефон ТМ «Samsung» Galaxy A34, IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , мобільний телефон ТМ «Samsung» G7, IMEI НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , банківська карта Idea Bank 925900, грошові кошти гривні України номіналом 500 грн.: АК9198708, АЛ9630726, АК9419576, АГ2153373, АМ2271200, ЕА1328754, ЕЄ7843223, ХГ1076527, ЄЄ2019522, АД5936013, ЦБ6699909, ВИ4419157, ВЗ4254896, АМ2149694, ЕЄ6749318, ЄД5470318, ВЗ5504938, ВИ7063810, АП2622774, ЄЄ5493084, гривні України номіналом 200 грн.: СИ3629598, ТИ3251994, ТИ8306338, ЗД5811052, ХА5798800, ХБ1072001, ЦА8331699, ХЖ6815405, УИ9761126, УП9551056, ЦА5357828, КН1378766, ХЕ6982296, УХ2605049, УИ3104953, ЗЗ8130031, ХИ6661029, УР2148156, ТЕ5447470, КД2373722, СК8239298, УТ4955526, СЛ8777621, УП8489280, ТЕ6360467, ХЖ7592038, УЄ0652881, СН8761632, УР1449081, УТ3872509, УЛ3987535, КЕ1787628, ПЗ7201164, ВХ0527088, КЄ3670443, УС3433933, СБ5852816, ЗЄ0753459, ТВ3380646, ТА0449071, СЖ2039845, УЕ0008670, ПВ4542148, ПЗ6897140, АА8886336, СБ7879843, ЄГ4375791, КЄ5255100, КЙ2707786, УФ2709736, УН5596944, ХБ8348704, УС3427112, ЄХ6117746, ЗЄ1795608, СГ6068151, УВ9105750, ТЗ6813442, ХЗ8631078, ХИ6166576, СИ1312756, СМ3904678, УА0387397, ТЗ8029777, ПБ9035075, ХБ1445996, УЖ3332062, ГЕ0602327, ДБ9616599, ЕБ8658858, ЄБ3918547, АК1212465, ДЄ8432976, ВЕ9079116, ЄВ3312327, ЄЕ0977140, ЄА7217175, АС6801348, ЕЄ1400059, ДБ1085791, ЄИ888167, ГД7371198, ЄБ1840710, гривні України номіналом 1000 грн.: АР7762605, АР7762604, АР7762603, АР7762602, АР7762601, АР7762600, АР7762599, АР7762598, АР7762597, АР7762596, БЛ1534601, АЄ9385368, АУ5583710, АТ3411036, БМ1799263, ЕБ0319119, ЕГ8472020, АВ2170199, АЛ1813926, АЕ8477941, БК4805253, БП6477745, ГТ3611739, ГТ2363656, ГТ2363657, ГТ2363726, ГТ2363622, ГТ2363621, ГТ2363620, ГТ2363615, ГТ2363614, ГТ2363613, ГТ2363610, ГТ2363599, ГТ2363594, ГТ2363592, ГТ0491714, АУ5509624, АР8526241, АС4748088, АР3366735, БК8760603, БА8631362, АТ4437349, БК7210023, АР4036514, АС6932253, АЖ6724965, АУ0261299, БН4605496, АЕ1376879, БР1708213, АТ8922833, АР3668077, ЕВ0027357, ГТ8300683, ВС8933712, ГТ1739502, ГТ1739501, ГТ4235505, ГТ4235506, ГТ3611550, ГТ3611551, ГТ0491549, ГТ0491548.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 04.01.2024 по страві № 953/8044/23 було накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене 27.12.2023 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 27.03.2024 по страві № 953/8044/23, було частково задоволено клопотання, скасовано арешт з мобільного телефону ТМ «Samsung» Galaxy A34, IMEI НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , мобільного телефону ТМ «Samsung» G7, IMEI НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Вважає, що накладений арешт на вказане вище майно є незаконним, необгрунтованим, невмотивованим та підлягає скасуванню, оскільки майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди та не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, та не є іншою річчю, набутою кримінально протиправним шляхом, та не отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а тому до майна не може бути застосований арешт з метою забезпечення збереження речових доказів; майно, на яке було накладено арешт, не має та не може мати будь-якого відношення до обставин кримінальних правопорушень, які розслідуються у даному кримінальному провадженні за ч. 2, ч. 4 ст. 190 КК України.

У зв`язку з вищевикладеним просить скасувати арешт на вищевказане майно.

Від ОСОБА_3 надійшла до суду заява про розгляд клопотання у його відсутність, наполягає на задоволенні з підстав зазначених у клопотанні.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_4 про розгляд справи без його участі, заперечував щодо скасування арешту з грошових коштів, оскільки ОСОБА_3 під час допиту слідчому було зазначено, що він не працює, документів про джерела походження грошових коштів не надано.

Відповідно до долученого протоколу допиту свідка ОСОБА_3 , останні на питання слідчого щодо джерела походження виявлених грошових коштів зазначив, що приблизно у 2019-2020 роках ним та його цивільною дружиною було здійснено продаж квартири, власником якої була цивільна дружина ОСОБА_5 , у разі необхідності може надати документи.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи імперативно встановлені скорочені терміни розгляду даного клопотання, а також те, що кожна сторона про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином і з урахуванням принципу диспозитивності була наділена судом можливістю скористатися своїм правом надати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень, слідча суддя визнала можливим розглянути клопотання за відсутності власника майна, його представника та прокурора.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши подане клопотання, та надані на його обгрунтування матеріали приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1,2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1ст. 98 КПК України).

Відповідно до вимог ч. 1ст. 174 КПК України власник або володілець майна, який не був присутнім при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Згідно п. 10 ч. 2ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Таким чином, підставою для скасування арешту в порядкуст. 174 КПК України є відсутність потреби в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення або необґрунтованість його застосування, при цьому, з урахуванням вимогст. 22 КПК України, доведення цих обставин покладається на особу, яка звернулася із клопотанням про скасування арешту майна.

В межах розгляду даного клопотання встановлено, що у провадженні СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000147 від 03.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,4 ст.190 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 19.12.2023 року було встановлено про наявність підстав для проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000147 від 03.04.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,4 ст.190 КК України та 27.12.2023 у рамках кримінального провадження № 0000147 від 03.04.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , був проведений обшук.

Під час проведення обшуку 27.12.2023 було вилучено вище перелічене майно.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 04.01.2024 по страві № 953/8044/23 було накладено арешт шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування на вилучене 27.12.2023 в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно.

Згідно ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.01.2024 про накладення арешту встановлено, що постановою слідчого від 28.12.2023 виявлені та вилучені під час обшуку речі та предмети визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, при розгляді клопотання про арешт майна дослідивши матеріали клопотання, дійшла висновку, що тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є доказом вчинення кримінального правопорушення, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже відповідно до ст. 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту та долучені до нього документи, які дослідженні під час судового розгляду, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУ НП у Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч.1,2 ст. 22 КПК України).

Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Слідча суддя зазначає, що вирішення питання про віднесення матеріальних об`єктів до речових доказів відноситься до повноважень слідчого, який, згідно ч. 5 ст. 40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Разом з цим, до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України). Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ст. 26 КПК України).

Таким чином слідчий суддя на етапі проведення досудового розслідування не виконує функції слідчого або прокурора у провадженні, а лише забезпечує судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Так, відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту слідчий суддя з урахуванням наданих доказів має з`ясувати питання або обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, або доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

В силу ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами.

У рішенні Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації» та від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», суд зазначає, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Виходячи з вимог ч. 3 ст. 170 КПК України арешт на майно особи, яка не є підозрюваним, обвинуваченим, засудженим по кримінальному провадженню та не несе відповідальність за завдану ними шкоду, може бути накладено лише з метою забезпечення збереження речових доказів та за наявності достатніх підстав вважати, що таке майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасниками процесу, доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Прокурором зазначено, що він заперечує щодо скасування арешту з грошових коштів, оскільки не надані докази про їх належність ОСОБА_3 , а при його допиті він зазначив, що грошові кошти від продажу кваритри, яка належала на праві власності його цивільній дружині.

До матеріалів клопотання про скасування арешту ОСОБА_3 не було долучено докази походження та належності грошових коштів, які були вилучені.

Слідчий суддя зауважує, що реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст.174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

За наведених обставин, перевіривши надані сторонами матеріали, слідчий суддя вважає, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно слідчий суддя з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання та накладення арешту.

Крім того, слідча суддя зазначає, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК арешт на майно може бути накладено з метою збереження речових доказів. У цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Відповідно до частини 1 зазначеної статті речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Нормативно визначеними властивостями доказів є їх належність, допустимість та достовірність. Доктринально визнаними елементами кримінального процесуального доказування, що являють собою єдиний нерозривний процес є: отримання доказів (активна цілеспрямована пізнавально-практична й розумова діяльність суб`єктів доказування, яка складається з окремих взаємозалежних та взаємовпливових елементів - пошуку, виявлення (встановлення), а при необхідності, вилучення фактичних даних та їх джерел та перевірки, оцінки фактичних даних і їх джерел, їх процесуального оформлення (закріплення) й власне надання фактичним даним та їх джерелам уповноваженими суб`єктами кримінального процесу значення певного доказу у кримінальному провадженні); використання доказів (практична процесуальна та розумова діяльність, що полягає в оперуванні доказами, у встановленні на їх підставі обставин, що мають значення для кримінального провадження, в обґрунтуванні доказами своєї правової позиції сторонами кримінального провадження, в обґрунтуванні відповідних процесуальних рішень уповноваженими суб`єктами, у тому числі й для перевірки вже отриманих доказів та для отримання нових доказів тощо.

Як вбачається вилучені речі під час обшуку були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Виявлені в ході обшуків вищевказані предмети мають суттєве значення у кримінальному провадженні у якості речових доказів.

Відповідно до ч. 2, 9 ст. 100 КПК України речовий доказ зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ, зобов`язана зберігати його у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Питання про долю речових доказів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Слідча суддя вважає за необхідне зазначити, що задовольнивши клопотання про ареш майна слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор довів достатність підстав вважати, що вилучене майно є речовим доказом, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Щодо майна, яке було зазначено в ухвалі слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, для виявлення якого і проводиться обшук, судовий контроль обмеження права власності на це майно здійснюється під час розгляду клопотання слідчого або прокурора на дачу дозволу на проведення обшуку. Таким чином вилучене майно законно утримується слідчим в якості речових доказів з метою проведення певних слідчих дій, що відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 23.01.2020 року у справі №457/1485/13-к, провадження №51-4881км19.

Хоча з плином часу та ходом досудового розслідування арешт майна може втрачати свою актуальність, спеціальні положення про збереження речових доказів та вирішення питання про них одночасно з постановленням судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, базується на засаді безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України), відповідно до якої суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в речах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо скасування арешту на банківську карту Idea НОМЕР_1 , слід зазначити, що подане клопотання не місить відомості про її власника.

Зважаючи на те, що арештоване майно має статус речових доказів у цьому кримінальному провадженні та наявна подальша необхідність його арешту в цілях кримінального провадження, також не надано доказів про джерела походження та належнисть грошових коштів ОСОБА_3 . слідча суддя не вбачає підстав для скасування арешту грошових коштів в сумі 91600 гривень, та банківської карти Idea НОМЕР_1 , оскільки не доведено приналежність ввказаного майна та те, що відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 174, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню №0000147 від 03.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2,4 ст.190 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.01.2024 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1