печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження № 0000088 від 31.01.2024 - старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0000088 від 31.01.2024 - старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити. Розгляд справи просив здійснювати без виклику власників майна.

Зважаючи на позицію органу досудового розслідування, слідчий суддя визнав за можливе проводити розгляд клопотання без повідомлення власника майна, з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000088 від 31.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий вказує наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи службовою особою, перебуваючи на посаді начальника сектору спеціальної поліції Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, будучи відповідно до вимог вищезазначеного законодавства та ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язаним діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, всупереч присязі працівника поліції, порушуючи обмеження щодо використання службового становища, встановлені ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції», усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, діючи умисно, використав надані йому владу та службове становище для одержання неправомірної вигоди, тобто вчинив корупційне кримінальне правопорушення у сфері службової діяльності, за наступних обставин.

Так, на розгляді працівників сектору спеціальної поліції Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у період із 16.01.2024 до 01.02.2024 перебували матеріали, що зареєстровані в журналі Єдиного обліку зазначеного управління поліції за № 2951 від 16.01.2024 щодо можливого вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 .

В подальшому, 01.02.2024 Відділом дізнання Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, на підставі матеріалів, що зареєстровані в журналі Єдиного обліку зазначеного управління поліції за № 2951 від 16.01.2024, внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000207.

В той же час у ОСОБА_4 та невстановленої службової особи Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, яку уповноважено проводити дізнання у кримінальному провадженні №0000207 від 01.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди у великому розмірі службовою особою за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої йому влади чи службового становища.

В подальшому, 23.02.2024, близько 16 год. 25 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи поруч Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за адресою: м. Київ, вул. Герцена, 9, діючи з відома невстановленої досудовим розслідуванням службової особи зазначеного управління поліції, при зустрічі з ОСОБА_6 , який як адвокат діє в інтересах ОСОБА_5 , повідомив, що за не притягнення останнього до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України під час проведення дізнання у кримінальному провадженні №0000207 від 01.02.2024, необхідно передати йому грошові кошти у сумі 10000 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України у перерахунку на національну валюту (1 долар США - 38,5 грн.) становить 385000,00 грн. як неправомірну вигодуу великому розмірі.

Крім того, ОСОБА_4 , у розмові з ОСОБА_6 продемонстрував обізнаність з матеріалами кримінального провадження №0000207 від 01.02.2024, у межах якого перевіряється причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та повідомив про заплановані процесуальні дії, проведення яких унеможливить притягнення останнього до кримінальної відповідальності у разі одержання службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі.

В подальшому, 06.03.2024, близько 12 год. 29 хв, ОСОБА_4 , реалізовуючи злочинний умисел спрямований на отримання неправомірної вигоди у великих розмірах, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення, з відома невстановленої досудовим розслідуванням службової особи зазначеного управління поліції, перебуваючи у салоні автомобіля Lexus, який знаходився поблизу Шевченківського УП ГУНП у місті Києві по вул. Герцена, 9 у м. Києві, отримав у ОСОБА_6 , який як адвокат представляє інтереси ОСОБА_5 , який як адвокат діє в інтересах ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 10000 доларів США, як неправомірну вигоду у великому розмірі за не притягнення невстановленою службовою особою Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві до кримінальної відповідальності ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 358 КК України під час здійснення дізнання у кримінальному провадженні №0000207 від 01.02.2024.

16.04.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про те, що він підозрюється у проханні надати та одержанні службовою особою за попередньою змовою групою осіб, неправомірної вигоди у великому розмірі за не вчинення такою службовою особою в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Під час проведення 16.04.2024 обшуку на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 10.04.2024 у справі № 757/15594/24-к у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вилучено мобільний телефон Redmi Note 13, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою про визнання та прилучення речових доказів до матеріалів досудового розслідування від 16.04.2024 мобільний телефон Redmi Note 13, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучений 16.04.2024 під час проведення обшуку у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , визнано та прилучено до матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000088 від 31.01.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, як речовий доказ.

Статтею 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Слідчим наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: збереження речових доказів.

Разом з цим, слідчий суддя враховує й те, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту.

За таких обставин приходжу до висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 2, 26, 107, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно, що належить підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: мобільний телефон Redmi Note 13, серійний номер НОМЕР_1 , IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , який вилучено 16.04.2024 під час проведення обшуку у приміщенні квартири АДРЕСА_1 та належить йому на праві приватної власності, із забороною користування вказаним майном.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1