Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/344/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 125 (106) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000026 від 19.01.2023, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2024, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Новгородка Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, проживаючого АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше не судимого,

визнано винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн. (одна тисяча сімсот гривень).

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень).

В решті позовних вимог відмовлено.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

обвинувачений ОСОБА_7 .

В апеляційній скаргі потерпіла ОСОБА_6 просив вирок суду скасувати, в частині призначеного покарання та в частині вирішення цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалити новий вирок в частині призначення покарання, яким призначити покарання ОСОБА_7 у виді обмеження волі строком на два роки.

Заявлений цивільний позов в частині стягненення матеріальної та моральної шкоди із обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити повністю, стягнувши з нього 20 000 грн. матеріальної шкоди та 100 000 моральної шкоди в рахунок відшкодування.

Зазначає, що ОСОБА_7 жодним чином не сприяв розкриттю вчиненого ним правопорушення та тривалий час не зявлявся до органу дізнання під приводом перебування на військовій службі, хоча неодноразово приїздив у відпустки до смт. Новгородка.

Судом було залишено поза увагою, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, а отже правопорушення пов`язане із домашнім насильством, обмежившись виключно формальною вказівкою на наявність такої обтяжуючої обставини.

Позиція потерпілої не була врахована при призначенні покарання.

Щодо вирішення цивільного позову зазначила, що у своїй позовній заяві заподіяну мені матеріальну шкоду я визначила у розмірі 20 000 грн, а моральну шкоду - у розмірі 100 000 грн.

Матеріальну шкоду обґрунтувала витратами, понесеними мною при лікуванні, на підтвердження чого надала виписку із призначеними ліками та дослідженнями, а також скріншотами із мережі інтернет про вартість таких ліків та досліджень. Квитанції про придбання ліків та про оплату досліджень не зберегла, так як на час лікування знаходилась в сильному стресовому стані.

Апелянтом було надано висновок психолога, в якому зазначено про необхідність в подальшій роботі із психотерапевтом, вартість одної сесії терапії становить від 1200 до 5300 грн, курс становить 20-30 сесій.

Спричинена шкода здоров`ю потерпілої оцінена 21700 грн, що не відповідає характеру вчиненого обвинуваченим правопорушення.

В запереченні на апеляційної скарги потерпілої обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що з поданою апеляційною скаргою не згодний, вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Зазначив, що потерпіла отримала тілесні ушкодження внаслідок власних про вокативних та протиправних дій.

Після отримання тілесних ушкоджень потерпіла отримала лікування за рахунок державних коштів та власних витрат не понесла. В позовній заяві не надала жодного доказу про нанесення їй будь-яких матеріальних витрат. Висновок наданий психологом вважає недопустимим доказом.

Короткий зміст суті справи:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, 18.01.2023р. близько 01.00 год. перебував у кімнаті житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , де у нього на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_6 виник умисел, направлений на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень. В ході конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи його наслідки у вигляді спричинення тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, обвинувачений 18.01.2023р. близько 01.00 год. наніс близько тридцяти ударів руками, ногами, ножем, чашкою та шкіряним ременем потерпілій, внаслідок чого в останньої утворилися тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток носу, параорбітальних гематом, гематом верхніх та нижніх кінцівок, тулубу, ран правої надбрівної дуги, лоба, завушної ділянки справа, лівої гомілки та лівого стегна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В судове засідання апеляційного суду потерпіла ОСОБА_6 не зявилався, на електронну адресу суду надіслала клопотання про розгляд поданої апеляційної скарги без її участі, вимоги апеляційної скарги просила задовольнити.

Заслухавши доповідача, в дебатах представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала подану потерпілою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив стосовно апеляційної скарги потерпілої, думку прокурора, який просив в частині призначеного покарання залишити без зміни, в частині цивільного позову на розсуд суду, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині доведеності винуватості та юридичної оцінки дій обвинуваченого апелянтами не оспорюється, тому судова колегія, керуючись ст.404 КПК України, не наводить у вироку доводи на підтвердження таких висновків.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а викладені у вироку суду висновки про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які відповідно до вимог параграфу 3 гл.28 КПК України, повністю досліджені судом першої інстанції під час судового розгляду справи та є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам справи.

Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 125 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, крім визнання своєї вини, в повному обсязі доведена матеріалами кримінального провадження, які розглянуто судом першої інстанції в порядку ч.3 ст.349 КПК України.

При цьому, районний суд дотримався вимоги змісту ч.3 ст.349 КПК України, допитав обвинуваченого і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

На підставі викладеного, колегія суддів відповідно до ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч.1 ст.349 КПК України докази не досліджувались.

Аналізуючи вимоги апеляційної скарги потерпілої щодо невідповідності призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст.414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.ст.66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання, конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримуючись вимог ст.ст.50,65 КК, належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, цивільний позов потерпілої визнав частково, одружений, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується нейтрально, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, осіб на утриманні не має, раніше не судимий, з потерпілою не примирився, завдані збитки не відшкодував.

До обставин, які відповідно до ст.66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого, судом віднесено - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які згідно ст.67 КК обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що призначений вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_7 як за ч.2 ст. 125 КК у виді штрафу, у даному конкретному випадку, відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи потерпілої про скасування вироку суду в частині розміру стягнутої на її користь моральної шкоди та матеріальної шкоди завданої злочином та збільшення суми відшкодування до 20 000 матеріальної шкоди та 100 000 моральної шкоди за обставин, зазначених в апеляційній скарзі, не повністю ґрунтуються на вимогах закону, а тому в їх задоволенні слід відмовити, враховуючи наступне.

Вирішуючи позовні вимоги потерпілої до обвинуваченого в частині стягнення з останнього 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, суд першої інстанції врахував наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.

Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Суд дійшов до висновку за необхідне цивільний позов в цій частині задовольнити частково, оскільки потерпіла отримала легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад її здоров`я, обвинуваченим їй було заподіяно близько тридцяти ударів, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, стан здоров`я останньої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього її стану, та співрозмірним понесеним потерпілою моральним та фізичним стражданням встановлено моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Отже суд, вирішуючи питання щодо часткового задоволення позовних вимог потерпілої в частині відшкодування моральної (немайнової) шкоди, врахував всі передумови і підстави визначені положеннями статей 128, 129 КПК України, статей 23, 1167 ЦК України, що також не суперечить роз`ясненням, викладеним у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 «Про виконання судами України законодавства і постанови Пленуму ВСУ з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» та постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при цьому дотримався принципу розумності, справедливості.

Крім того, є непереконливі доводи потерпілої викладені в апеляційній скарзі стосовно матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Потерпіла посилається на підтвердження матеріальної шкоди витратами понесеними на лікування, а саме випискою із призначеними ліками та дослідженнями, а також скріншотами із мережі інтернет про вартість таких ліків та досліджень, вказавши, що квитанції про придбання ліків та про оплату досліджень не зберегла, оскільки на час лікування знаходилась в сильному стресовому стані.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неналежності наданих потерпілою доказів, оскільки остання не надала суду належних та достатніх доказів, а саме - квитанцій, чеків про придбання нею ліків, вітамінів, речей для перебування в лікарні та проходження томографій на вказану суму. Надані потерпілою роздруківки із сайту "tabletki.ua" та прайс лист ТОВ "МДЦ Експерт-Кіровоград" містять орієнтовну інформацію про ціну ліків та ціну діагностичних досліджень, але жодним чином не підтверджують те, що потерпіла купувала дані ліки та сплачувала кошти за діагностичні дослідження.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким рішенням суду першої інстанції щодо розміру відшкодування моральної та матеріальної шкоди і вважає його обґрунтованим та вмотивованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Будь яких не перевірених обставин в апеляційній скарзі не наведено, а тому апеляційний суд вважає необхідним апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 21.02.2024, стосовно ОСОБА_7 , якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК без зміни.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2