Номер провадження 1-кп/641/234/2024 Справа № 641/2676/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження № 0000320 від 04.03.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, військовозобов`язаного, перебуваючого на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 20.01.2023 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 22.02.2023 року у період часу з 20:00 год. до 21:30 год., в період дії воєнного стану, введеного на території України та продовженого до теперішнього часу, будучи обізнаним з Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 року, перебуваючи в коридорі квартири АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить його матері ОСОБА_6 та в якій вони спільно проживають, зі згоди своєї матері ОСОБА_6 взяв у неї з рук належний останній мобільний телефон ТМ «Vivo Y1915 4/128Gb» для здійснення дзвінку.

В подальшому зі згоди матері, взявши з собою мобільний телефон ТМ «Vivo Y1915 4/128Gb», ОСОБА_4 вийшов з квартири на вулицю, де у нього виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна. Так, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення за рахунок інших осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_4 розпорядився мобільним телефоном ТМ «Vivo Y1915 4/128Gb», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_6 на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2209 грн.

Відповідальність за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, скоєного ОСОБА_4 , передбачена ч. 4 ст. 185 КК України

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України, не визнав. В наданих суду показаннях зазначив, що 22.02.2023 року приблизно о 23:00 год. він був вдома. На підвіконні лежав належний матері ОСОБА_6 мобільний телефон, який заряджався. Зі згоди матері ОСОБА_4 взяв телефон для здійснення дзвінка, потім віддав телефон матері. Оскільки йому знов знадобився мобільний телефон, він вдруге зі згоди матері взяв у неї з рук телефон, в подальшому вийшовши з телефоном на вулицю. На вулиці обвинувачений зустрів ОСОБА_8 , їм знадобились гроші, в зв`язку з чим вони заклали телефон за 250 грн., домовившись, що наступного дня ОСОБА_4 поверне грошові кошти та забере телефон. Наступного дня ОСОБА_4 прийшов за телефоном, віддав гроші, однак телефон йому не повернули. Мобільний телефон був повернутий після звернення ОСОБА_6 до поліції.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні відповідного кримінального правопорушення за наведених вище обставин знайшла своє підтвердження наданими стороною обвинувачення та безпосередньо дослідженими судом доказами, а саме:

-заявою ОСОБА_6 , в якій вона просить органи Національної поліції вжити заходи щодо її сина ОСОБА_4 , який 22.02.2023 року вчинив крадіжку належного їй мобільного телефону ТМ «Vivo Y1915 4/128Gb», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 .

- поясненнями потерпілої ОСОБА_6 , яка зазначила, що вона з 2005 року проживає разом з сином ОСОБА_4 , відносини з сином нормальні. Також пояснила, що оскільки у ОСОБА_4 немає власного мобільного телефону, то він протягом 6 місяців користується мобільним телефоном потерпілої, кожного разу повертав телефон. 22.02.2023 року мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 лежав на підвіконні та заряджався. ОСОБА_4 взяв телефон для того, щоб зателефонувати, але сказав, що йому не зручно писати смс повідомлення, в зв`язку з чим пішов з телефоном у свою кімнату. Після цього, ОСОБА_4 почав зібрався виходити з квартири, вона зауважила йому, що скоро комендантська година, щоб він повернувся до її початку. Фізичного чи психологічного тиску ОСОБА_4 на неї не чинив. Потерпіла не перешкоджала виходу ОСОБА_4 з квартири. Телефон віддала сину добровільно для здійснення дзвінка.

- фактичними даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 21.03.2023 року, в ході якого встановлено, що об`єктом огляду є відкрита ділянка місцевості, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_9 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон ТМ «Vivo Y1915 4/128Gb», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , що також підтверджується заявою ОСОБА_9 від 21.03.2023 року.

- фактичними обставинами, які містяться в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.03.2023 року, в ході якого встановлено, що свідок ОСОБА_9 впізнав ОСОБА_4 , який 22.02.2023 року близько 21:00 год. приніс мобільний телефон ТМ "Vivo" під заставу на 2 дні, але за даним мобільним телефоном не прийшов.

- постановою старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 від 21.03.2023 року, якою визнано речовим доказом коробку з мобільного телефону ТМ «Vivo Y1915 4/128Gb», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , чорного кольору, та передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , що підтверджується розпискою ОСОБА_6 від 21.03.2023 року.

- постановою старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_10 від 21.03.2023 року, якою визнано речовим доказом мобільний телефон ТМ «Vivo 1915», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , кольору магічний чорний.

- висновком експерта № CE-19/121-23/5917-ТВ від 28.03.2023 року, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону "Vivo Y1915 4/128 GB", станом на 22.02.2023 року, за умов, зазначених в дослідницькій частині, складає 2209 грн.

- фактичними обставинами, які містяться в протоколі пред`явлення речей для впізнання від 04.04.2023 року, в ході якого встановлено, що ОСОБА_6 впізнала мобільний телефон ТМ «Vivo Y1915 4/128Gb», imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , який у неї був викрадений 22.02.2023 року.

- фактичними даними, які містяться в протоколі слідчого експерименту від 06.04.2023 року та відповідній відеофіксації цієї слідчої дії за участю підозрюваного ОСОБА_4 , в ході якого підозрюваний ОСОБА_4 візуально показав, яким чином він брав телефон з рук матері.

Належність, допустимість та достовірність наведених вище доказів сторони обвинувачення у суду сумніву не викликає, адже вони отримані у порядку, встановленому КПК України, без порушення закону, узгоджуються один з одним, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим суд їх прийняв, та вважає такими, що є достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Посилання сторони захисту на те, що зміст відеозапису слідчого експерименту не відповідає протоколу слідчого експерименту, в зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_4 не казав, що вихопив телефон з рук матері, а сказав це слідчий, а також те, що у протоколі слідчого експерименту зазначено, що він проводився за участю спеціаліста ОСОБА_11 , проте остання є стажистом, то суд зазначає, що дослідженням у судовому засіданні відеозапису слідчого експерименту встановлено, що ОСОБА_4 під час проведення слідчої дії зазначав, що він взяв телефон з рук матері, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, то суд не погоджується з вказаною кваліфікацією, виходячи із установлених на підставі досліджених доказів фактичних обставин справи.

Так, кваліфікуючи дії обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України, сторона обвинувачення виходила з того, що для заволодіння телефоном обвинувачений вихопив його з рук матері та з місця злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд.

Виходячи з положень ст. 186 КК, грабіж - це відкрите викрадення чужого майна.

Викрадення вважається відкритим, якщо воно вчинюється у присутності власника майна або особи, у віданні чи під охороною якої перебуває майно, і винний усвідомлює, що ці особи розуміють сутність його злочинних дій.

З огляду на вказане, основною ознакою об`єктивної сторони грабежу є відкрите викрадення майна.

Грабіж вважається закінченим злочином з моменту заволодіння майном і таким моментом визнається поява у злочинця реальної початкової можливості розпоряджатися вилученим майном.

Однак під час судового розгляду не знайшов підтвердження факт відкритого заволодіння ОСОБА_4 мобільним телефоном, належним його матері, зокрема, після здійснення дзвінка ОСОБА_4 вийшов з телефоном на вулицю, де у нього виник умисел на протиправне заволодіння майном, яким він розпорядився на власний розсуд.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 саме за ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений в умовах воєнного стану.

Виходячи із установлених фактичних обставин справи, способу заволодіння майном, відношення засудженого до вчиненого - спрямованості його умислу, суд вважає, що стороною обвинувачення не правильно кваліфіковані дії обвинуваченого ОСОБА_4 , адже останнім було вчинено інше суспільно небезпечне діяння відносно потерпілого ОСОБА_6 , а саме кримінальне правопорушення проти власності, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тому його дії підлягають перекваліфікації.

Вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд вважає доведеною.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Наведена прокурором обставина, що обтяжує покарання, не може бути врахована при призначенні покарання за цим злочином, оскільки норма п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України щодо визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, запроваджена Законом України "Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами".

Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий 20.01.2023 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік, перебуває на обліку у КНП ХОР "Обласний наркологічний диспансер" з синдромом залежності від психостимуляторів, на обліку у психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання.

При призначенні покарання ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, негативне ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді 9 років позбавлення волі, суд призначає покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Як передбачено ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При цьому, згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України, остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При призначенні ОСОБА_4 остаточного покарання суд враховує, що вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, із застосування ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Обвинувачений скоїв нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку.

Приписами ч. 1 ст. 72 КК України встановлено, що при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, покарання у виді обмеження волі переводиться в позбавлення волі з співвідношення: 1 дню позбавлення волі відповідають 2 дні обмеження волі. Відповідно до Загальної частини Кримінального кодексу України, зокрема, розділу Х «Покарання та його види», кримінальне покарання у виді обмеження волі є менш тяжким видом покарання ніж позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили залишити без змін.

Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 06.04.2023 року, по день набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2023 року накладено арешт на мобільний телефон ТМ «Vivo 1915», кольору магічний чорний, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_3 , який поміщено до сейф пакету № WAR 1173545, який було вилучено 21.03.2023 року з 10:00 до 10:40 в присутності двох понятих в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_4 , у громадянина ОСОБА_9 .

Враховуючи, що в подальшому в застосуванні даного заходу відпала потреба, суд приходить до висновку про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.03.2023 року по справі № 641/1414/23.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати по кримінальному провадженню, а саме: 943 грн. 90 коп. витрат на проведення судової товарознавчої експертизи № CE-19/121-23/5917-ТВ від 28.03.2023 року.

Доля речових доказів вирішується у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 128, 368-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.2023 року призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили - залишити без змін.

В строк відбування покарання ОСОБА_4 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 06.04.2023 року, з урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України, відповідно до якої одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 943 (дев`ятсот сорок три) грн. 90 коп. за проведення судової товарознавчої експертизи № CE-19/121-23/5917-ТВ від 28.03.2023 року.

Арешт, накладений ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 23.03.2023 року по справі № 641/1414/23, на тимчасово вилучений 21.03.2023 року в ході огляду місця події мобільний телефон ТМ «Vivo 1915», кольору магічний чорний, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_3 ,- скасувати.

Речові докази:

- коробку з мобільного телефону ТМ "Vivo 4/128 GB", imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , чорного кольору, передану на відповідальне зберігання згідно з розпискою від 21.03.2023 року ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили вважати повернутою власнику ОСОБА_6 ;

- мобільний телефон ТМ "Vivo 1915", кольору магічний чорний, imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , який поміщено до сейф пакету № WAR 1173545, після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1