Дата документу 05.06.2024
Справа № 334/8825/23
Провадження № 1-кп/334/352/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі спеціального судового провадження в залі суду м.Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 001370 від 21.08.2023 з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Балки Василівського району Запорізької області, громадянки України, українки, заміжньої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є особою, щодо якої, згідно ст. 480 КПК України передбачений особливий порядок кримінального провадження, раніше не судима

у вчиненні злочину, передбаченому ч.2 ст.28 ч.5 ст.111-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН), до складу якої входять Україна, російська федерація та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються у своїх міжнародних відносинах від погрози силою або застосування як проти територіальної недоторканності або політичної нєзалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав і резолюціями: від 16.12.1970 № 2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 № 2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав і про обмеження їх незалежності і суверенітету від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, визначено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію або втручання у будь-якій формі або з якої б то не було причини у внутрішні і зовнішні справи інших держав. Закріплені обов`язки держав утримуватися від: збройної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; надання сприяння, заохочення або підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на своїй території навчання, фінансування і вербування найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада УРСР проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок створення національно-адміністративних одиниць.

Статтями 1, 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Статтею 73 Конституції України закріплено, що є виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року рф, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

Всупереч вказаним нормам президент російської федерації, а також інші представники влади російської федерації, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ) від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

З цією метою, 22.02.2022 президент російської федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день ратифіковані державною думою та радою федерації федеральних зборів російської федерації.

У цей же день президент російської федерації, з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну, направив до ради федерації федеральних зборів російської федерації звернення про використання збройних сил російської федерації за межами російської федерації, яке було задоволено.

Керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей 23.02.2022 звернулися до президента російської федерації з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки».

24.02.2022 року президент російської федерації оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні, після чого був відданий наказ на вторгнення підрозділів збройних сил російської федерації на територію України.

Після цього, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці збройних сил російської федерації шляхом збройної агресії, незаконно вторглись на територію України через лінію державного кордону України, розташовану в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Київській, Сумській, Чернігівській та інших областях та шляхом застосування зброї здійснили напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти, а також здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується до теперішнього часу та призводить до тяжких наслідків.

Вказані дії супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною та російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна і міжнародним протиправним рішенням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 лютого 2022 року указом президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який на теперішній час не припинений.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-УІІ), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 (у редакції від 13.07.2023 №199) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», вся територія Якимівської селищної територіальної громади Мелітопольського району Запорізької області внесена до вказаного переліку та з 24.02.2022 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.

Після остаточної військової окупації значної частини території Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Нормативно правовим актом, який регламентує питання проведення всеукраїнського референдуму є Закон України «Про всеукраїнський референдум», прийнятий 26.01.2021. Так, частиною 2 статті 15 вказаного Закону передбачено, що Всеукраїнський референдум щодо зміни території України призначається Верховною Радою України відповідно до Конституції України. Крім того, в частині 1 статті 20 вказаного Закону зазначено, що у разі введення воєнного чи надзвичайного стану в Україні або окремих її місцевостях призначення (проголошення) та проведення всеукраїнського референдуму забороняється.

Разом з тим, приблизно на початку травня 2022 року представниками збройних формувань рф всупереч законного порядку, установленого Конституцією України, Законами України «Про місцеві державні адміністрації», «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими діючими нормативно-правовими актами, було створено окупаційну адміністрацію держави-агресорат.зв.«Военно-гражданскую администрацию Запорожской области», з метою подальшого утримання адміністративно-політичного контролю на захопленій військовим шляхом та тимчасово окупованій території Запорізької області, а також реалізації узурпованих владних повноважень.

При цьому, положеннями п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-VII визначено, що окупаційна адміністрація рф це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

У той же час, 26.07.2022 указом голови військово-цивільної адміністрації Запорізької області ОСОБА_6 № 165-р створено незаконний орган влади «виборчу комісію Запорізької області».

Далі, ОСОБА_6 знаходячись у палаці культури «ім. Т.Г. Шевченко», розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , організував та провів збори мешканців громади із залученням численних представників російських та місцевих окупаційних ЗМІ, на якому у штучно створеній урочистій обстановці, з використанням російської державної символіки, створюючи враження у присутніх осіб щодо їх певної причетності до цієї нібито значущої події, маніпулюючи таким чином їх дійсним сприйняттям подій та їх наслідків, підписав розпорядження «Про підготовку організації проведення референдуму виборною комісією Запорізької області» № 195-р від 08.08.2022, відповідно до якого доручив створеній виборчій комісії пропрацювати та надати до військово-цивільної адміністрації Запорізької області пропозиції з організаційного, матеріально-технічного та іншого забезпечення заходів до підготовки до проведення референдуму про входження Запорізької області до складу рф.

Крім того, 20.09.2022 ОСОБА_6 , будучи головою військово-цивільної адміністрації Запорізької області, використовуючи владні повноваження, видав указ №356-у, відповідно до якого, зокрема:

1) призначив референдум Запорізької області про вихід Запорізької області із складу України та про входження Запорізької області до складу рф на правах суб`єкта рф;

2) виніс питання на референдум щодо голосування за вихід Запорізької області із складу України, утворення Запорізької області самостійної держави та входження її до складу рф на правах суб`єкта рф, а саме: «Ви за вихід Запорізької області зі складу України, утворення Запорізькою областю самостійної держави і входження її до складу російської федерації на правах суб`єкта російської федерації?, відповідь: «так» або «ні»»;

3) затвердив положення про референдум Запорізької області про вихід Запорізької області із складу України та про входження Запорізької області до складу рф на правах суб`єкта рф;

4) в цілях забезпечення умов для реалізації прав на участь у референдумі, а також безпеки для учасників референдуму, членів комісій референдуму, наглядачів, представників засобів масової інформації визначив дні голосування на референдумі -23 вересня 27 вересня 2022 року.

Крім того, приблизно в третій декаді серпня 2022 року на тимчасово окупованій території АДРЕСА_1 в метою проведення незаконного референдуму у вказаному населеному пункті створено т.зв. «участковую избирательную комиссию № 291», що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, протягом серпня 2022 року та початку вересня 2022 року (точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені), ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території АДРЕСА_1 , територія якого з 24.02.2022 та на сьогоднішній день є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, будучи проросійськи налаштованою особою, діючи умисно та за попередньою змовою із невстановленими під час досудового розслідування особами із числа окупаційної адміністрації держави-агресора рф, достовірно усвідомлюючи та передбачаючи невідворотне настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи всупереч Закону України «Про всеукраїнський референдум», безпосередньо підтримуючи рішення окупаційної адміністрації Запорізької області, розпочала здійснювати активні дії, направлені на організацію проведення незаконного референдуму на тимчасово окупованій території с. Давидівка Мелітопольського району Запорізької області про входження Запорізької області до складу російської федерації, де, зокрема: організувала інформування мешканців громади про підготовку та проведення референдуму, проводила агітацію серед місцевого населення, розносила листівки та газети з пропагандистським змістом щодо проведення голосування.

Надалі, громадянка України ОСОБА_5 , в період 23-27 вересня 2022 року, перебуваючи на території с. Давидівка Мелітопольського району Запорізької області, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій і передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою остаточного встановлення окупаційної влади російської федерації на тимчасово окупованій території Запорізької області, взяла безпосередню участь в проведенні на території с. Давидівка незаконного референдуму щодо входження Запорізької області до складу російської федерації, особисто, будучи членом виборчої комісії мовою оригіналу - «участковая избирательная комиссия № 291», яка фактично розташована за адресою: АДРЕСА_3 , за попередньою змовою із невстановленими під час досудового розслідування особами із числа окупаційної адміністрації держави-агресора рф, відвідувала місця проживання мешканців вказаного населеного пункту з метою проведення голосування, маючи при собі відповідну урну та бюлетені для голосування.

Таким чином, громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вищевикладених обставин, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 111-1 КК України участь в організації та проведення незаконних референдумів на тимчасово окупованій території, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У судовому засіданні допит обвинуваченої ОСОБА_5 не здійснювався через проведення судового розгляду у порядку спеціального судового провадження на підставі ч.3ст. 323 КПК України, при цьому обвинувачена викликалася до суду як за місцем свого проживання, так і через засоби масової інформації у передбачений законом спосіб, однак у судове засідання не з`явилася.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, відповідно до ч. 3ст. 323 КПК України, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписівст. 2 КПК Україниз дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника адвокатом ОСОБА_7 , який був забезпечений державою з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.

Захисник у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченою і з`ясувати у неї правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченої ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останньої у даному кримінальному провадженні.

Захисник обвинуваченої здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченої, а саме: був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження; приймав участь у дослідженні доказів та виступав у судових дебатах.

Під час судових дебатів, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 просив визнати ОСОБА_5 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч. 5 ст. 111-1 КК України, та виправдати її.

Зокрема, захисник зазначав, що обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони даного складу злочину є добровільність участі в організації та проведення незаконних референдумів на тимчасово окупованій території.

Захисник вважає, що саме добровільної участі обвинуваченої поза розумним сумнівом стороною обвинувачення не доведено. А допитані у судовому засіданні свідки, не могли довести суду добровільність дій ОСОБА_5 .

Отже, на думку захисника, доказів про винуватість його підзахисної недостатньо, тому вона має бути виправданою.

Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку російської федерації частини території України (у т.ч. Мелітопольського району, Запорізької області), яка розпочалася із повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку рф частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого.2 ст.28 ч. 5 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими під час судового розгляду доказами.

Фактичними даними,що містятьсяв такихджерелах доказів:

- повідомленням про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000050 від 09.11.2023р., де з короткого викладу обставин вбачається, що у квітня 2022 року, громадяни України ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та інші невстановлені особи з числа громадян України, діючи умисно, добровільно, в супереч чинному Законодавству України, зайняли керівні посади у незаконно створеному на тимчасово - окупованій території Запорізької області органи влади «Акимовской поселковой администраціии Мелитопольского района», які пов`язані із виконанням органазаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій.

- постановою про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00000050 від 09.11.2023р.

- постановою про призначення групри прокурорів у кримінальному провадженні №00000050 від 09.11.2023р.

- постановою про виділення метеріалів досудового розслідування в окреме кримінального провадження від 21.08.2023 року

- повідомленням про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №00001370 від 21.08.2023р., де з короткого викладу обставин вбачається, що ОСОБА_5 перебуваючи на території Якимівської селищної територіальної громади Мелітопільського району, протягом серпня-вересня 2022 року, за попередньою змовою з невстановленими під час досудового розслідування особами із числа окупаційної адміністраціі держави-агресора рф,розпочала здійснювати активні організаційні заходи на теріторії с.Давидівка Мелітопільського району Запорізької області, направлені на забезпечення організації та проведення на тимчасово окупованій теріторії Запорізької області незаконного референдуму про входження Запорізької області до складу російськоі федерації та в якому безпосередньо приймала участь;

- постановою про створення групи слідчих, яким доручено проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №00001370 від 21.08.2023р.;

- постановою про призначення групри прокурорів у кримінальному провадженні №00001370 від 23.08.2023р.;

- клопотанням прокурора Запорізької обласної прокуратури про здійснення спеціальногосудового провадження у даному кримінальному провадженні;

- ухвалою слідчого судді Жовтневого районного судум.Запоріжжя від 28.08.2023року, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування;

- листом до газети «Урядовий кур`єр» щодо публікації повідомлення про початок та завершення досудового розслідування та повістки про виклик.

- рапортом з додатком: скріншоти з сайту ОГП щодо публікації повідомлення про початок та завершення досудового розслідування та повістки про виклик

- повідомленням про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів сторонами провадження від 26.09.2023року;

- протоколами оглядів інтернет-ресурсів, згідно яких вбачається, що ОСОБА_5 забезпечувала організацію та проведення на тимчасово окупованій теріторії Запорізької області незаконного референдуму про входження Запорізької області до складу російськоі федерації та в якому безпосередньо приймала участь;

- протоколом пред`явлення особи до впізнання від 09.06.2023 року, за яким свідок ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_5 , як особу яка приймала участь у проведенні референдуму на теріторії с.Давидівка Мелітопільського району Запорізької області про входження Запорізької області до складу російськоі федераці;

- протоколом пред`явлення особи до впізнання від 10.06.2023 року, за яким свідок ОСОБА_13 впізнала ОСОБА_5 , як особу яка приймала участь у проведенні референдуму на теріторії с.Давидівка Мелітопільського району Запорізької області про входження Запорізької області до складу російськоі федераці;

- протоколом пред`явлення особи до впізнання від 10.06.2023 року, за яким свідок ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_5 , як особу яка приймала участь у проведенні референдуму на теріторії с.Давидівка Мелітопільського району Запорізької області про входження Запорізької області до складу російськоі федераці;

- протоколом огляду телеграм каналу «Типичная Акимовка» від 30.08.2023 року, за яким свідок ОСОБА_12 пояснила, що на фотознимку (а.с.171) зображено 9 осіб, які стоять на сходинках перед входом до Давидівської загальноосвітньої школи 1-111 ступені та тримають прапор російської фелераціі. Серед осіб є ОСОБА_5 ;

- клопотанням від 25.09.2023 про використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в інших цілях або передання інформації у кримінальному провадженні №0001387 від 21.08.2023;

- ухвалою слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 25.09.2023 про використання результатів негласних слідчих (розшукових) дій в інших цілях або передання інформації у кримінальному провадженні №0001387 від 21.08.2023;

- клопотанням про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії (розсекречено);

- протоколом огляду від 25.09.2023 року про результати проведення негласноїслідчої дії: зняття інформації з електронних інформаційних систем №59/28/336т від 29.01.2023 року з додатком з якого вбачається зокрема електронний файл з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 зафіксовано відомості стосовно отримання заробітної плати членами виборчих комісій. У списку членів виборчих комісій, які не отримали заробітної плати під номером 82 (виборча комісія №291) є ОСОБА_5 , яка позначена як «член комисии» виборчої дільниці;

- роздруковкою з електронних інформаційних систем №59/28/336т від 29.01.2023 року алгоритму роботи участкових комісій при проведенні голосування.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючі обвинувачену ОСОБА_5 документи, а також досліджені такі відомості:

- вимогу УІАЗ ГУ НП України в Запорізькій області, згідно якої ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності на притягалась.

- довідку відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

- довідку КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня`Запорізької обласної ради, згідно з якої ОСОБА_5 під спостереженням лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою не зверталася.

Крім досліджених в ході судового розгляду письмових доказів, винуватість ОСОБА_5 доведена показами допитаного у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_15 , який показав, що до повномасштабного вторгнення, ОСОБА_5 була його односільчанкою та ніде не працювала. Після початку війни та окупації с.Давидівка, ОСОБА_5 пішла працювати прибиральницею «сельского совета». Згодом її призначили директором будинку культури, де вона почала проводити заходи, направлені на приєднання до росіі, закликати односільчан для проведення референдуму, щоб усі одноголосно проголосуали до приєднання до рф, показувала де саме слід поставити «галочку». Також йому відомо, що ОСОБА_5 погрожувала односільчанам, що хто не буде голосувати або поставить не ту позначку або зіпсує бюлютень, до тих прийде фсб та будуть з ними розбиратися «по-взрослому».

У судовому засіданні також був допитаний свідок ОСОБА_12 , яка пояснила, що з ОСОБА_5 вона знайома майже п`ятнадцять років. Вони жили в одному селі Давидівка Мелітопільського району. До початку війни ОСОБА_5 ніде не працювала, періодично іздила до рф на заробітки. Після початку війни та окупації с.Давидівка, ОСОБА_5 пішла працювати прибиральницею «сельского совета». Згодом її призначили директором будинку культури, де вона почала проводити заходи, направлені на приєднання до росіі, закликати односільчан для проведення референдуму, щоб усі одноголосно проголосуали до приєднання до рф, показувала де саме слід поставити «галочку». З боку ОСОБА_5 висловлювались погрози щодо «зриву» референдуму та відповідними розборками з боку фсб. Також свідок повідмила, що з того час як ОСОБА_5 стала директором будинку культури рф (без освіти та досвиду), перше, що вона почала робити, це спалювати Українську сімволіку та національні Українські костюми. Виходячи з поведінки ОСОБА_5 , не складалося враження, що її примушували це робити. Навпаки її поведінка свідчила про те, що вона дуже рада росії.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , надала покази та пояснила, що з ОСОБА_5 жили в одному селі Давидівка Мелітопільського району. До початку війни ОСОБА_5 ніде не працювала та періодично іздила до рф на заробітки. Після початку війни та окупації с.Давидівка, ОСОБА_5 пішла працювати прибиральницею «сельского совета». Згодом її призначили директором будинку культури, де вона почала проводити заходи, направлені на приєднання до росіі, закликати односільчан для проведення референдуму, щоб усі одноголосно проголосуали до приєднання до рф, показувала де саме слід поставити «галочку». Свідок пояснила, що до війни син ОСОБА_5 також ніде не працював, а після окупації пішов працювати до поліціі рф. Свідок розповіла випадок, коли випадково зустріла ОСОБА_5 на ринку та висказала їй своє ставлення до вторгнення росії та її незгоду щодо референдуму. А ввечері до неї до дому прийшли з фсб та провели обшук. При цьому висловлювали погрози у бік її родини.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовуютьЄвропейську конвенцію з прав людинита основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, ОСОБА_17 , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Так, свідки впізнали ОСОБА_5 як під час проведення слідчої дії - пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, їх показання, надані в суді, були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованому йому злочині.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28 ч.5 ст. 111-1КК України, поза розумним сумнівом.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначенихКПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Зміст досліджених доказів дає підстави стверджувати, що ОСОБА_5 діяла за вказівками та за погодженим планом із представниками російської федерації, а не з власної ініціативи. ЇЇ діяльність була спрямована на впровадження нових правил та норм, які вже запроваджені та існують на території росії. Одночасно ОСОБА_5 невизнавала повноваження діючої української влади у місті, тобто вчиняла активні дії на запровадження та зміцнення влади окупаційної адміністрації.

Є очевидним, що усі дії приймались нею особисто, або за погодженням із невстановленими особами російської федерації та на їх вказівку. Тобто, остання добровільно надавала допомогу предстаникам іноземної держави, а саме: росії, у здійсненні підривної діяльності проти України. За наслідком аналізу достатніх доказів, суд вважає встановленими обставини як існування попередньої змови між ОСОБА_5 та іншими особами на підготовку до проведення незаконного референдуму про вихід Запорізької області із складу України та входження Запорізької області до складу рф на правах суб`єкта рф.

Враховуючи наведене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 28; ч. 5 ст. 111-1 КК України, як участь в організації та проведенні незаконних референдумів на тимчасово окупованій території, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст. ст.65-67КК України та роз`ясненнями, що містяться в п. 1 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни №7від 24.10.2003року «Пропрактику призначеннясудами кримінальногопокарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від17.07.1997року «Проратифікацію Конвенціїпро захистправ людиниі основоположнихсвобод 1950року,Першого протоколута протоколів№ 2,4,7та 11Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного:

Відповідно до ч. 5 ст.12КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5ст. 111-1 КК Українивідноситься до категорії тяжкого кримінального правопорушення.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Обставинами, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_5 відсутні.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, яка на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачена вчинила даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у добровільному зайнятті посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій за попередньою змовою з очільниками незаконних органів окупаційної адміністрації., а саме члена виборчої комісіі № 291 Мелітопольського району.

Суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст 28 ; ч. 5 ст.111-1КК України з позбавлення права обіймати будь-які посади в органах державної влади, бо вважає це покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею кримінальних правопорушень у майбутньому та конфіскацією всього особистого майна.

Так, суд вирішуючи питання щодо застосування виду додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, яке у санкції ч. 5ст. 111-1 КК України зазначене як основне, враховує, що ОСОБА_5 скоїла злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачена своїми діями фактично допомагала державі-агресору в проведен6ні незаконного референдуму. незалежності, суверенітету та територіальної цілісності нашої держави. Виходячи з цього, суд застосовує обвинуваченої ОСОБА_5 покарання увиді позбавлення права обіймати будь-які посади саме в органах державної влади України.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками суду касаційної інстанції, яка викладена у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 753/18479/16-к (провадження № 51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі № 171/869/21 (провадження № 51-838км22).

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні участі в організації та проведенні незаконних референдумів на тимчасово окупованій території, вчинене за попередньою змовою групою осіб, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст.59КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України, конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_5 додатковий вид покарання у вигляді конфіскації особистого майна.

Підстави для застосування положень ст. 69, 75КК України при призначенні покарання ОСОБА_5 відсутні, оскільки відсутні обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечних кримінальних правопорушень у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

Крім того суд приходить до висновку, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2023 року обвинуваченій ОСОБА_5 в порядку ч. 6 ст.193КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, то вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 323, 369-376, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання за 2 ст.28; ч. 5 ст. 111-1 КК України. у виді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах та підприємствах та з позбавленням права займатися діяльністю пов`язаною з організацією та проведенням виборів та референдумів строком на 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного їй майна.

Обраний запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити незмінним.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази відсутні.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику та прокурору.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннямистатті 297-5 КПК України, та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя ОСОБА_1