Справа № 307/891/19
Провадження №1-кс/307/344/24
УХВАЛА
про задоволення скарги
30 травня 2024 року м. Тячів
В обґрунтування скарги посилалася на те, що він не погоджується із даною постановою та просить її скасувати оскільки дізнавач невірно встановив фактичні обставини та неповно їх дослідив, не допитав під час здійснення дізнання його, ОСОБА_3 , та не допитав свідків у справі, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 для з`ясування чи надавали вказані у касаційній скарзі особи згоду на подання касаційної скарги голові Новоселицької сільської ради ОСОБА_14 або ОСОБА_15 .
У зв`язку із чим дізнавач дійшов помилкового висновку про відсутність в діях колишнього голови Новоселицької сільської ради ОСОБА_14 та ОСОБА_15 складу кримінального правопорушення.
Дане кримінальне провадження було порушено за таких обставин, а саме 30 грудня 2013 року колишнім головою Новоселицької сільської ради Тячівського району Закарпатської області ОСОБА_14 подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій нею було зазначено вісім осіб пайовиків щодо майна фуражного складу, котра, на думку ОСОБА_3 , для подання цієї скарги використала своє службове становище без жодних на те правових підстав.
З мешканцем с. Новоселиця ОСОБА_16 та ОСОБА_14 до вищого спеціалізованого суду України були надані ідентичні скарги на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2013 року, яким задоволено позов ОСОБА_3 про визнання права власності на майно колишнього фуражного складу на частку у майні у розмірі 99,57 %, а саме у магазині змішаних товарів кафе-магазину, перукарні та підсобних приміщень до магазину по АДРЕСА_1 .
Скаргами до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30 грудня 2013 року ОСОБА_14 за змовою із ОСОБА_16 в касаційній скарзі зазначили осіб, що вони мають право на майно колишнього фуражного складу, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 та ОСОБА_18 .
Однак слідством не встановлено, що вказані особи не мали право подавати зазначену скаргу, оскільки ОСОБА_7 помер у 1962 році, а розпаювання майнових паїв відбулося у 1992 році; ОСОБА_7 не мав права отримувати свідоцтво у КСГП «Полонина», оскільки за життя працював у податковій службі, в колгоспі не працював; ОСОБА_17 своє свідоцтво продала ОСОБА_19 і вказане свідоцтво не відносилося до фуражного складу; ОСОБА_8 не працював у колгоспі, ОСОБА_12 своє свідоцтво подарувала у 2007 році ОСОБА_3 ; ОСОБА_9 у загальному списку пайовиків відсутній, а під номером 545 внесена зовсім інша особа; ОСОБА_18 та ОСОБА_10 свої майнові права подарували на користь ОСОБА_15 , яке знаходиться по АДРЕСА_2 , а не на будівлю № 17, а саме приміщення магазину, що свідчить про факт підробки документів.
Вважає, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин, висновки не відповідають фактичним обставинам скоєного кримінального правопорушення.
У зв`язку із чим просив зобов`язати дізнавача перевірити викладені факти у скарзі та допитати з приводу викладених фактів з одночасним допитом ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 та колишнього секретаря сільської ради ОСОБА_20 ; зобов`язати дізнавача призначити почеркознавчу експертизу по списку пайовиків, датованого 17 квітня 2000 року, а саме колишнього фуражного складу; зобов"язати дізнавача вилучити загальний список пайовиків від архівного відділу Тячівської державної адміністрації та зобов`язати процесуального керівника вчинити дії у строк два місяці скерувати обвинувальний акт до суду.
Під час розгляду скарги ОСОБА_3 уточнив вимоги скарги та просив скасувати постанову про закриття кримінального провадження.
Дослідивши обставини скарги, заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, прокурора та дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшла висновку про задоволення вказаної скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження виходячи з такого.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій або бездіяльності суду, прокурора, слідчого в порядку, встановленим цим Кодексом.
Відповідно до пункту 3) ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, рішення дізнавач, слідчого про закриття кримінального провадження.
Пунктами 1) та 4) частини 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні, окрім іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також обставини, які зокрема, виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Пунктом 2) ч. 1 ст. 284 КПК України встановлено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Згідно ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки в сукупності слідчим доказів, які стосуються цього провадження.
Так, постанова про закриття має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами провадження, зокрема в ній мають бути викладені всі підстави, які виключають провадження і обумовлюють його закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників кримінального провадження.
Однак, дізнавачем під час винесення вказаної постанови не дотримані положення вимог кримінального процесуального закону щодо всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин, вона не містить опису встановлених фактичних обставин та проведених процесуальних дій, а також у ній не викладені всі підстави, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття та відповідно не вчинені всі процесуальні та слідчі дії.
Так, в матеріалах кримінального провадження наявні вказівки прокурора у порядку п. 4 ч. 2 ст. 36 КПК України, у яких зазначено, зокрема, про необхідність проведення допиту заявника ОСОБА_3 , а саме, вказівки від 14 березня 2019 року,а 15 квітня 2019 року та 25 листопада 2019 року, однак ОСОБА_3 під час проведення дізнання допитаний не був.
Тобто вказівки, які надавалися прокурором дізнавачу під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні на даний час залишилися невиконаними.
Крім цього, під час проведення дізнання ОСОБА_3 було подано клопотання про одночасний допит між ним та ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , ОСОБА_20 та ОСОБА_25 , які є пайовиками колишнього КСГП «Полонина» у задоволенні якого 25 жовтня 2022 року дізнавачем СД Тячівськго РВП ГУНП в Закарпатській області відмовлено, копію постанови ОСОБА_3 не отримав, оскільки відсутнє підтвердження про її вручення, так як фіскальний чек не є належним підтвердженням.
У той час на звернення ОСОБА_3 про отримання копії постанови дізнавача від 25 жовтня 2022 року таку йому не вручено та винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про її отримання.
Тобто, постанова про закриття кримінального провадження від 03 травня 2024 року є передчасною, висновки дізнавача про відсутність події кримінального правопорушення зроблені поверхнево.
Керуючись ст. ст. 303, 306, 307, 371, 372, 376 КПК України,
п о с т а н о в и в:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити повністю.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде складено та оголошено 04 червня 2024 року о 14 год. 10 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1