ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 638/ 1176 /24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 411 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю захисника ОСОБА_6 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме підозрюваного та прокурора, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з незакінченою середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, що підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України

ОСОБА_7 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» в межах строків досудового розслідування, тобто до 18.04.2024 року включно.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити підозрюваному ОСОБА_7 тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою або визначити розмір застави.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на практику ЄСПЛ та Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та недоведеність існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, просить врахувати, що підозрюваний під час досудового розслідування повністю визнав свою провину, ефективно співпрацював зі слідством, надавав показання, приймав участь у всіх слідчих діях.

Вважає доводи про існування вказаних в клопотанні ризиків, припущенням, які не підтверджені фактичними обставинами. На думку захисника, клопотання не містить жодного доказу, що більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а лише тяжкість можливого покарання, на думку захисника, не може бути підставою для обрання такого суворого запобіжного заходу, у зв`язку з чим, вважає ухвалу незаконною і просить її скасувати.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник підтримала доводи своєї апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі.

Підозрюваний та прокурор не з`явились в судове засідання,

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що слідчим відділом Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000175 від 19.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.4 ст. 185, ч.4 ст.187 КК України,

Як встановлено органом досудового розслідування, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, передбачених, а саме у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненого групою осіб за попередньою змовою, в умовах воєнного стану та у багатьох епізодах злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України, а саме (крадіжці), таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану; (крадіжці), тобто у таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану; (крадіжці), тобто у таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням у приміщення, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

19.01.2024 ОСОБА_7 затримано у порядку ст. 208 КПК України та оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

22.01.2024 слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , відносно підозрюваного ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком з 19.01.2024 до 21.03.2024, строком на 60 днів.

30.01.2024 слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 було внесено виправлення в результативну частину ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.01.2024 року, зазначивши кінцевий строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 18.03.2024 року, замість 21.03.2024 року.

29.02.2024 року ОСОБА_7 оголошено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме у вчиненні кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України.

13.03.2024 слідчий ХРУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу вигляді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість пред`явленої підозри, яка підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_10 , протоколом затримання особи ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, повідомленням про підозру ОСОБА_7 , повідомленням про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 , протоколом огляду місця події, протоколами оглядів предметів, постановами про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів, протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_10 та лікаря СМЕ ОСОБА_11 , висновком експерта № 09-86/2024, протоколами проведення слідчих експериментів за участі підозрюваного ОСОБА_7 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , протоколами допиту представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , висновками судово-товарознавчих експертиз.

Звернувшись до слідчого судді з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , слідчий також посилався на продовження існування ризиків, зазначених в п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, закінчення 19.03.2024 строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 та неможливість завершити досудове розслідування до вказаного строку, оскільки у кримінальному провадженні необхідно отримати висновки експертиз за призначеною психіатричною експертизою підозрюваному ОСОБА_7 для спростування того, що підозрюваний на момент вчинення ним кримінального правопорушення знаходився у стані патологічного психічного розладу або у хворобливому стані психічного розладу, допитати свідків за фактом крадіжок, які були здійснені підозрюваним ОСОБА_7 , виконати вимоги ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування. Однак, до теперішнього часу, вказана призначена по даному кримінальному провадженню судово-психіатрична експертиза не завершена. Питання, поставлені на вирішення судових експертів та отримання висновку вищевказаної судово-психіатричної експертизи під час досудового розслідування, має суттєве значення для кримінального провадження та вирішення якої неможливе без наявних спеціальних знань. Оскільки, з об`єктивних причин, вказані дії не могли бути здійснені і завершені раніше, ніж сплив строку, передбачений п.2 ч.1 ст.219 КПК України, а проведення та виконання необхідних додаткових слідчих дій, спрямованих на отримання та перевірку доказів потребує додаткового часу, строком не менш ніж один місяць, строк досудового розслідування продовжено до 3-х місяців, тобто до 19.04.2024 року, слідчий просив продовжити підозрюваному строк дії раніше обраного запобіжного заходу.

Слідчий вважав, що на час звернення з клопотанням, ризики не зменшились та після проведення вищевказаних слідчих дій, навпаки, можуть збільшитись. Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим, слідчий вважав, що він може переховуватись від органів досудового розслідування, оскільки підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України , за який законом визначено покарання у виді позбавлення волі строком від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Також вважав, що підозрюваний може впливати на потерпілого ОСОБА_10 , Оскільки він не має постійного місця роботи та джерела доходів, офіційно не працевлаштований, то може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи тяжкість покарання за скоєний ним злочин та особу підозрюваного, вважав, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, передбаченим п. п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 тач.4 ст. 187 КК України та вважав встановленими продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, що були раніше встановленими, беручи до уваги особу підозрюваного, який є уродженцем м. Харкова, українцем, громадянином України, з незакінченою середньою освітою, не працюючий, не одружений, дітей не маючий, зареєстрований: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз: 31.08.2022 року Київським районним судом м. Полтави ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України позбавлення волі на 4 роки; звільнений 11.05.2023 по відбуттю строку покарання; 29.08.2023 року ВП №1 ХРУП №2 до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова направлено обвинувальний акт за ч. 4 ст. 185 КК України

Слідчий суддя вважав доведеними ризики, оскільки ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду, так як останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років, тобто у вчиненні особливо тяжкого злочину, що з огляду на прецедентну практику ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.01.2001 вказує на те, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування», а тому ймовірна тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання останнього винуватим у вчиненні злочину, на думку суду, є суттєвим елементом, який підтверджує існування ризику переховування останнього від органу досудового розслідування та/або суду. Слідчий суддя вважав, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи факт притягнення його до кримінальної відповідальності, призначення йому покарання у вигляді позбавлення волі та невідворотності покарання, може зникнути зі свого постійного місця проживання або реєстрації та переховуватися від слідства, суду, що призведе до тяганини по даному кримінальному провадженню, а також тяганини у прийнятті відносно ОСОБА_7 процесуальних рішень.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовував тим, що ОСОБА_7 у подальшому з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину може одноосібно або за допомогою інших осіб, незаконно впливати на потерпілого ОСОБА_10 , у кримінальному провадженні шляхом умовляння, залякування чи іншим чином змусити змінити свої показання. Також може вчинити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільк не має постійного місця роботи та джерела доходів, офіційно не працевлаштований, отже не має міцних соціальних зв`язків, які були б були стримуючим фактором для запобігання настанню ризиків вчинення нових злочинів та переховування від правоохоронних органів.

Оскільки відповідно до матеріалів вказаного провадження, підозрюваний своїми активними діями вчинив особливо тяжкий злочин відносно життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , слідчий суддя вважав, що вищевикладене свідчить також і про неможливість запобігання цим ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами та пред`явленою підозрою у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України. Характер висунутої йому підозри у вчиненні вищезазначених злочинах, які вчинені ним під час дії воєнного стану, дає достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим. Докази, що надані суду, вказують на доведеність вказаних у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Враховуючи тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим, ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також незаконно впливати на потерпілого у цьому кримінальному провадженні, беручи до уваги процедуру отримання показань в суді під час судового розгляду.

Надаючи оцінку можливості підозрюваним переховуватися від суду або вчинити інший злочин, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілих, колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань, оскільки суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК). А тому, ризик впливу на потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілого та свідків та дослідження їх судом, визнаючи доведеним можливість незаконного впливу підозрюваним на інших підозрюваних, свідків, потерпілих, враховуючі обставини вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Враховуючи, що ОСОБА_7 інкриміновано вчинення умисного особливо тяжкого корисливого злочину із погрозою та застосуванням фізичного насильства стосовно потерпілого, відсутність у нього офіційних джерел для існування та заробітку, за даними продовження досудового розслідування та перевірки причетності підозрюваного до інших кримінальних правопорушень свідчать про наявність ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення та продовження вчинення кримінальних правопорушень.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Фактичні обставини справи, згідно пред`явленої ОСОБА_7 підозри, та вагомість наявних доказів про вчинення ним інкримінованих йому злочинів, які вчинені ним під час дії воєнного стану, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а тому, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства та окремих громадян.

Доводи захисника щодо надання підозрюваним повних та правдивих свідчень, сприяння належному розслідуванню кримінального провадження, визнання себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, при наявності встановлених ризиків не є підставою для обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою та не може усувати вірогідності ризиків, про які зазначено в клопотанні. За таких обставин, незгода сторони захисту з висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків, ґрунтується лише на суб`єктивних оціночних судженнях сторони захисту, внаслідок чого колегія суддів не може взяти їх до уваги.

Посилання на рішення ЄСПЛ та Конвенцію заслуговують на увагу. Проте ці посилання у апеляційній скарзі не спростовують висновків ухвали слідчого судді, в якій обґрунтовано вказано про сталу практику ЄСПЛ. Слідчим суддею враховані всі підстави та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, дані про особу та наявні докази, про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, внаслідок чого, постановлено рішення на основі всебічно з`ясованих обставин та досліджених належним чином всіх наявних відомостей в матеріалах провадження з наведенням в ухвалі мотивів, з яких постановлено відповідне рішення..

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовує в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді, необхідність продовження застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків та не будуть ефективними для досягнення завдань, передбачених ст. 2 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності на цей час підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.03.2024 року про продовження щодо підозрюваного за ч.4 ст.185, ч.4 ст.187 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 18.04.2024 року, включно, без визначення застави, залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4