ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/703/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/161/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.336 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 квітня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, розлученого, раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання та на підставі ч.5 ст.72 КК України у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення, починаючи з 15:15 год. 11.01.2024 року по 16.01.2024 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді застави в розмірі 45420 /сорок п`ять тисяч чотириста двадцять/ гривень застосованого до ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили разом з покладенням обов`язку не відлучатися з Тернопільського району Тернопільської області.

Після вступу вироку в законну силу, заставу в розмірі 45420 /сорок п`ять тисяч чотириста двадцять/ гривень повернути ОСОБА_9 .

У справі вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, 24.02.2022 року Верховною радою України прийнято Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який, в подальшому, неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України від 01.05.2023 року № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 року № 3051-1X, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року на 90 діб.

26.03.2022 року за результатами медичного огляду військово-лікарською комісією КНП «Козівська центральна районна лікарня Козівської селищної ради» довідка № 46/7 від 26.03.2022 року, у відповідності до вимог Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , визнаний придатним до військової служби за мобілізацією.

У зв?язку із цим, 17.02.2023 року ОСОБА_7 під особистий підпис отримав бойову повістку про необхідність прибуття о 09:00 год. 20.02.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 для подальшої відправки до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ). Також, ОСОБА_7 був повідомлений, що у день явки повинен прибути із особистими речами, а також попереджений, що у разі неявки він буде притягнутий до відповідальності згідно з чинним законодавством.

В той же час, відповідно до ст. 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ОСОБА_7 , являючись військовозобов?язаним, придатним за станом здоров?я для проходження військової служби, на виконання Указів Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 року № 69/2022 та «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» від 06.02.2023 року № 59/2023 підлягав призову на військову службу за мобілізацією, будучи 17.02.2023 року у встановленому законом порядку повідомленим про час, дату та місце прибуття для відправки для подальшого проходження військової служби, діючи всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого протиправного діяння, маючи для цього можливість та, не маючи правових підстав на відстрочку від призову за мобілізацією, не будучи особою, що не підлягає призову на військову службу у період мобілізації, з метою ухилення від проходження військової служби під час мобілізації, без поважних на те причин, умисно не прибув на 09:00 год. 20.02.2023 року до призовного пункту (дільниці) ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого порушив процес комплектування Збройних Сил України під час мобілізації, чим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року змінити та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, а заставу в розмірі 45420 (сорок п`ять тисяч чотириста двадцять) грн. повернути заставодавцю ОСОБА_9 ..

Вважає, що вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року являється занадто суворим.

Зазначає, що кримінальне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_7 , відноситься до категорії нетяжких, в процесі судового розслідування і при проведенні судового розгляду справи ОСОБА_7 повністю визнав свою вину, чистосердечно розкаявся у вчиненому і сприяв розкриттю даного злочину.

Апелянт посилається на те, що останній має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався.

Зазначає, що у оскаржуваному вироку суду помилково вказав ім?я заставодавця Мар`яна, а не Марина.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити, в судових дебатах прокурора, який апеляційну скаргу заперечив, вважає вирок законним та обґрунтованим, просить залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджувалися судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов правильного висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ст. 336 КК України.

При цьому, суд врахував, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин, визнав свою вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення позитивно характеризується за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на утриманні неповнолітніх чи недієздатних осіб немає та відповідно до судової доповіді представника персоналу органу пробації має середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства.

Окрім цього, суд взяв до уваги характер та наслідки вчиненого злочину, те, що за станом здоров`я ОСОБА_7 придатний до військової служби, на обліку в психіатра та нарколога не перебуває, відсутність в обвинуваченого будь-яких спроб та намагань щодо проходження військової служби.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність в обвинуваченого такої пом`якшуючої ознаки як щире каяття, оскільки таке може бути тоді, коли є дієвим і включає в себе активні дії.

Проте, у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_7 намагався виправити наслідки вчиненого, які конкретні дії для цього вживав, а тому визнання ним своєї винуватості під тиском неспростовних доказів, є формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Колегія суддів враховує, що відповідно до ч.1 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. І в умовах збройної агресії з боку іншої держави, Захист Вітчизни набуває особливого значення. Тому наслідки ухилення від військової служби в цих умовах через покарання, повинні досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, про що зазначено в ч.1 ст.1 та ч.2 ст.50 КК України.

Відмова від захисту Батьківщини, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави та в умовах воєнного стану є неприпустимим.

За наведених обставин колегія дійшла висновку, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі відповідає загальним засадам призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є суворим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять даних про призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Враховуючи наведене, вирок суду першої інстанції є законним, мотивованим, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника.

Що стосується описки імені заставодавця, то відповідно до ст. 379 КПК України суд, який постановив рішення, має право за власною ініціативою або за заявою учасника провадження виправити допущену в судовому рішенні описку (помилку) незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Козівського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді