Справа № 333/2752/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінального провадження № 0000178 від 03.02.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, розлученого, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участі прокурора- ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.4 ст. 189 КК України, ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку тримання під вартою, строком на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.4 ст. 189 КК України, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років. Так, ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, є особою раніше судимою, судимість за вчинення якого не знята і не погашена у встановленому законом порядку. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, а також невідворотність покарання, враховуючи що ОСОБА_3 може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, тим самим переховуючись від органів суду. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, сторона обвинувачення приходить до висновку, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Також, прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, строком на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років. Так, ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, є особою раніше судимою, судимість за вчинення якого не знята і не погашена у встановленому законом порядку. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, а також невідворотність покарання, враховуючи що ОСОБА_4 може безперешкодно покинути межі м. Запоріжжя, тим самим переховуючись від органів суду. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, сторона обвинувачення приходить до висновку, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.

Обвинувачений ОСОБА_3 не заперечував відносно задоволення клопотання прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 зазначив, що прокурором не доведено, що інший запобіжний захід не забезпечить належної поведінки ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував відносно задоволення клопотання прокурора та просив обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 заперечував проти продовження строку запобіжного заходу, зазначив, що ризики не доведені. Вказав, що клопотання прокурором подано несвоєчасно, тобто порушено принцип змагальності.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

За положенням ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Так, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2024 відносно ОСОБА_3 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів, тобто до 01 червня 2024 року включно.

Також, ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.02.2024 відносно ОСОБА_4 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів, тобто до 01 червня 2024 року включно.

На даний час строк тримання під вартою обвинувачених закінчується, однак завершити кримінальне провадження не можливо.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини.

Вирішуючи питання доцільності тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою, суд бере до уваги, що прокурором доведено, що обвинуваченому обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_3 судом враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.4 ст. 189 КК України (санкція зазначеної статті передбачає позбавлення волі на строк до 12 років позбавлення волі).

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Отже, обвинувачення особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати суд при застосуванні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Тому суд вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_3 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд також враховує, що ОСОБА_3 не працевлаштований, постійного прибутку не має, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, що свідчить про те, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою ухилення від покарання за раніше вчинений злочин, може без перешкод залишити теперішнє місце проживання та переховуватися від суду, чим буде перешкоджати кримінальному провадженню, керуючись таким принципом кримінального судочинства як безпосередність сприйняття судом доказів, вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_4 строк тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки прокурором доведено, що обвинуваченому обґрунтовано оголошено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не припинили свого існування, так як обвинувачений не працевлаштований, отже, не має постійного джерела доходу, є особою раніше судимою, що дає підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та перебуваючи на волі може: вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання за вчинені злочині, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню. На підставі чого, суд прийшов до висновку, що всі зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що єдиним запобіжним заходом, адекватним особі обвинуваченого, здатним забезпечити його належну поведінку та запобігти встановленим ризикам є тримання під вартою.

Таким чином, згідно зі ст. 331 КПК України, виходячи з положень ст.ст. 177, 183, 194 КПК України, суд вважає необхідним відмовити у клопотанні захисників обвинувачених про зміну запобіжних заходів із взяття під варту на більш м`які запобіжні заходи та задовольнити клопотання прокурора.

Керуючись ст.ст. 142, 181, 194, 323, 336, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити.

Термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 22 липня 2024 року включно.

Термін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжити на строк 60 днів, тобто до 22 липня 2024 року включно.

Копію ухвали надіслати учасникам судового провадження для відома, начальнику слідчого ізолятора, де утримуються обвинувачені для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя : ОСОБА_1