Справа № 444/1518/24
Провадження № 1-кп/444/228/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

номер кримінального провадження № 0000037, відомості про якевнесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.01.2024 року

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Річки, Жовківського району, Львівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

представника потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області дане кримінальне провадження,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 у невстановлений час, знаходячись на території кварталу 54 виділ 13, Річківського лісництва філії «Рава-Руське лісове господарство» ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ», який відноситься до лісів уздовж смуг відведення залізниць та відповідно до ст.112 Земельного кодексу України, є охоронною зоною, всупереч встановленому законом порядку, а саме в порушення вимог ст. 14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст.116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч.1 ст.81 Земельного кодексу У країни, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування, прийняття спадщини, ст. 125 Земельного кодексу України, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, самовільно, з корисливих мотивів, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю та їх державної реєстрації, самовільно зайняв земельну ділянку загальною площею 0.9968 га, обгородивши її дерев`яною огорожею, яка перебуває в постійному користуванні ДСГП «ЛІСИ УКРАЇНИ» з цільовим призначенням - для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг .

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив самовільне зайняття земельної ділянки, яка розміщена в охоронній зоні, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 197-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що між ним та обвинуваченим ОСОБА_3 за участі його захисника ОСОБА_5 11.0.202 року укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_3 повністю, беззастережно визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому діяння кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.197-1 КК України. Зазначив, що підтримує угоду про визнання винуватості, просить її затвердити.

Сторони погодилися на призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного, його сприяння органу досудового розслідування, наявності обставин, що пом`якшують покарання /щире каяття та активне розкриття злочину/, відсутність обтяжуючих обставин - у виді обмеження волі строком на два роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання, на підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України визнав повністю та просить суд затвердити угоду про визнання винуватості від 11.04.2024 року укладену між ним та прокурором Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 за участі його захисника ОСОБА_5 .

Представник потерпілого в судовому засіданні зазначив, що завдана шкода відшкодована в повному обсязі, щодо призначення покарання покладається на думку суду.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника обвинуваченого, представника потерпілого, які не заперечили проти затвердження угоди про визнання винуватості від 11.04.2024 року у даному кримінальному провадженні, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно абзацу 5 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості досягнута між прокурором та обвинуваченим за участі його захисника відповідає вимогам, передбаченим ст. 471- 474 КПК України і тому може бути за даною угодою ухвалений вирок.

Так, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтями 473, 394, 424 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, а прокурором при укладенні угоди враховано вимоги ст. 470 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, дана угода укладена без застосування насильства, примусу, погроз чи непередбачених обіцянок, вимоги ч. 4 ст. 474 КПК України обвинувачений розуміє.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Крім того суд, перевіривши угоду на відповідність вимог КПК України та КК України, прийшов до висновку про відсутність підстав, передбачених для відмови в затвердженні угоди згідно ч. 6, 7 ст. 474 КПК України, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, зокрема вимогам ст. 65 КК України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, а відтак дана угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим за участі захисника обвинуваченого підлягає затвердженню.

Вина ОСОБА_3 полягає в тому, що він вчинив самовільне зайняття земельної ділянки, яка розміщена в охоронній зоні, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.197-1 КК України.

Призначаючи вид та міру покарання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд вважає за необхідне обрати щодо обвинуваченого покарання в межах санкції статті за якою він судиться, а саме у виді обмеження волі.

Враховуючи характер скоєного злочину та даних про особу обвинуваченого, його сприяння органу досудового розслідування, наявності обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд вважає за необхідне на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробування із встановленням іспитового строку з покладення на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Долю речових доказів вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України .

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, та керуючись статтями 373, 374, 376, 474, 475, 476 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 14.04.2024 року, укладену між прокурором Жовківської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 за участі його захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.197-1 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Роз`яснити ОСОБА_3 про його обов`язок виконання умов угоди про визнання винуватості від 14.04.2024 року та передбачену ст. 389-1 КК України кримінальну відповідальність за невиконання умов угоди про визнання винуватості.

Роз`яснити ОСОБА_3 про те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду з клопотанням про скасування вироку.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з часу проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження , який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1