ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000463 від 22.12.2022 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Чернівецької області, Новоселицького району, с. Бояни, громадянки України, молдованки, працюючої на посаді директора ТОВ Торговий Дім Боянівка, удовиці, з середньою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресом: АДРЕСА_1 , раніше не судима, -

- обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 23

ЄУНСС №726/654/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_9

Провадження №11-кп/822/60/24 0Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія ч.2 ст. 286 КК України

листопада 2023 року.

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, і визначено їй іспитовий строк 2 (два) роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки згідно ст. 76 КК України.

Згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати пов`язані із проведенням експертиз у розмірі 15479 (п`ятнадцять тисяч чотириста сім десять дев`ять) грн. 96 (дев`яносто шість) коп..

Скасовано арешт транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.12.2022 року у справі №727/11821/22, провадження 1-кс/727/3635/2022.

Скасовано арешт транспортного засобу - автомобіля марки «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.12.2022 року у справі №727/11816/22, провадження 1-кс/727/3633/2022.

Скасовано арешт транспортного засобу - автомобіля марки «ВАЗ-2121» реєстраційний номер НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.12.2022 року у справі №727/11818/22, провадження 1-кс/727/3634/2022.

Речові докази: - автомобіль марки «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні на території СМЗТЗ ТЗ ГУНП в Чернівецькій області, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Комунальників, 4 "В" - передано за належністю власнику, ОСОБА_10 ;

- автомобіль марки «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні на території СМЗТЗ ТЗ ГУНП в Чернівецькій області, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Комунальників, 4 "В" - повернуто у власність ТОВ Торговий Дім "Боянівка";

- автомобіля марки «ВАЗ-2121» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні на території СМЗТЗ ТЗ ГУНП в Чернівецькій області, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Комунальників, 4 "В" - передано за належністю власнику, ОСОБА_11 ;

- вилучені спрацьовані 2 подушки безпеки з автомобіля марки «Volkswagen Sharan» реєстраційний номер НОМЕР_1 та вилучені спрацьовані 3 подушки безпеки з автомобіля марки «Land Rover» реєстраційний номер НОМЕР_2 , які знаходяться на зберіганні в камері речових доказів ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області, повернуто власникам.

Прийнято відмову від цивільних позовів ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про відшкодування завданої в результаті ДТП майнової та моральної шкоди і закрито провадження у зв`язку з його відмовою від позову. В частині цивільних позовів до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа страхування" залишено без розгляду.

Доводи апеляційних вимог.

Прокурор, в своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи висновок суду в частині обставин вчинення кримінального правопорушення, кваліфікації діяння ОСОБА_6 , доведеності її вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 409 КПК України, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, в частині вирішення питання щодо необхідності призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а також на підставі ч.2 ст. 409 КПК України, у зв`язку невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Вказує, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України покарання дійшов висновку про те, що в даному кримінальному провадженні виправлення та перевиховання останньої можливе без призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, не навів при цьому належних і достатніх мотивів та підстав прийнятого рішення.

Враховані судом позитивні характеристики обвинуваченої ОСОБА_6 мають лише формальний характер та жодним чином не зменшують суспільної небезпечності як її самої, так і правопорушення учиненого нею. Разом з тим, взяті до уваги судом твердження сторони захисту щодо складності та незручності пересування ОСОБА_6 в разі позбавлення її права керувати транспортним засобом не повинні жодним чином переважати над інтересами суспільства та життям, здоров`ям інших учасників дорожнього руху.

Стверджує, що той факт, що ОСОБА_6 є не судимою, хоча і вчиняла раніше аналогічне кримінальне правопорушення, має постійне місце реєстрації та проживання, є офіційно працевлаштованою, отримала погіршення стану здоров`я, а також її посткримінальна поведінка, зокрема відшкодування шкоди потерпілій стороні, не є достатніми мотивами для обґрунтування висновку про можливість виправлення без призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, зважаючи на конкретні обставини кримінального провадження.

Вважає, що ОСОБА_6 призначено надто м`яке основне покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання і ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої через м`якість.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

21.12.2022 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_6 керуючи автомобілем марки Land Rover, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухалась по автодорозі загального користування державного значення М-19 сполученням Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече на 495 км+010м., по вул. Лукіяновича в м. Чернівці, зі сторони с. Магала, Чернівецького району в напрямку вул. Хотинської, на швидкості, що перевищує допустиму 50 км/год в межах населеного пункту.

Наближаючись до будинку №27 вказаної вулиці, ОСОБА_6 , не врахувавши дорожньої обстановки та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, проявивши самовпевненість у своїх діях, рухаючись на перевищеній швидкості, втративши контроль над рухом транспортного засобу, виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила дотичне зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-2121, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_14 (військовослужбовця), після чого, продовжуючи свій рух по зустрічній смузі руху, допустила зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Sharan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_12 , в салоні якої були два малолітні пасажири ОСОБА_10 та ОСОБА_10 , 2012 року народження.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, малолітньому пасажиру автомобіля марки Volkswagen Sharan ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до висновку СМЕ №37мд від 27.01.2023 року, заподіяно тілесне ушкодження у вигляду саден в ділянці голови, параорбітальної гематоми зліва, субпідкапсулярної гематоми в ділянці верхнього полюса селезінки, перелому лінійної лобної кістки зліва, епідуральної гематоми лобної долі лівої гумісфери, забою головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя.

Крім, цього малолітньому пасажиру автомобіля марки Volkswagen Sharan ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до висновку СМЕ №36 від 27.01.2023 року, спричинено тілесні ушкодження у вигляді саден в ділянці тіла, передньої поверхні обох гомілок, забійно-рваної рани верхньої губи, часткового відриву нижньої губи, струсу головного мозку, відкритого поперечного перелому лівої стегнової кістки у верхній третині діафізу зі зміщенням кісткових відламків, які відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які такі, що призвели до тривалого розладу здоров`я.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_6 скоїла в результаті порушення та невиконання вимог п.п.10.1 та 12.4 Правил дорожнього руху України, а також вимог суцільної лінії 1.1. горизонтально дорожньої розмітки Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року та ведених в дію з 01.01.2002 року, які з технічної точки зору, відповідно до висновку судової авто технічної експертизи від 24.02.2023 року №СЕ-19/126-23/1672-ІТ, безпосередньо перебувають у причинному зв`язку із настанням даної ДТП, та які вимагають від водія:

- п.10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

- п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год;

- дорожня розмітка 1.1 (вузька суцільна лінія) поділяє транспортні потоки протилежних напрямків (осьова розмітка) на дорогах з двома чи трьома (2+1) смугами руху в обох напрямках, позначає межі смуг руху у попутному напрямку (розділювальна розмітка), позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено (напрямні острівці та острівці безпеки); розділяє пішохідний і велосипедний рух на суміжних пішохідних та велосипедних доріжках, позначених знаком 4.18; розділяє смугу на велосипедних доріжках з двостороннім рухом у разі наближення до велосипедного переїзду, позначеного розміткою 1.15. Лінії 1.1. і 1.3 перетинати забороняється.

Таким чином, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, а саме у порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло малолітньому потерпілому ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження, а також спричинило малолітньому потерпілому ОСОБА_10 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Прокурор у судовому засіданні наполягав на невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_16 , через м`якість, а тому наполягав на задоволенні його апеляційних вимог. Просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання, встановивши засудженій іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_7 , просили апеляційні вимоги сторони обвинувачення залишити без задоволення, а вирок районного суду без змін, так як судом вірно застосовано закон про кримінальну відповідальність. Судом враховано, що ОСОБА_16 раніше не судима, шкода повністю відшкодована, стан її здоров`я після ДТП, що вона має на утриманні свекруху 1935 року народження якою опікується, є керівником ТОВ і забезпечує робочими місцями інших осіб, а у своїй роботі використовує транспортний засіб. Також просили врахувати клопотання трудового колективу, який клопоче про незастосування щодо неї додаткової міри покарання у вигляді позбавлення прав. Підсудна ОСОБА_16 запевняє суд, що зробила для себе висновки і більше такого не повториться.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення, міркування та заперечення сторін кримінального провадження щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд скориставшись правом ч.3 ст. 349 КПК України, проти якого не заперечували учасники провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються.

Висновки суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_6 та доведеності її вини в інкримінованому діянні є вірними, ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі матеріалами в межах поданої стороною обвинувачення апеляційної скарги.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої ОСОБА_6 через м`якість, колегія суддів вважає їх частково слушними.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст. 414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, обставини його вчинення, особу обвинуваченої, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, районним судом враховано, а апеляційним судом перевірено, що обвинувачена ОСОБА_6 позитивно характеризується, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштована, раніше не судима, до адміністративної відповідальності не притягалась протягом останнього року, не перебувала у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення, однак отримала погіршення стану здоров`я, здійснила добровільне відшкодування шкоди потерпілим, відношення останньої до скоєного, її щирі переживання, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України суд врахував щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування потерпілим матеріальної шкоди.

Обставини, які б обтяжували покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на викладені вище обставини, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов правильного висновку про призначення обвинуваченій ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі на строк, який хоч і є наближеним до мінімального, проте не мінімальний. Окрім того, задля досягнення мети заходу примусу без ізоляції ОСОБА_6 від суспільства, в умовах здійснення контролю за її поведінкою впродовж іспитового строку, який є достатнім, щоб обвинувачена довела своє виправлення. Проте, в разі порушення ОСОБА_6 покладених на неї обов`язків, вона буде відбувати реальне покарання у вигляді позбавлення волі.

Окрім того, в матеріалах провадження відсутня інформація про те, що ОСОБА_6 не дотримувалася належної процесуальної поведінки протягом року з моменту початку кримінального провадження щодо неї.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для призначення більш суворішого основного покарання ОСОБА_6 , як про те апелює сторона обвинувачення, так як прокурором своїх вимог в цій частині апеляційної скарги не обґрунтовано й не доведено в суді апеляційної інстанції, а збільшення покарання він обґрунтовує лише тяжкістю вчиненого правопорушення.

Проте, апеляційний суд вважає доводи прокурора в частині не застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами такими, що заслуговують на увагу.

Так, санкцією ч.2 ст. 286 КК України (у редакції Закону №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

З вироку вбачається, що суд враховувавши обставини справи та думку учасників провадження прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_6 можливе без призначення їй додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Однак, колегія суддів вважає, що суд не навів належних та обґрунтованих мотивів у цій частині прийнятого ним рішення.

У випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами (п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті»).

Додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами.

Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується з урахуванням обставин конкретної справи, даних про особу винного та інших обставин, які суд при вирішенні такого питання визнає необхідними для постановлення законного, справедливого та достатнього покарання.

Апеляційний суд приходить до висновку, що тяжкість наслідків, які настали внаслідок грубого порушення ОСОБА_6 декількох пунктів Правил дорожнього руху та нехтування ними, свідчать про байдуже ставлення обвинуваченої до життя, здоров`я та безпеки людини, що згідно Конституції України є найвищими соціальними цінностями, та беззаперечно становлять суспільну небезпеку з реальною загрозою заподіяння істотної шкоди людині, що в даному випадку призвело до заподіяння малолітньому потерпілому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень та малолітньому потерпілому ОСОБА_10 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, що у свою чергу виключає можливість не застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 додаткового покарання.

При визначенні строку, на який обвинувачену слід позбавити права керувати транспортними засобами, ураховується те, що ОСОБА_6 є особою старшого віку, раніше не судима, проте раніше вже мала порушення ПДР України, вчинила необережний тяжкий злочин.

Водночас, колегія суддів виходить не лише із формального критерію виду та розміру покарання, а і з фактичних обставин справи, при яких було скоєно обвинуваченою злочин, сукупності обставин, які пом`якшують покарання та відсутності обставин, які обтяжують покарання.

Попри це, ОСОБА_6 є особою, яка, у встановленому законом порядку, набула статус водія, що підтверджується виданим на її ім`я посвідченням водія серії НОМЕР_4 із строком дії з 22.11.2012 по 22.11.2062, а тому, не застосування у зазначеному випадку, судом додаткового покарання, слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, віднесено законодавцем до злочинів проти безпеки руху, а тому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами з урахуванням обставин вчинення вказаного злочину очевидно не сприятиме запобіганню вчиненню нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як обвинуваченою, так й іншими особами.

В своєму рішенні від 29.06.2007 по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O'Halloranand Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і №25624/02) ЄСПЛ наголосив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі».

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, в частині не застосування до ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, а вирок суду у відповідності до п.4 ч.1 ст. 409, п.2 ч.1 ст. 420 КПК України підлягає скасування в частині призначення покарання та ухвалення у цій частині нового вироку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 404, 405, 407 ч.1 п.3, 409 ч.1 п.4, 414, 418, 420 ч.1 п.2, 426, 615 ч. 15 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_17 задовольнити частково.

Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 листопада 2023 року відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання за ч.2 ст. 286 КК України скасувати та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_6 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначити покарання у вигляді 4 (чотири) роки позбавленні волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_6 звільнити від відбування основного призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, і визначити їй іспитовий строк 2 (два) роки, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки згідно ст. 76 КК України.

Згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення проте може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3