Справа № 747/824/13-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/38/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000041, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 вересня 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України (в редакції від 18.04 2013 року),

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_9 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 вересня 2022 року ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (в редакції від 18.04 2013 року).

Запобіжний захід у виді застави скасовано та після набрання вироком законної сили ухвалено повернути заставодавцю.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що обіймаючи посаду начальника лінійного пункту міліції на ст. Ромни лінійного відділу на ст. Кременчук Управління МВС України на Південній залізниці, маючи звання капітана міліції та будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, виконуючи згідно статей 1, 20 Закону України «Про міліцію» функції офіційного представника державного органу виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань, тобто посадовою особою, працівником правоохоронного органу, на яку згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, ч.1 ст.3, ч.1 ст.5 Закону України «Про міліцію» покладено обов`язки діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, захищати і охороняти від протиправних посягань життя і здоров`я громадян, інтереси суспільства і держави припиняти протиправні дії осіб, які їх здійснюють вчинив корупційний злочин за таких обставин.

31 травня 2013 року о 14 годині 05 хвилин, біля кафе «Оазіс», розташованого у с. Харькове Талалаївського району Чернігівської області, по вул. Науменка 90, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище (начальник лінійного пункту міліції на ст. Ромни лінійного відділу на ст. Кременчук Управління МВС України на Південній залізниці) отримав від ОСОБА_10 1400 грн. неправомірної вигоди за непритягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Виправдовуючи ОСОБА_7 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження вчинення ним злочину є неналежними та недопустимими.

Зокрема, протокол огляду місця події від 31.05.2013 року, під час якого з барсетки ОСОБА_7 у його присутності були вилучені кошти та проведені змиви з його рук, є недопустимими доказом, так як отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод, оскільки у цей час відбулось фактичне затримання ОСОБА_7 без складення відповідного протоколу та залучення захисника, що не заперечувалось і прокурором в судовому засіданні.

Також суд визнав недопустимим доказом висновок експертизи спеціальних хімічних речовин від 05.06.2013 року, який є похідним від недопустимого доказу - протоколу огляду місця події від 31.05.2013 року.

Протокол огляду від 29 липня 2013 року за результатами проведення НСРД, протокол від 01.06.2013 р. про результати аудіо - відео контролю місця (за особою) та відповідні носії інформації судом 1 інстанції визнані недопустимими доказами, оскільки ухвали слідчого судді апеляційного суду Чернігівської області, на підставі яких було проведено дані оперативно-розшукові заходи, не були своєчасно відкриті стороні захисту. При цьому показаннями прокурора встановлено, що на момент розслідування вказаного кримінального провадження у 2013 році в органах досудового розслідування складалася така практика, що ухвали апеляційних судів для проведення НСРД як окремі докази до кримінального провадження не долучалися і як наслідок не відкривалися сторонам, а вже потім після практики Верховного Суду у 2019 році почали долучати такі докази. В даному кримінальному провадженні сторона обвинувачення зверталася з клопотаннями про отримання ухвал апеляційного суду на проведення НСРД, проте надійшла відповідь про знищення таких за строками давності.

Також суд 1 інстанції дійшов висновку, що показання допитаних в судовому засіданні свідків жодним чином не вказують на конкретні обставини щодо винуватості обвинуваченого, а інших доказів на причетність ОСОБА_7 до вище зазначеного інкримінованого йому діяння стороною обвинувачення не надано

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.368 КК України (в редакції від 18.05.2013 року), та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України на строк 3 роки, з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_7 спеціального звання «капітан міліції».

Також просить повторно дослідити докази, перелік яких вказано в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог вказав на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотнім порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначив, що стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України були відкриті всі матеріали, які перебували на той час у розпорядженні прокурора.

Щодо ненадання ухвали слідчого судді апеляційного суду, то згідно повідомлення Чернігівського апеляційного суду від 01.08.2019 року ухвали про надання дозволу на проведення НСРД у даному кримінальному провадженні були знищені. В даному випадку, на думку апелянта, стороною обвинувачення було вжито всіх необхідних заходів для надання стороні захисту ухвал на проведення НСРД, про що наголошує і Верховний Суд в постанові від 16.09.2021 року №536/1604/16-к.

Крім того, сторона захисту під час ознайомлення з матеріалами провадження в порядку ст. 290 КПК України будь-яких заяв про ознайомлення з ухвалами слідчого судді не подавала.

Звертає увагу, що у протоколі огляду від 29.07.2013 року, яким оглянуто додатки до протоколу проведення НСРД, помилково вказано дату ухвали 27.05.2013 року, замість вірної 28.05.2013 року, та не свідчить про недопустимість вказаного доказу.

В порушення принципу змагальності та безпосередності судом безпідставно відмовлено у виклику свідків обвинувачення, які залишились недопитаними та їх показання є ключовими і разом з письмовими доказами підтверджують вину ОСОБА_7 .

Про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи свідчить відсутність достатнього мотивування щодо прийняття до уваги одних доказів та ігнорування інших, у той час як висновки суду повинні бути мотивовані.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених вище підстав.

Обвинувачений та його захисник у судовому засіданні заперечували доводам апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, позицію захисника та обвинуваченого, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України і ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегією суддів встановлено, що суд 1 інстанції провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, перевірив надані докази, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення, та, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для виправдання ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на неналежну оцінку доказів, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи при розгляді даного провадження в суді 1 інстанції, є безпідставними з огляду на таке. Обґрунтовуючи доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.368 КК України (в редакції 18.05.2013 року), сторона обвинувачення посилається на показання свідків, протоколи проведених слідчих дій та негласних слідчих розшукових дій, висновок судової експертизи.

За результатами дослідження та аналізу наданих стороною обвинувачення доказів, суд 1 інстанції виправдовуючи ОСОБА_7 за ч.4 ст. 368 КК України, дійшов вірного висновку, що докази, які були зібрані органом досудового розслідування у кримінальному провадженні та якими прокурор підтверджував висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, отримані з порушеннями вимог КПК України, а показання свідків сторони обвинувачення та інші докази, які не були визнані судом недопустимими, не становлять такої сукупності даних, яка б указувала на його винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні суду 1 і апеляційної інстанцій, категорично заперечив вчинення будь-яких дій, які б були неправомірними та показав, що всі результати розслідування по справі є провокацією з боку правоохоронних органів, так як їх дії виходять за межі пасивного спостереження. Також повідомив про його незаконне затримання та грубе порушення права на захист.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, наказом №64 о/с від 14.08.2009 року ОСОБА_7 призначено начальником лінійного пункту міліції на ст. Ромни лінійного відділу на ст. Кременчук Управління МВС України на Південній залізниці, який має спеціальне звання капітана міліції, являється працівником правоохоронного органу, представником влади та службовою особою, яка займає відповідальне становище.

У провадженні ОСОБА_7 , як керівника структурного підрозділу органу внутрішніх справ, перебували матеріали щодо розбиття віконної шибки ОСОБА_10 24.05. 2013 року в залі очікування на залізничній станції Талалаївка Чернігівської області.

Допитаний судом апеляційної інстанції свідок ОСОБА_10 повідомив, що багато років тому, точної дати не пам`ятає, перебуваючи на залізничному вокзалі станції Талалаївка, розбив шибку вікна. На місце прибули працівники поліції, склали адміністративний протокол. Потім підійшов працівник поліції та повідомив, що він повинен надати грошові кошти за не відкриття кримінального провадження стосовно нього, надав час для вирішення цього питання. За даним фактом він звернувся до служби внутрішньої безпеки. Пізніше зателефонував ОСОБА_7 , запропонував зустріч, на що він погодився. Зустріч відбулася біля кафе на автодорозі Прилуки-Суми, зайшли до бесідки, де він передав ОСОБА_11 1400 грн. за не притягнення до кримінальної відповідальності.

У заяві ОСОБА_10 про злочин від 27.05.2013 року повідомляється про вимагання у нього працівником правоохоронного органу грошових коштів за не притягнення до кримінальної відповідальності.

Показання вказаного свідка хоча і підтверджують обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, проте одних лише показань свідка ОСОБА_10 за відсутності інших належних та допустимих доказів у кримінальному провадженні, недостатньо для ухвалення обвинувального вироку у справі, а протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.05.2013 року не є належним доказом у справі, так як ним не підтверджується факт вчинення кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_12 поліцейський СРПП, суду 1 інстанції показав, що 24.05.2013 року, перебуваючи у Талалаївському відділі поліції, отримано повідомлення про необхідність виїзду в складі СОГ до залізничного вокзалу станції Талалаївка з приводу розбиття віконної шибки. Прибувши до вокзалу, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 опитували особу, що розбив вікно, а він опитував працівників вокзалу.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду 1 інстанції показала, що на той час працювала ДІП Талалаївського ВП, в її обов`язки входило розгляд заяв громадян, отримала матеріал про хуліганські дії розбиття скла на залізничному вокзалі станції Талалаївка , деталей вже не пам`ятає, після чого отримала вказівку від ОСОБА_13 зробити до вказаних матеріалів супровідний лист та занести йому на підпис, що вона і зробила. Матеріалів вона більше не бачила.

Допитаний судом 1 інстанції свідок ОСОБА_16 повідомив, що 24.05.2013 року він не виїжджав в складі СОГ до залізничного вокзалу станції Талалаївка, так як в той час перебував у прокуратурі. Про вказану подію, з якої не вбачалося ознак злочину, дізнався від чергового Талалаївського відділу поліції. Його як начальника слідчого відділу ці матеріали не стосувалися, а в подальшому передались за належністю до лінійного відділу.

Як вірно встановив суд 1 інстанції, показання допитаних свідків обвинувачення ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 містять загальні відомості і не стосуються конкретних обставин події кримінального правопорушення, та підтверджують лише факт хуліганських дій розбиття віконної шибки на залізничному вокзалі станції Талалївка та повідомлення про вказану подію правоохоронні органи. Отже ці показання не містять інформації, яка підтверджує зміст домовленостей між ОСОБА_10 і ОСОБА_7 , та фактів одержання останнім неправомірної вигоди за обставин, викладених в обвинувальному акті, з чим погоджується і апеляційний суд.

Досліджений судом 1 інстанції протокол огляду, помітки та повернення грошових коштів від 31.05.2013 року, згідно якого грошові кошти 5 купюр номіналом 200 та 10 купюр номіналом по 100 гривень оглянуті, помічені, переписані та передані ОСОБА_10 для проведення оперативно-розшукового заходу для отримання фактичних даних при отриманні неправомірної вигоди ОСОБА_7 , оцінений судом та не був визнаний недопустимим, проте він не містить такої сукупності даних, які б указували на винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Як встановлено судом 1 інстанції, в основу обвинувачення ОСОБА_7 органами досудового розслідування, серед іншого, було покладено матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема, протокол про результати аудіо - відео контролю місця (за особою) від 01.06.2013 року, на якому зафіксовано факт передачі 31.05.2013 року, біля кафе «Оазис» в с. Харькове Талалаївського району Чернігівської області ОСОБА_10 грошових коштів ОСОБА_7 , протокол огляду за результатами проведення НСРД від 29.07.2013 року, на якому зафіксовано розмови ОСОБА_7 та ОСОБА_10 про одержання хабара, зменшення суми з 2000 грн. до 1400 грн., які відбувалися 31.05.2013 року, а також носії інформації - картки пам`яті інд.№51т.SP mikro 4 GB та інд . №50т, SP mikro 8GB, які є додатком до цих протоколів, які суд 1 інстанції, посилаючись на положення ст. 290 КПК України, обґрунтовано визнав недопустимими доказами.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду з приводу застосування норм права, викладених у ст. 290 КПК України (постанова від 16.10.2019 року у справі № 640/6847/15-к), на яку посилався прокурор в судовому засіданні апеляційного суду, процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали) та які на стадії досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, з тієї причини, що їх не було в розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не були розсекречені на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні під час розгляду справи в суді за умови своєчасного вжиття прокурором усіх необхідних заходів для їх отримання. Якщо ж сторона обвинувачення не вжила необхідних та своєчасних заходів, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм ст. 290 КПК України і суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

Як установив суд 1 інстанції, ухвала слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області від 28.05.2013 року, що слугувала процесуальною підставою для проведення НСРД, на час закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні в розпорядженні прокурора не перебували та у процесі виконання вимог ст. 290 КПК України стороні захисту для ознайомлення не надана. Під час судового розгляду не було надано також підтвердження того, що сторона обвинувачення своєчасно вживала заходи з метою розсекречування таких процесуальних документів в ході досудового розслідування для ознайомлення з ними сторони захисту. Крім того, під час розгляду судом 1 та апеляційної інстанцій прокурори підтвердили відсутність у матеріалах кримінального провадження ухвали слідчого судді Апеляційного суду Чернігівської області від 28.05.2013 року, та вказали, що за повідомленням Чернігівського апеляційного суду від 01.08.2019 року №857 ДСК, ухвала Апеляційного суду Чернігівської області №648 т від 28.05.2013 року знищена актом №3 від 20.08.2018 року. Тобто, процесуальне рішення, на підставі якого проводилися НСРД, сторона обвинувачення під час виконання вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не відкрила й своєчасних заходів для його розсекречення прокурор не вжив.

За таких встановлених обставин, суд 1 інстанції обґрунтовано визнав недопустимими доказами протоколи проведення НСРД, оскільки сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно не вжила усіх необхідних заходів, спрямованих на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення негласних слідчих (розшукових) дій, тому посилання прокурора про вжиття стороною обвинувачення всіх необхідних заходів для надання ухвали стороні захисту не заслуговують на увагу. Посилання апелянта, що на момент розслідування вказаного кримінального провадження у 2013 році складалася така практика, що ухвали апеляційних судів для проведення НСРД як окремі докази до справи не долучалися і як наслідок не відкривалися сторонам, то така обставина не є реабілітуючою для визнання протоколів негласних слідчих (розшукових) дій належними доказами.

Твердження прокурора про отримання у вказаному кримінальному провадженні лише однієї ухвали Апеляційного суду Чернігівської області №648 від 28.05.2013 року про проведення НСРД, та про описку, допущену у протоколі від 29.07.2013 року, яким оглянуто додатки до протоколу проведення НСРД аудіо-, відео контролю місця (за особою) від 01.06.2013 року, де помилково вказано дату ухвали від 27.05.2013 року, не спростовує висновку суду 1 інстанції про недопустимість цих доказів.

Також судом враховано повідомлення прокуратури Чернігівської області від 02.08.2013 року про те, що згідно статей 111, 112, 253 КПК України стосовно ОСОБА_7 , крім негласних слідчих дії - контроль за вчиненням злочину та аудіо,- відео контроль особи, інші слідчі-розшукові дії не проводились.

Обґрунтованими також є висновки суду 1 інстанції про істотні порушення, допущені стороною обвинувачення під час проведення огляду місця події від 31.05.2013 року.

Згідно протоколу огляду від 31.05.2013 року, під час цієї слідчої дії 31.05.2013 року, у період часу 17 год. 20 хв. до 19 год. 20 хв., у ОСОБА_7 , з барсетки, були вилучені 5 купюр номіналом 200 гривні та 4 купюри номіналом 100 гривні, які були помічені спеціальною фарбою та є грошовими коштами, наданими ОСОБА_10 для проведення оперативно-розшукового заходу; також проведені змиви з руки ОСОБА_7 .

З переглянутого відеозапису вказаної слідчої дії від 31.05.2013 року судом 1 інстанції встановлено, що зафіксовані в ньому обставини не в повній мірі відповідають процесуальним діям, які фактично відбувались, так як слідчим було проведено не огляд місця події, а мало місце фактичне затримання ОСОБА_7 , проведено особистий обшук (вилучення грошових коштів із барсетки) та освідування (проведення змивів з рук).

Матеріалами кримінального провадження та за повідомленням сторони обвинувачення встановлено, що офіційно ОСОБА_7 не затримувався, протокол затримання стосовно нього не складався. Із рапорту оперуповноваженого вбачається, що 31.05.20213 року, під час проведення заходів безпосередньо після отримання неправомірної вигоди ОСОБА_7 , згідно вимог ст. ст. 12-14 Закону України «Про міліцію», з метою збереження речових доказів та запобігання можливих протиправних дій з боку ОСОБА_7 до нього були застосовані спецзасоби (кайданки).

Також встановлено, що 31.05.2013 року, у період проведення огляду місця події, ОСОБА_7 надавалася екстрена медична допомога з 17 год. 30 хв. до 17 год. 55 хв. за адресою: смт. Талалаївка, вул. Чапаєва, 10. В приміщенні Талалаївської центральної районної лікарні ОСОБА_7 оглядався лікарями хірургом та терапевтом 31.05.2013 року о 18 год. 30 хв та 18 год.46 хв., де в послідуючому знаходився на стаціонарному лікуванні до 03.06.2013 року, що свідчить про істотне порушення прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до норм ч. 1 ст. 87, п.п. 2, 3 ч. 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, або отримання доказу внаслідок жорстокого поводження із особою.

Указане за висновками суду свідчить про допущення порушення прав обвинуваченого на захист при його фактичному затриманні, без складання відповідного протоколу, що є грубим порушенням вимог ст. 208 КПК України, без оголошення його прав як затриманої особи, що призвело до порушення прав обвинуваченого, у тому числі на захист, під час огляду, вилучення грошей та освідуванні, а також отримання таких доказів внаслідок жорстокого поводження із обвинуваченим.

З урахуванням зазначених порушень суд 1 інстанції обґрунтовано визнав недопустимими доказами висновок судового експерта спеціальних хімічних речовин від 05.06.2013 року, яким встановлено, що на грошових купюрах у сумі 1400 грн, вилучених у ОСОБА_7 , на ватних тампонах зі змивами з правої та лівої руки, наданих на дослідження, виявлено нашарування люмінесцентних спеціальних хімічних речовин (люмінофорів) з жовтим кольором люмінесценції, які за сукупністю фізико-хімічних властивостей мають спільну родову належність; речові докази - грошові кошти в сумі 1400 грн, які були вилучені з барсетки обвинуваченого, оскільки вони є похідними від вищевказаного протоколу огляду місця події, який визнаний судом недопустимим доказом.

Щодо тверджень прокурора про те, що суд 1 інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_13 , які на думку сторони обвинувачення, могли б підтвердити висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, то суд 1 інстанції був позбавлений такої можливості у зв`язку з невиконанням прокурором вимог ст. 23, 91, 92 КПК України під час тривалого судового розгляду. Про допит вказаних свідків під час апеляційного перегляду заявлено прокурором і в апеляційній скарзі. Разом з цим, в судовому засіданні 22.02.2024 року прокурор вказав про недоцільність допиту всіх свідків у справі та клопотав тільки про допит свідка ОСОБА_10 , який був допитаний апеляційним судом, у зв`язку з чим суд здійснює перегляд оскаржуваного вироку у відповідності до вимог ст. 404 КПК України.

Отже, суд 1 інстанції навів детальний аналіз досліджених ним доказів, у тому числі й тих, на які посилається прокурор у апеляційній скарзі, і дійшов обґрунтованого висновку, що сторона обвинувачення не надала допустимих, належних та достатніх доказів на підтвердження того, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

Також колегією суддів враховуються, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_7 інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, яке мало місце 31.05.2013.

Відповідно до положень ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 368 КК України (в редакції від 18.04.2013 року), є тяжким злочином.

Нормами п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років - у разі вчинення тяжкого злочину.

З врахуванням вказаних положень закону, у даному кримінальному провадженні закінчився строк давності, передбачений ст. 49 КК України.

За наведених вище обставин, в сукупності, колегія суддів не знаходить підстав, зазначених у ст. 420 КПК України для скасування виправдувального вироку і ухвалення нового обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 . Тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 376, 407, 418, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 вересня 2022 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4