ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/1021/24 (1-кс/953/2508/24) Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/818/505/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

підозрюваного - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000063 від 13.01.2024 року за ч.4 ст. 296, ст. 345 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою, продовжено підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування на 60 днів до 08 червня 2024 року включно, без визначення застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, зокрема на цілодобовий домашній арешт. Вказував, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України не доведені. Зазначав, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується. Вказував, що суд формально розглянув клопотання, не врахувавши всіх обставин справи. Вважав, що відсутня обґрунтована підозра, а також докази, що свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів, які йому інкримінують.

Поряд з цим, в апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 просив судову ухвалу скасувати та застосувати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначав, що відсутні докази існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України Вважав клопотання слідчого необґрунтованим. Вказував на те, що недоведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Зазначав, що тяжкість інкримінованого злочину не може бути підставою для застосування запобіжного заходу. Вважав, що суд першої інстанції не взяв до уваги позитивні характеристики та відомості про його особу, а також наявність міцних соціальних зв`язків.

27 травня 2024 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_8 , в якому він просив розглянути апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_6 без участі прокурора.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторони, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення апеляційного розгляду без участі прокурора.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу, у відповідності з нормами ст.404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000063 від 13.01.2024 року за ознаками злочинів, передбачених ч.4 ст. 296, ч.2 ст. 345 КК України.

14.01.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.2 ст. 345 КК України.

16.01.2024 року слідчим суддею Лозівського міськрайонного суду Харківської області стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком до 12.03.2024.

05.03.2024 року заступником прокурора Харківської обласної прокуратури відповідно до вимог ст.ст. 294, 295 КПК України, строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців, тобто до 13.04.2024 року.

11.03.2024 року слідчим суддею Київського районного суду м. Харкова строк запобіжного заходу у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 продовжено в межах строку досудового розслідування до 13.04.2024 року включно.

08.04.2024 року слідчий звернувся до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на обґрунтованість підозри, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним, а також на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, доданими слідчим до клопотання, а саме, відомостями з: огляду місця події; показань потерпілих; показань свідків; протоколу затримання; відомостями протоколу проведення слідчого експерименту; висновку судово-медичної експертизи; протоколу огляду предметів; додатковим оглядом місця події.

Поряд з цим, суб`єктивні доводи апеляційних скарг з приводу необґрунтованості підозри, не свідчать про незаконність рішення слідчого судді. Питання оцінювання доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину на цьому етапі провадження судом не вирішуються, оскільки вони підлягають розгляду при судовому розгляді по суті. Суд на цій стадії процесу на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Питання щодо остаточної кваліфікації має бути вирішене органом досудового розслідування. Згідно практики ЄСПЛ, який у рішенні в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року встановив значення терміну «обґрунтована підозра як таке, що можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Отже, колегія суддів не може погодитись з доводами апелянтів щодо непричетності підозрюваного ОСОБА_6 до дій, які вбачаються зі змісту оголошеної йому підозри, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах провадження, а також відомості, що досліджувались під час апеляційного перегляду вочевидь спростовують такі твердження.

Крім того, враховуючи тяжкість покарання за злочин, згідно пред`явленої підозри, а також відомості про особу підозрюваного і разом з цим те, що інкриміновані злочини мають зухвалий та цинічний характер, внаслідок чого існує суспільний інтерес, слідчий вважав, що ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшилися, що свідчить про неможливість їм запобігти шляхом застосування до підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , слідчий суддя суду першої інстанції вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296 та ч.2 ст. 345 КК України, врахував тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні цих злочинів. Крім того, вважав достатніми підстави, що з огляду на його моральні якості, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та вчиняти повторні злочини, що свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Також, слідчий суддя суду першої інстанції зазначив, що враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, не визначив розмір застави у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , оскільки останній підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 296 КК України, тобто умисне грубе порушення правопорядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та винятковим цинізмом, із застосуванням вибухового пристрою спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень; ч.2 ст. 345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Прокурор в судовому засіданні в суді першої інстанції довів поза розумним сумнівом наявність вищенаведених ризиків, а колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про продовження існування цих ризиків, які передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисних злочинів, в тому числі, тяжкого злочину, за яких передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 7 років.Крім того, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілих та свідків.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які, згідно підозри, інкримінуються ОСОБА_6 , а саме того, що він підозрюється у вчиненні злочинів проти громадського порядку та моральності, а також авторитету органів державної влади, колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні, поза розумним сумнівом, є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а також окремих громадян.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 розлучений, офіційно працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий.

Отже, враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував в суді першої інстанції, необхідність продовження такого запобіжного заходу, тобто тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з обставин кримінального провадження.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суперечать наявним у матеріалах провадження відомостям.

Крім того, доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків та вимога обрати інший більш м`який запобіжний захід є взаємовиключними, оскільки підставою для застосування запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, є окрім іншого, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Тобто без наявності ризиків не можна обирати будь-який запобіжний захід.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків слідчого судді, а також не містять доводів, що не оцінювались слідчим суддею.

Отже, колегія суддів погоджується зі слушністю висновків суду першої інстанції щодо продовження існування раніше встановлених ризиків, а саме того, що ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, з огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення, що свідчить про належне дотримання вимог ст.370 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою і підстав для її скасування, на цей час, за доводами апеляційних скарг не вбачає.

Керуючись ч.2 ст. 376,ст.ст. 392, 404, 405, 407 п.1 ч.3, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2024 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді :