Справа № 729/363/24
1-кп/729/88/24 р.
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця кримінальне провадження № 0000013 від 21.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця, Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого ТОВ " Фармасел " , раніше не судимий в порядку ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

21.01.2024 близько 09 години, точного часу не встановлено, ОСОБА_3 знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з мотиву раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, наніс, лікарю виїзної бригади Бобровицької підстанції Ніжинської станції КНП «Чернігівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ОСОБА_6 , яка на той час перебувала на виїзді за повідомленням зі служби 103 у складі виїзної бригади, два удари кулаком своєї правої руки по обличчю останньої, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани, синця (гематоми) на обличчі в ділянці правого ока, забій правого ока. Наявні тілесні ушкодження в комплексі в своєму клінічному перебігу відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України визнав та показав, що 21 січня 2024 року блязько 08 год він перебував у себе дома разом зі своєю мамою ОСОБА_7 в АДРЕСА_2 . В якийсь момент його матері стало погано і він був змушений викликати швидку медичну допомогу. Він побіг спочатку до сусідки ОСОБА_8 та попросив у неї телефон, щоб викликати швидку допомогу. Десь близько 09 год до них у квартиру прибула швидка медична допомога. Зайшовши до квартири, лікар ОСОБА_6 підійшовши до матері, почала гучно викрикувати в її бік, агресивно та зухвало себе поводила без поваги до неї, не вимірявши тиску, не надавала належної медичної допомоги. Тому йому здалося, що його мати може в любий момент померти. Знаходячись в стані сильного хвилювання за свою матір, враховуючи, що лікар поводила себе не професійно, перебуваючи на емоціях, не стримав себе та наніс їй два удари кулаком своєї правої руки по обличчю останньої, в область правового ока, в результаті чого у неї з області ока пішла кров.

Не дивлячись, що ОСОБА_3 визнав свою вину, його вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,підтверджується дослідженими в судовому засіданні наступними доказами.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 21.01.2024 року, з 09 год. 00 хв. заступила на добове чергування у складі лікарської виїзної бригади ЕМД та МК. Одразу ж їм на службовий планшет надійшло повідомлення про виклик на АДРЕСА_1 , що в АДРЕСА_3 про медичну допомогу невідомій особі, яка втратила свідомість. В повідомленні особою, яка здійснила виклик було вказано-син. Вони невідкладно направились на вказану адресу, у під`їзді їх зустрів чоловік, який повідомив, що це він викликав швидку та провів їх до квартири. Зайшовши в середину, у приміщення квартири АДРЕСА_4 , в якій на той момент перебували: жінка похилого віку, як потім потерпіла зрозуміла, що це сусідка, хлопець, що викликав швидку, вона та фельдшер ОСОБА_9 Невідома жінка лежала на підлозі в кухні і була повністю накрита ковдрою. Щоб перевірити стан жінки, вона підійшла до неї, обійшла та стала біля обличчя та взяла праву руку жінки, щоб перевірити пульс і запитала у неї чи чує вона її , на що жінка відкрила очі. В цей момент чоловік, який викликав швидку і як потім з`ясувалося був сином хворої ОСОБА_3 , почав поводити себе агресивно і неочіковано стоячи напроти неї, наніс їй удар кулаком, якої саме руки не може сказати, бо це було дуже швидко і вона була нахилена над хворою, в область правого ока. Від отриманого удару у потерпілої одразу пішла кров, а коли вона підняла голову, то ОСОБА_3 наніс їй ще один удар у те ж саме місце. Після цього фельдшер ОСОБА_9 , одразу ж відштовхнув ОСОБА_3 і став між ними та почав його заспокоювати ОСОБА_3 . Після чого, в подальшому викликав поліцію з даного приводу. Вона спустилася вниз і чекала фельдшера, який продовжив надавати допомогу жінці. Далі вони всі разом прибули до КНП "Бобровицька опорна лікарня", де потерпілу оглянув офтальмолог, зупинив кровотечу, наклав пов`язку та видав направлення на огляд в обласну лікарню м. Чернігів, оскільки необхідно було накладати шви із застосуванням спеціального обладнання, якого в Бобровицькій лікарні немає. Після чого вона одразу ж поїхала в м. Чернігів, де їй наклали шви та оглянув лікар-нейрохірург.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , показав, що 21.04.2024 року під час денного чергування на службовий планшет о 08 год. 59 хв. надійшов виклик за адресою АДРЕСА_1 , що особі жіночої статі стало погано та вона знепритомніла. По прибуттю на місце події в складі виїзної бригади ШМД спільно з лікарем ОСОБА_6 вони зайшли до квартири, вказаної у повідомленні та побачили, що в кухні на підлозі лежить жінка, вкрита ковдрою, а також у квартирі перебував син хворої ОСОБА_3 та сусідка . Син хворої перебував у збудженому стані. Вони розпочали оглядати матір ОСОБА_3 та запитали в неї чи може вона підвестись, її син агресивно відреагував та сказав, що матері погано вона не може підвестись, на що лікар ОСОБА_6 запропонувала її підняти, після чого ОСОБА_3 два рази вдарив її по обличчю кулаком, намагався вдарити третій раз, але він тому завадив. Після того, що трапилося, він викликав наряд поліції та домовився із ОСОБА_3 щоб ОСОБА_6 вийшла з квартири на вулицю, а сам залишився з ним надавати допомогу його матері. Через деякий час приїхали працівники поліції.

Крім показань, даних самим ОСОБА_3 , потерпілою ОСОБА_6 та свідка під час судового розгляду, його винуватість у пред`явленому обвинувачені підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Відповідно до витягу з ЄРДР 21.01.2024 року до ВП №2 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівькій області з письмовою заявою звернулась гр. ОСОБА_6 про те, що 21.01.2024 року близько 09 год. 00 хв. у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де вона перебувала у складі виїзної бригади ЕМД, гр. ОСОБА_3 спричинив їй тілесні ушкодження;

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, в якому гр. ОСОБА_6 заявила, що 21.01.2024 року о 08 год. 59 хв. надійшов виклик про допомогу до непритомної жінки за адресою АДРЕСА_1 . По приїзду на місце події гр. ОСОБА_3 з невідомих причин почав бити її кулаками по обличчю, в результаті чого останній було завдано тілесні ушкодження;

Відповідно до картки виклику швидкої медичної допомоги, виклик прийнято на підставі вхідного телефонного дзвінка НОМЕР_1 21.01.2024 року, адреса виклику АДРЕСА_1 . Причина виклику: непритомність/порушення свідомості, є дихання, свідомість порушена. Склад бригади ШМД № 70555 ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .

Відповідно до висновку експерта № 14 від 22.01.2024 року встановлено , що у громадянки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозгова травма, струс головного мозку, забійна рана, синець (гематома) на обличчі-в ділянці правого ока, забій правого ока. Наявні тілесні ушкодження спричинені дією тупого предмету по механізму удару і могли бути заподіяними внаслідок нанесення 1-2 ударів кулаком в обличчя. Наявні тілесні ушкодження не могли бути отримані внаслідок одноразового падіння потерпілої з висоти власного зросту на площину/на тверду поверхню/з наступним ударом обличчям об тупий предмет. Давність спричинення тілесних ушкоджень може відповідати строку 21.01.2024 року. Відповідно до п. 2.3.1.а, 2.3.2.а, 2.3.3, 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень" Наказу МОЗ України №6 від 17.01.1995 року "Про розвиток та вдосконалення судово- медичної служби України" наявні тілесні ушкодження в своєму клінічному перебігу відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричиняють за собою короткочасний розлад здоров`я, за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.02.2024 року, за участю потерпілої ОСОБА_6 , відповідно до якого потерпіла показала за яких бставин їй було спричинено тілесні ушкодження обвинуваченим;

Протоколом проведення слідчого експерименту від 13.02.2024 року, за участю підозрюваного ОСОБА_3 , відповідно до якого останній показав за яких обставин він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Оцінюючи досліджені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин в їх сукупності та керуючись законом, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" (в редакції Постанови Верховного Суду №11 від 6 листопада 2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України (2341-14) стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За визначеннями ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_3 , передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, є кримінальним проступком.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд, керуючись загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, його характер, наявність обставини, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України та обставини, що обтяжують його покарання відповідно до ст. 67 КК України.

Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується вчиненням дій спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак, як було встановлено в судовому засідання обвинувачений, не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, агресивно поводив себе в бік потерпілої, формально вказавши на визнання своєї винуватості, та не забажав вибачитись перед потерпілою.

Тому, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд не вбачає.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання за скоєне ОСОБА_3 , суд враховує мету покарання та те, що останнє є заходом примусу, що застосовується від імені держави відносно особи, яка вчинила кримінально каране діяння. Така мета полягає, окрім наявності відповідальності за скоєне, також у виправленні особи та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд, керуючись своїми дискреційними повноваженнями, вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуальновольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд також враховує особу обвинуваченого, який працевлаштований, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його сімейний стан, не жонатий, думку потерпілої, яка просила призначити суворе покарання, є не судимий, але раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічні кримінальні правопорушення, позитивних висновків не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив нове кримінальне правопорушення, у вчиненні якого і визнав себе винуватим, проте не розкаявся, пробачення у потерпілої не просив, що на думку суду не підтверджує готовності обвинуваченого до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, а тому, на переконання суду, необхідним для виправлення обвинуваченого та запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде призначення йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт максимальним терміном.

Визначене покарання, на переконання суду, буде справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попереджати вчинення ним кримінальних правопорушень та буде відповідати його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Не дивлячись на те, що обвинувачений працевлаштований, має дохід, підстав для призначення покарання у виді штрафу , виправних робіт та пробаційного нагляду суд не вбачає, оскільки така міра покарання не відповідатиме ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до змісту якої, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами, повною мірою не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, не сприятиме його виправленню та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, а тому буде явно несправедливим через м`якість. Покарання у виді обмеження волі, на думку суду, буде занадто суворим, оскільки каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. У будь-якому разі покарання має бути співмірним кримінальному правопорушенню , що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

На домірність призначеного покарання вчиненому кримінальному правопорушенню неодноразово звертається увага і в рішеннях Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ призначення покарання буде відповідати вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не просто за умови, якщо воно формально ґрунтується на вимогах закону (передбачене санкцією статті), але й за умови, що таке покарання у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Запобіжний захід на досудовому розслідуванні не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 ( двісті сорок ) годин.

Речові докази: медичну картку на ім`я ОСОБА_6 № Ш-19-1-11 0540 - залишити у користуванні власника.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1