Справа № 352/1796/24
Провадження № 1-в/352/41/24
П О С Т А Н О В А

28 червня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: заявника ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальній справі №327009,-

ВСТАНОВИВ:

25.06.2024 року заявник звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту на земельну ділянку площею 0,2165 га кадастровий номер 000000000, яка йому належить на праві власності, який було накладено постановою слідчого прокуратури Тисменицького району юристом 1 класу ОСОБА_5 у кримінальній справі №327009 року 26.09.2011 року.

Заявник вважає, що вищевказаний арешт підлягає скасуванню, оскільки постановою Тисменицького районного суду від 06.12.2011 року у справі №1-п-53/11 провадження у кримінальній справі №327009 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. ч.1 364, ч.1 ст. 366 КК України закрите та звільнено його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності.

Посилаючись на викладене просить скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, вжитих у вигляді накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_3 .

Заявник в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечив, вказав, що постановою Тисменицького районного суду від 15.05.2012 у даній справі був скасований арешт на земельну ділянку кадастровий номер 000000000. Відтак, вважає, що арешт скасований, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, ОСОБА_6 та прокурора суд дійшов такого висновку.

26.09.2011 року постановою слідчого прокуратури Тисменицького району юристом 1 класу ОСОБА_5 у кримінальній справі №327009 було накладено арешт на земельну ділянку площею 0,2165 га кадастровий номер 000000000, яка належить ОСОБА_3 .

Постановою Тисменицького районного суду від 06.12.2011 року у справі №1-п-53/11 провадження у кримінальній справі №327009 по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні злочинів передбачених ст.ст. ч.1 364, ч.1 ст. 366 КК України закрите та звільнено його від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків давності.

Постановою Тисменицького районного суду від 15.05.2012 року у справі №1-п-53/11 скасовано арешт, накладений згідно постанови слідчого Тисменицького району юриста 1 класу ОСОБА_5 від 27.09.2011 року на земельну ділянку площею 0,8500 га, що розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 000000000, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.01.1995 року належить ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Після закриття кримінальної справи відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття після припинення кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, у виниклих правовідносинах кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Так, відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна позивача, поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі.

Шляхів виправлення помилки, допущеної слідчим, прокурором або судом у зв`язку з неприйняттям обов`язкового рішення про скасування арешту майна, після припинення кримінальної справи, КПК України 1960 року не встановлював.

Оскільки відповідно до вимог кримінального процесуального закону вирішення питання про зняття арешту з майна можливе лише в межах кримінального провадження, розгляд відповідного клопотання ОСОБА_3 за правилами кримінального судочинства вимагав би повторного порушення кримінальної справи стосовно нього. Проте початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки особи і таким чином призведе до погіршення її правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного ОСОБА_3 питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.

Аналогічного висновку дійшов ВС у справі 363/2043/20, постанова від 17.03.2023.

У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14-516цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, суд, встановивши факт закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 за правилами КПК України 1960 року та наявність арешту, накладеного за правилами КПК 1960 року, дійшов висновку, що вирішення питання про його скасування слід здійснювати за правилами цивільного судочинства.

Суд звертає додатково увагу на те, що відповідно до ч.1 ст.409 КПК України в редакції 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, вирішуються судом, який постановив вирок.

Згідно з п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.1990 за №11 у порядку, передбаченому статтею 411 КПК України1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Проте, як вбачається постанови Тисменицького районного суду від 06.12.2011 року у справі №1-п-53/11 провадження у кримінальній справі №327009 було закрите, вирок у даній справі постановлений не був, що виключає можливість суду вирішувати дане питання у порядку ст. ст.407, 411 КПК України 1960 року.

Враховуючи викладене в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальній справі №327009 слід відмовити, роз`яснивши йому право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, керуючись ст.126, 411 КПК України 1960 року, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальній справі №327009.

Постанова може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти діб з дня її проголошення.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1