УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000031, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_7 , на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фролова Волгоградської області російської федерації, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, пенсіонера, непрацюючого, який має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 436-2 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_5

( в режимі відеоконференції з Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч. 1 ст. 436-2 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 зарити.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 2 (два) роки. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання, після набрання вироком суду законної сили. Наявний в матеріалах судового провадження DVD-R диск з відеозаписом обшуку та огляду, який є додатком до протоколу обшуку від 19.07.2022 (т.1, а.с.199) - залишити в матеріалах судового провадження.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичних обставин його скоєння, правильності кваліфікації дій обвинуваченого вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вказує, що при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_6 вчинив умисний злочин проти основ національної безпеки України, що є найбільш небезпечним посяганням на суспільні відносини, які направлені на забезпечення державної безпеки та обороноздатності, незалежності країни та її конституційного ладу, а також посягають на міжнародний правопорядок, який ґрунтується на принципах міжнародного права, зокрема, незастосування сили, недоторканності кордонів, територіальної цілісності, невтручання у внутрішні справи суверенних держав. Такі злочини мають на меті завдати шкоди інтересам України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого.

Зауважує, що ОСОБА_6 , маючи достатній життєвий досвід, рівень освіти, багаторічний стаж роботи на керівних посадах, зокрема працюючи в органах внутрішніх справ України, склав присягу на відданість народу України, суворо дотримуватися Конституції України та чинного законодавства, пенсіонер по вислузі років (МВС), на момент направлення обвинувального акта до суду працював інспектором охорони ТОВ «НОВА ПОШТА» маючи вільний доступ до інформаційної бази основного перевізника України експрес-доставок документів, посилок та вантажів, достеменно розумів окупаційну та варварську мету держави-агресора по відношенню до держави України та її народу, направлену на знищення української державності, поневолення народу України, своїми умисними діями допомагав окупанту в досягненні його мети здійснюючи виправдовування збройної агресії рф, глорифікацію представників збройних формувань російської федерації, що на думку прокурора, свідчить про виражені українофобські налаштування, негативне ставлення до суверенітету та територіальної цілісності та недоторканості У країни, її народу, підтримання російської агресії проти України.

На думку сторони обвинувачення, призначене судом покарання у виді 2 років позбавлення волі не перебуває у відповідності із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, оскільки ОСОБА_6 як під час досудового слідства, так і в судових засіданнях, а також у судових дебатах вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнавав, не покаявся.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні виклав припущення стосовно формування у ОСОБА_6 умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.436-2 КПК України, в судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав, оскільки в судовому засіданні не знайдено доказів того, що він вчиняв дії щодо виправдування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України.

Звертає увагу, що формулювання обвинувачення здійснено виключно на показаннях свідків, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, а саме, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , зазначили суду, що у 2022 році точної дати судом не встановлено перебуваючи в мікрорайоні Фрегат на вул. Корабельній в м. Первомайську Миколаївської області біля кафе "Чашка" ОСОБА_6 здійснював висловлювання щодо виправдовування агресії рф які покладені в основу обвинувачення. Жоден із вказаних свідків не вказав, коли саме відбулись вказані події біля кафе «Чашка»,тобто не зазначивши конкретної дати.

Пояснює, що свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , зазначили що в розмовах із співробітниками ДЕПО № НОМЕР_1 ТОВ "Нова Пошта" обвинувачений вихваляв російську армію,виправдовував агресію рф проти України, які не знайшли свого підтвердження та спростовуються показами наданими в судовому засіданні свідками ОСОБА_12 ,Троцьким та ОСОБА_13 , які охарактеризували ОСОБА_6 , як порядного, відповідального працівника, які особисто від нього не чули щоб він вихваляв та підтримував рф, зазначили що про це їм розповідали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Зазначає, що ні за змістом обвинувального акта, ні у ході допиту свідків не встановлено, якому саме колу осіб здійснював висловлювання ОСОБА_6 . Згідно показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не вдалось встановити чіткий зміст слів ОСОБА_6 . Слова, які згідно обвинувального акта були сказані ОСОБА_15 щодо того, «заперечував збройну агресію рф проти України, розпочату у 2014 році, публічно надавав оцінку діям ЗСУ, а саме його наполягання на тому, що дії, вчиненні армією рф у м. Буча та м. Маріупіль не відповідають тим, про які повідомляє національне телебачення та є постановкою» на думку сторони захисту, не можуть взагалі розцінюватись у контексті ч.1 ст. 436-2 КК України.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що Громадянин України ОСОБА_6 , достовірно володіючи інформацією, що з 24 лютого 2022 року російською федерацією, а саме: підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна та розуміючи, що вчиняються дії, направлені на зміну меж території України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, щонайменше з квітня 2022 року свідомо вчиняв дії щодо виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію рф проти України, керованих та фінансованих рф, а також прославляння та виправдовування дій представників окупаційних сил рф та представників підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

ОСОБА_6 , в період часу з кінця березня 2022 року по квітень 2022 року, точного часу не встановлено, перебував на робочому місці, а саме на території ДЕПО ТОВ «Нова Пошта», яка розташована по вул. Київська, 129 в м. Первомайськ Миколаївської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та ступінь кримінальної відповідальності за їх вчинення, у розмові із громадянами ОСОБА_12 та ОСОБА_11 заперечував збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, наполягав на тому, що дії, вчиненні армією рф у м. Буча та м. Маріуполь, не відповідають тим, про які повідомляє національне телебачення та є «постановкою»

Крім того, ОСОБА_6 , у період часу з кінця березня 2022 року по квітень 2022 року, точного часу не встановлено, перебував у публічному місці по АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та ступінь кримінальної відповідальності за їх вчинення, у розмові із ОСОБА_16 та ОСОБА_8 , заперечував збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, публічно надавав оцінку діям ЗСУ, а саме називаючи їх дії постановкою влади України, яка повідомляє неправдиві відомості щодо збройної агресії рф проти України.

Крім того, ОСОБА_6 , у період часу з кінця березня 2022 року по квітень 2022, точного часу не встановлено, перебував на робочому місці, а саме на території ДЕПО ТОВ «Нова Пошта», яка розташована по вул. Київська, 129 в м. Первомайськ Миколаївської області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та ступінь кримінальної відповідальності за їх вчинення, у розмові з колегами та працівниками ДЕПО ТОВ «Нова Пошта», зокрема з ОСОБА_10 , діючи умисно, незаконно, з метою виправдання збройної агресії російської федерації, в присутності інших співробітників ДЕПО ТОВ «Нова пошта», відкрито стверджував, що військові дії російської федерації проти України є правомірними, а також що він виправдовує збройну агресію російської федерації проти України, розпочату в 2014 році, при цьому висловлював своє схвалення щодо дій влади та військових російської федерації по відношенню до України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.436-2 КК України, , а саме: виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд га груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів своїх апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За положеннями ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1)подія кримінального правопорушення (час,місце,спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини,мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3)вид і розмір шкоди,завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4)обставини,які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5)обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції в цілому дотримався вимог ст. 94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності дійшов обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_6 у виправданні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Невизнання винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Доводи обвинуваченого та його захисника про відсутність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 436-2 КК України кримінально караним діянням є виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом представлення збройної агресії російської федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, а також глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації, іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих російською федерацією, а також представників окупаційної адміністрації російської федерації, яку складають її державні органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Об`єктивною стороною вказаного кримінального правопорушення являється - публічність закликів, яка передбачає, що форма їх прояву розраховані на обов`язкове сприйняття інформації іншими особами. Такі заклики можуть бути здійснені в кількох формах: при безпосередній присутності третіх осіб або із застосуванням технічних засобів масового інформування.

Показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , стверджується факт висловлювання ОСОБА_6 , в яких мало місце виправдання російської агресії проти України. Вказані показання узгоджуються із письмовими доказами, а саме інформацією начальника Первомайського РВ Управління СБУ в Миколаївській області від 20.06.2022 № 64/22/20-4397 щодо порушення законодавства України та скріншотами персональної сторінки ОСОБА_6 в мережі Інтернет «Одноклассники», на яких зафіксовано розповсюдження ОСОБА_6 . матеріалів, які виправдовують агресію рф на території України, розміщення символіки Z та V та поширення дезінформації; (т.1, а.с.111-138); протоколом огляду місця події від 19.07.2022, в ході якого в робочому кабінеті головного ДЕПО « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , було оглянуто комп`ютер ОСОБА_6 (т.1, а.с.148); дозволом ОСОБА_12 , начальника ДЕПО № НОМЕР_1 ТОВ «Нова пошта», від 19.07.2022 на проведення огляду робочого комп`ютера ОСОБА_6 (т.1, а.с.149); постановою про внесення змін до ЄРДР у частині правової кваліфікації кримінального правопорушення від 04.08.2022 (т.1, а.с.173-177); протоколом огляду комп`ютерних даних разом із скріншотами персональної сторінки ОСОБА_6 в мережі Інтернет «Одноклассники», в ході якого було оглянуто сторінку ОСОБА_6 в мережі Інтернет «Одноклассники» та зафіксовано розповсюдження ОСОБА_6 матеріалів, які виправдовують агресію рф на території Україні, розміщення символіки Z та V та поширення дезінформації (т.1, а.с.178-192);

Таким чином, є безпідставними твердження, викладені в апеляційній скарзі захисника про те, що показання свідків у кримінальному провадженні та письмові докази не підтверджують винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Оцінюючи показання свідків, які були безпосередньо отримані судом у судовому засіданні, суд першої інстанції вказав, що ці показання є послідовними і достовірними. У суду відсутні підстави сумніватися в правдивості вказаних показань, оскільки ці показання є чіткими, логічними і узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами.

Крім того, слід враховувати те, що свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому такі докази, у сукупності з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами, суд вважає належними та допустимими.

Також з урахуванням доводів апеляційної скарги захисника, колегією суддів не встановлено в таких поясненнях свідків і протиріч, а висновки обвинуваченого та його захисника щодо того, що свідки не повідомили суду та не встановлено за змістом обвинувального акта «коли саме відбулася подія біля кафе Чашка, тобто не зазначивши конкретної дати», що, на їх думку, ставить під сумнів наявність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки з пояснень допитаних судом першої інстанції свідків вбачається чітка позиція обвинуваченого ОСОБА_6 направлена саме на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, за що прямо передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 436-2 КК України. При цьому, мотивувальна частина вироку містить висновки суду першої інстанції про врахування пояснень допитаних ним осіб, підстави того, чому їх суд визнає допустимими.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції використав всі можливі засоби та способи для встановлення істини у кримінальному провадженні, та дійшов до обґрунтованого висновку, про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, винуватість останнього у вчиненні вказаного кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.

Обґрунтованих доводів того, чому вирок суду необхідно скасувати захисником не вказано, а колегією суддів не встановлено підстав для виправдання обвинуваченого ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні та закриття кримінального провадження як цього просить захисник в своїй апеляційній скарзі.

Що стосується призначеного покарання та посилання прокурора на призначення судом першої інстанції явно несправедливого покарання ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції вважає не вмотивованим.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, врахував обставини, за яких ним було вчинено кримінальне правопорушення, а також врахував відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, дійшов обгрунтованого висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання в межах санкцій ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на два роки, є вірним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З таким висновком погоджується суд апеляційної інстанції. За такого, є безпідставними доводи прокурора щодо необхідності застосування більш суворого покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, є безпідставним посилання прокурора, в апеляційній скарзі, що призначене покарання обвинуваченому є явно несправедливим та таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів вважає, вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Враховуючи наведене, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст.376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , та прокурора Первомайської окружної прокуратури ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року, стосовно ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді