Провадження № 1-кп/522/604/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000060 від 08.03.2023 р., у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка Запорізької області, українця за національністю, громадянина України, працює на посаді маркетолога ПАТ «СОЛДІ і КО», із середньою освітою, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

04 березня 2023 року приблизно о 22 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 знаходився поруч з будинком АДРЕСА_3 , де сидів на лавці разом з ОСОБА_6 . Реалізуючи прямий умисел, направлений на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 наблизився до ОСОБА_6 та діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, схопив останнього обома руками за голову та вкусив за ніс. В результаті противоправних дій ОСОБА_3 , ОСОБА_6 спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: укушена рана м`яких тканин та хрящів носа, яка не є небезпечним для життя, викликала тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів, та відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку із зазначеними обставинами, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому провадженні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав, щиро розкаявся, зазначив, що обставини кримінальних правопорушень, що описані в обвинувальному акті, відповідають дійсності, жодних претензій до викладеного в обвинувальному акті не має. Пояснив, що він з друзями відпочивали біля дому по АДРЕСА_4 , до якого приїхав кум одного з жильців дому. Обвинувачений побачив як його друг з м. Донецька, що відпочивав разом з ним, свариться з потерпілою особою. Обвинувачений підсів до них, потерпілий потягнув до нього руки й поклав обвинуваченому на шию. ОСОБА_3 здалося, що потерпілий його намагається душити, тому він його схопив за голову та вкусив за ніс. Обвинувачений підтвердив суду, що здійснив правопорушення умисно. Після цього було викликано швидку допомогу й обвинувачений пішов додому. Матеріальну та моральну шкоду не відшкодовував, оскільки на за твердженням обвинуваченого, ним не отримано узгодження витрат потерпілою особою. Перед потерпілою особою обвинувачений не вибачився, оскільки ОСОБА_6 , не мав бажання спілкуватися.

ОСОБА_3 визнав цивільний позов частково, а саме у розмірі 200 000,00 грн. матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. моральної шкоди.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Судом в порядку вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувалися, окрім характеризуючих матеріалів, наданих прокурором.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на наданих у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши пояснення й щире каяття ОСОБА_3 суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно нього.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, зі всіма кваліфікуючими ознаками.

Відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 р. у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. З 10.10.2016 р. обвинувачений, відповідно до Довідки до акта МСЕК від 10.10.2016 р. серії АВ №0525984, має ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням довічно. Згідно Пенсійного посвідчення № від 01.02.2017 р. серії ААІ №895487 обвинувачений має пенсію по інвалідності довічно.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено. Не дивлячись на те, що обвинуваченим й потерпілим було зазначено щодо вживання алкогольних напоїв до скоєного ОСОБА_3 кримінального правопорушення, суд не бере до уваги зазначений факт, оскільки він прямо не встановлений слідством на досудовому розслідуванні, не зазначений в обвинувальному акті та не підтверджений відповідними медичними висновками медичної установи.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе за умови призначення покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк, оскільки ОСОБА_3 раніше не судимий та судом встановлено щире каяття обвинуваченого. Однак, виходячи з процесуальної поведінки та наданих обвинуваченим пояснень, суд зазначає, що вибачення потерпілому принесено не було, будь-яких дій щодо компенсації понесених матеріальних потерпілим витрат не здійснено. До того ж, відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р. із урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що зазначене покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також надасть підстави для його майбутньої соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Вирішуючи заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 , суд дійшов наступних висновків.

Так, 16.08.2023 р. до суду надійшов цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 300 165,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 300 000,00 гривень, яка завдана потерпілому, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України.

В обґрунтуванні розміру матеріальної шкоди зазначено, що умисні дії ОСОБА_3 нанесли серйозні нівечення зовнішнього вигляду потерпілого ОСОБА_6 , у зв`язку з чим була необхідність у великих грошових витратах на лікування та хірургічне втручання. Згідно із рахунком №18/8 від 29.06.2023 р., хірургічні послуги ПП «Медичний центр пластичної естетичної хірургії та косметології «Моцарт», а саме: виправлення дефекту зовнішнього носа (риносептопластика), що включає: відновлення носового дихання, усунення деформації носової перегородки, загальна реконструкція зовнішнього носа, апаратна реабілітація, коштують 298 000 гривень. Крім того, безпосередньо після обставин та фактів викладених в обвинувальному акті, потерпілим були витрачені грошові кошти у сумі 2 165 гривень на невідкладну медичну допомогу у вигляді купівлі необхідних медичних засобів.

В обґрунтуванні розміру моральної шкоди зазначено, що злочинні дії, які вчинені обвинуваченим, заподіяли ОСОБА_6 душевних страждань, та в даному випадку моральна шкода по суті є непоправною і не може бути відшкодована в повній мірі, оскільки ніс потерпілого вже ніколи не буде таким, як до вчинення кримінального правопорушення, а тому потерпілий вважає, що з обвинуваченого слід стягнути моральну шкоду у розмірі 300 000 гривень.

Обвинувачений визнав заявлені цивільним позивачем (потерпілою особою) позовні вимоги частково, а саме у розмірі 200 000,00 грн. матеріальної шкоди та 100 000,00 грн. моральної шкоди.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги потерпілого підлягають частковому задоволенню виходячи з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Дослідивши докази на підтвердження матеріальної шкоди, суд вважає доведеними та такими, що підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в частині стягнення у сумі 298 677 гривень, що включає: 298 000,00 гривень виправлення дефекту зовнішнього носа (риносептопластика), що підтверджується копією рахунку №18/8 від 29.06.2023 р.; 600,00 гривень консультація отоларинголога, що підтверджується чеком №013 від 10.03.2023 р.; 77,00 гривень бинт, лінімент бальзамічний, що підтверджується чеком №79741 від 10.03.2023 р.

В частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 1 488,00 гривень, суд відмовляє, у зв`язку із відсутністю доказів того, що вказані витрати були здійснені потерпілим та пов`язані із шкодою, завданою вчиненням кримінального правопорушення.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.02.2021 р. по справі №761/24143/19, прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Суди зобов`язані перевірити чи спростовано відповідачем належними та допустимими доказами факт завдання позивачу моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Суд вважає, що заявлена потерпілим ОСОБА_6 позовна заява про стягнення обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

В позовній заяві, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, потерпілий зазначив, що злочинні дії, які вчинені обвинуваченим, заподіяли ОСОБА_6 душевних страждань, та в даному випадку моральна шкода по суті є непоправною і не може бути відшкодована в повній мірі, оскільки ніс потерпілого вже ніколи не буде таким, як до вчинення кримінального правопорушення.

Вказане є суб`єктивним припущенням потерпілого, що всупереч п.5 ч.3 ст.175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, не підтверджено доказами та визнається судом неспроможним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілого ОСОБА_6 , керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду в розмірі, визнаному цивільним відповідачем (обвинуваченим), у розмірі 100 000,00 гривень та саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не буде становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_3 . Визнаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципом розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (ВП ВС у справі №752/17832/14-ц від 15.12.2020 р.).

При цьому, суд констатує, що потерпілий не виконав визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довела перед судом заявлений ним розмір моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілому понесеного ним моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Потерпілим не доведено суду заподіяння йому моральної шкоди саме у розмірі, заявленому у позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілого. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, з іншого.

За встановлених судом обставин та наведених підстав цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Судові витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання засудженого.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту ухвалення вироку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь потерпілого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , матеріальну шкоду у розмірі 298 677 (дві дев`яносто вісім тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 00 копійок та моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, а всього стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 398 677 (триста дев`яносто вісім тисяч шістсот сімдесят сім) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог цивільного позову ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 відмовити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1