Справа № 128/1800/19
Провадження №11-кп/801/329/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000027, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14.01.2019 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 , захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 зі змінами на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 24 лютого 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Очитків Оратівського району Вінницької області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-04.04.2019 Іллінецьким районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 125 КК України до 200 (двохсот) годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки села Майдан Вінницького району Вінницької області, українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, не працюючої, не одруженої, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 24 лютого 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначеного за цим вироком та вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.04.2019 остаточне покарання призначено шляхом поглинення меншщ суворого покарання більш суворим у виді 9 (дев`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_7 зараховано попереднє ув`язнення з 14.01.2019 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

ОСОБА_10 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_10 зараховано попереднє ув`язнення з 14.01.2019 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 ухвалено рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Судом установлено, що ОСОБА_7 , 09.01.2019 перебував у будинку, який розташований на ділянці АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_12 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 та її малолітнім сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обідню пору, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи суспільну небезпечність наслідків та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_13 та шкоди його здоров`ю, під час конфлікту з ОСОБА_10 , забрав малолітнього ОСОБА_13 з її рук та взявши дитину обома руками за руку та ногу, підняв його у повітря і прикладаючи фізичну силу кинув малолітнього ОСОБА_13 об диванну дошку, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді переломів та вивихів верхньої та нижньої кінцівок, а також фізичний біль та страждання, поставивши ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 , о 22 год. 15 хв., малолітній ОСОБА_13 від отриманих травм помер.

Відповідно до висновків експерта № 43 від 26.02.2019 та № 64-К від 05.07.2019, смерть ОСОБА_13 настала в результаті комбінованого травматичного та інфекційного шоку, який розвинувся від отриманих косо-поперечних багато уламкових переломів кісток правого передпліччя з утворенням флегмони заповненої гноєм, а також вивиху голівки правої стегнової кістки з поширеним крововиливом в прилеглі м`які тканини та судинно-нервові сплетення. Між вказаними травмами та смертю ОСОБА_13 є прямий причинний зв`язок. Виникли від дії твердого тупого предмету (предметів) у відповідні ділянки тіла та належать до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що мають ознаки небезпеки для життя за розвитком загрозливих для життя, таких як комбінованих травматичний та інфекційно - токсичний шок, що підтверджується характерними секційними даними та результатами судово-гістологічної експертизи, при якій було встановлено наявність шокового індексу в коефіцієнті 0,8.

ОСОБА_10 , 09.01.2019 перебувала у будинку, який розташований на ділянці АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_12 , разом зі своїм співмешканцем, ОСОБА_7 та малолітнім сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обідню пору, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи та усвідомлюючи суспільну небезпечність наслідків та бажаючи їх настання, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_13 та шкоди його здоров`ю, під час конфлікту з ОСОБА_10 , забрав малолітнього ОСОБА_13 з її рук та взявши дитину обома руками за руку та ногу, підняв його у повітря і прикладаючи фізичну силу, кинув малолітнього ОСОБА_13 об диванну дошку, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у виді переломів та вивихів верхньої та нижньої кінцівок, а також фізичний біль та страждання, поставивши ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан. Свідком вказаних подій була ОСОБА_10

ОСОБА_10 , будучи матір`ю малолітнього ОСОБА_13 , в порушення вимог ст.150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, не виконала покладених на неї обов`язків, усвідомлюючи, що ОСОБА_13 знаходиться в небезпечному для життя стані внаслідок дій ОСОБА_7 , розуміючи можливість настання тяжких наслідків у разі ненадання кваліфікованої медичної допомоги, завідомо знаючи, що може надати допомогу малолітньому ОСОБА_13 , шляхом виклику карети швидкої допомоги, доставлення останнього до медичного закладу, самостійного надання йому невідкладної медичної допомоги чи в будь-який інший спосіб та маючи реальну можливість надати таку допомогу, відмовилася від її надання, що виразилося у тому, що вона протягом часу з моменту заподіяння ОСОБА_13 тілесних ушкоджень 09 січня 2019 року до смерті останнього до медичних закладів та до лікарів не зверталася, таким чином залишила малолітнього ОСОБА_13 без належного нагляду, не вчинила жодних заходів та дій, необхідних для відвернення небезпеки здоров`ю та життю останнього, передбачаючи при цьому настання негативних наслідків у виді загибелі ОСОБА_13 від такого свого діяння, проте, легковажно розраховуючи на їх відвернення.

В подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_4 , о 22 год. 15 хв., малолітній ОСОБА_13 від отриманих травм помер.

Згідно висновків експерта № 43 від 26.02.2019 та 64-К від 05.07.2019, смерть ОСОБА_13 настала в результаті комбінованого травматичного та інфекційного шоку, який розвинувся від отриманих косо-поперечних багато уламкових переломів кісток правого передпліччя з утворенням флегмони заповненої гноєм, а також вивиху голівки правої стегнової кістки з поширеним крововиливом в прилеглі м`які тканини та судинно-нервові сплетення. Між вказаними травмами та смертю ОСОБА_13 є прямий причинний зв`язок. Виникли від дії твердого тупого предмету (предметів) у відповідні ділянки тіла та належать до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що мають ознаки небезпеки для життя за розвитком загрозливих для життя таких, як комбінованих травматичний та інфекційно - токсичний шок, що підтверджується характерними секційними даними та результатами судово-гістологічної експертизи, при якій було встановлено наявність шокового індексу в коефіцієнті 0,8.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 ставиться питання про зміну вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 24 лютого 2023 року в частині визначення початку строку покарання обвинуваченим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить виключити з резолютивної частини вироку вказівку про обчислення початку строку покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з моменту звернення вироку до виконання, натомість доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про обчислення початку строку покарання обвинуваченим з дня набрання вироком законної сили.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд визначаючи початок обчислення строку покарання суд не врахував, що до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою і саме з дня набрання вироком законної сили необхідно відраховувати початок строку покарання, визначеного вироком суду.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 зі змінами ставиться питання про зміну вироку Вінницького районного суду Вінницької області від 24 лютого 2023 року. Просить призначити обвинуваченому ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст.65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання і призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, оскільки обвинувачений вину визнає повністю, та щиро розкаюється у вчиненому, потерпілий не наполягав на суворому покаранні, цивільні позови у справі не заявлялися.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної прокурора скарги з підстав, викладених в ній та просив задовольнити в повному об`ємі.

Обвинувачений ОСОБА_7 відмовився від поданої ним апеляційної скарги та підтримав апеляційну скаргу свого захисника в межах внесених змін та просив змінити вирок в частині призначення покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав свою апеляційну скаргу зі змінами та просив змінити вирок місцевого суду через суворість призначеного покарання шляхом призначення мінімального покарання, визначене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 за погодженням з обвинуваченою відповідно до ст. 403 КПК України відмовилась від апеляційної скарги у зв`язку з повним відбуттям ОСОБА_10 призначеного покарання.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 необхідно закрити на підставі ст. 403 КПК України у зв`язку з відмовою від апеляційних скарг, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 зі змінами задовольнити частково з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційних скаргах прокурора та захисника обвинуваченого не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Доводи апеляційної скарги захисника зі змінами в частині призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості(є явно несправедливим) суд вважає частково обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) призначення покарання віднесено до дискреційних повноважень суду, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Окрім наведеного ККС ВС у постанові від 09.10.2018. (справа 756/4830/17-к) дійшов висновку, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як установлено судом, ОСОБА_7 на час ухвалення вироку мав непогашену судимість за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував, відповідно до висновку судової психіатричної експертизи від 11.02.2019 № 47 на час проведення експертного дослідження є особою зі змішаним розладом особистості (F61.00), якому притаманні емоційна нестійкість, демонстративність поведінки, ефективність логіки, егоцентричність, легковажність та поверхневість суджень. Також установлено, що під час судового провадження в суді першої інстанції обвинувачений хоча і не визнавав вину за інкримінованою статтею закону про кримінальну відповідальність, проте висловлював жаль з приводі наслідків, що настали. При цьому на час апеляційного провадження ОСОБА_7 усвідомив вчинені ним дії та їх наслідки, повністю визнав провину у вчиненому. Така поведінка особи свідчить про усвідомлення винним застосування до нього заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та необхідності її понести.

Окрім того необхідно також врахувати обставини вчинення кримінального правопорушення, я яких убачається, що хоча обвинуваченим ОСОБА_7 і заподіяно потерпілому тілесні ушкодження, які викликали загрозливі для життя явища та через певний тривалий проміжок часу призвели до смерті потерпілого, проте такі наслідки настали в значній мірі також внаслідок дій іншої обвинуваченої ( ОСОБА_10 ), яка через легковажність на надала необхідної допомоги малолітній дитині, хоча мала таку змогу.

Таким чином, сукупність даних про обставини вчинення кримінального правопорушення та про особу винного дають суду підстави дійти висновку про те, що призначене покарання у майже максимальному розмірі, визначеному санкцією частини статті, є явно несправедливим внаслідок суворості.

За наведених обставин суд вважає за можливе призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання, аніж призначив суд першої інстанції, проте не в мінімальному розмірі.

Стосовно ж доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність в частині визначення початку строку покарання обвинуваченим суд вважає обґрунтованими у зв`язку з наступним.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині обвинувального вироку суд зазначає, з-поміж іншого, початок строку відбування покарання, а також рішення про залік досудового тримання під вартою.

Частиною п`ятою статті 72 КК України визначено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

У свою чергу ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» визначено, що попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Системний аналіз зазначених норм закону про кримінальну відповідальність дозволяє дійти висновку про те, що за загальним правилом початок строку покарання, призначеного вироком суду у випадку застосування до особи попереднього ув`язнення, обраховується з дня набрання вироком законної сили.

У зазначеному кримінальному провадженні до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_10 під час досудового розслідування та судового провадження у суді першої інстанції було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, через що початок строку покарання їм необхідно рахувати саме з моменту набрання вироком законної сили, а не звернення вироку до виконання, як по те зазначив місцевий суд.

Окрім наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано попереднє ув`язнення з 14.01.2019 до 19.05.2023 (день набрання вироком законної сили відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 19.05.2023), та з 21.01.2024 (день скасування Верховним Судом ухвали суду апеляційної інстанції) по день набрання вироком законної сили. Зазначені терміни попереднього ув`язнення, а також термін відбування ОСОБА_7 покарання за оскаржуваним вироком з 20.05.2023 до 20.02.2024 останньому необхідно зарахувати у строк покарання за правилами, визначеними ч. 5 ст. 74 КК України.

Керуючись ст. 403, 404, 405, 407, 419 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Закрити апеляційне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 та обвинуваченого ОСОБА_7 у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 зі змінами задовольнити частково.

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 24 лютого 2023 року у кримінальному провадженні № 0000027, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 14.01.2019 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 135 КК України змінити в частині призначення покарання ОСОБА_7 через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості та в частині визначення початку строку покарання обвинуваченим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень призначеного за цим вироком та вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.04.2019 остаточне покарання ОСОБА_7 призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про обчислення початку строку покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з моменту звернення вироку до виконання.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про обчислення початку строку покарання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 з дня набрання вироком законної сили.

Доповнити резолютивну частину вироку вказівкою про зарахування у строк покарання ОСОБА_7 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднього ув`язнення з 14.01.2019 до 19.05.2023 включно та з 21.01.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, а також строк відбування покарання за цим вироком з 20.05.2023 до 20.02.2024 включно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення копії ухвали.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: