В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003786 від 07 листопада 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, діючи в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, ст. 29 Конституції України, згідно якої кожна людина має право на особисту недоторканість, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», на підґрунті конфліктних сімейних відносин, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство до матері ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої.

ОСОБА_3 систематично, умисно, на підґрунті конфліктних сімейних відносин, вчиняв до своєї матері ОСОБА_5 дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, тим самим викликав у ОСОБА_5 погіршений психоемоційний стан, що призвело до вразливості, невпевненості в собі та розгубленості.

29.05.2023 ОСОБА_3 приблизно о 19 год 00 хв, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, до матері ОСОБА_5 , внаслідок чого викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали щодо нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

24.07.2023 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 04.07.2023 ОСОБА_3 приблизно о 15 год 00 хв, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру, до матері ОСОБА_5 , а саме: виражався в її бік грубою нецензурною лайкою, внаслідок чого викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали щодо нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

01.08.2023 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 було визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Крім того, 26.09.2023 ОСОБА_3 приблизно о 06 год 00 хв, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство психологічного характеру до матері ОСОБА_5 , внаслідок чого викликано працівників поліції, які по приїзду припинили протиправні дії ОСОБА_3 та склали щодо нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

18.10.2023 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у виді штрафу.

Будучи особою, неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на подальше систематичне вчинення домашнього насильства на ґрунті конфліктних побутових сімейних відносин, систематично продовжив вчиняти домашнє насильство до матері ОСОБА_5 , яке виразилось у психологічному насильстві та вчиненні наступних дій.

Вказані дії з боку ОСОБА_3 змусили ОСОБА_5 звернутись до Дніпровського УП ГУНП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України. а саме про те, що 01.11.2023 ОСОБА_3 , знаходячись вдома, за адресою: АДРЕСА_1 продовжив систематично вчиняти домашнє насильство психологічного характеру до матері ОСОБА_5 , з якою спільно проживає в одному помешканні та пов`язаний спільним побутом.

02.11.2023 ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру до матері ОСОБА_5 , під час якого висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував застосуванням фізичної сили, принижуючи свою матір ОСОБА_5 .

Вказані дії з боку ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань потерпілої ОСОБА_5 та змусили її звернутись за психологічною допомогою до Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

Відповідно до Інформаційної довідки вказаного Центру №103/42-1508 від 20.11.2023 у ОСОБА_3 за період співпраці спостерігався знижений емоційний стан та тривожність. Ситуація домашнього насильства, а саме психологічного призвела до вразливості та розгубленості, відчуття страху за своє життя та життя молодшого сина через постійні конфліктні ситуації, що виникають через агресивну поведінку старшого сина.

З метою подолання проблем, пов`язаних з наслідками насильства та корекції психоемоційного стану, рекомендовано в подальшому консультації психолога.

Позиція сторони захисту

Будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що проживає за вказаною адресою разом зі своєю матір`ю та братом. Обставин вчинення правопорушень не пам`ятає. Не заперечує, що кричить на матір та кидається з бійкою у її сторону. У нього бувають психологічні зриви у зв`язку з різними обставинами. Деколи вживає алкоголь, деколи наркотичні засоби. Якщо є робота, то працює. Щодо деталей та дат вчинення адміністративних правопорушень повідомити нічого не може, але вину визнає у повному обсязі. Пам`ятає, що до них приїжджали неодноразово працівники поліції.

Позиція потерпілої

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що з сином проблеми почались 13 років тому, він почав агресивно поводитись, ламати речі, не давав їй вживати ліки, що призводило до критичного стану здоров`я. У неї цукровий діабет і постійні стреси призводять до станів, коли вона викликає швидку допомогу. Вона почала викликати поліцію ще з 2019 року. Протягом цих років син продовжував ламати речі, забирати продукти, кричати та кидатись на неї, ніде не працює. Також у нього були проблеми з ігроманією. На всі пропозиції пройти лікування він відмовлявся. Молодший син втратив мову від цих постійних стресів і зараз дуже боїться. Коли старший син знаходиться вдома, то вона з молодшим сином закривається у кімнаті, щоб не продовжувалось насильство. Термінові заборонні приписи, які виносились працівниками поліції результату не дали. ОСОБА_6 продовжує вчиняти психологічне і деколи фізичне та економічне насильство. Також вона підозрює, що він вживає наркотичні засоби. У 2018 року у нього були проблеми з наркотиками і він потрапив у лікарню.

Протягом цього року неодноразово викликала поліцію згідно дат, зазначених у обвинувальному акті. В листопаді працівники поліції запропонували їй поїхати в центр до психолога, що вона і зробила. Не заперечувала проти призначення реальної міри покарання, бо дуже боїться за своє життя та життя свого молодшого сина.

Досліджені у судовому засіданні докази

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що працює начальником сектору з протидії домашнього насильства відділу превенції Дніпровського УП ГУНП в м. Києві. Вказану сім`ю знає з 2019 року у зв`язку з постійними викликами щодо домашнього насильства. ОСОБА_3 вчиняє психологічне та фізичне насильство до матері, у зв`язку з чим після викликів складались протоколи про адміністративні правопорушення та виносились термінові заборонні приписи. У зв`язку з цим потерпіла звернулась за психологічною допомогою.

Також під час судового розгляду судом безпосередньо, за участю сторін досліджено надані прокурором докази, зібрані під час досудового розслідування, здійснено їх оцінку та аналіз, як кожного окремо, так і у сукупності і взаємозв`язку, в тому числі із показаннями обвинуваченого, потерпілої, свідка, а саме:

- протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 06 листопада 2023 року, відповідно до якого 01 листопада 2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , син ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, що вчиняє систематично;

- заяву ОСОБА_5 від 06.11.2023, згідно якої 01.11.2023 за місцем проживання ОСОБА_5 , її син ОСОБА_3 продовжив вчиняти відносно неї домашнє насильство психологічного характеру, а саме: виражався до неї нецензурною лайкою, голосно кричав, погрожував застосуванням фізичної сили;

- відповідь на запит Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб від 20.11.2023 № 103/42-1508, повідомлено, що ОСОБА_5 14.11.2023 та 17.11.2023 зверталась до психолога центру щодо вчинення над нею домашнього насильства з боку її сина ОСОБА_3 . Клієнтка отримала дві психологічні консультації щодо мінімізації наслідків домашнього насилля. За період співпраці у ОСОБА_5 спостерігався знижений емоційний стан та тривожність. Зі слів клієнтки вона проживає в квартирі разом з ще одним сином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_3 не працює, зловживає алкогольними напоями, лається нецензурними словами, трощить меблі, кидається будь - якими речами, погрожує матері та неповнолітньому брату. Ситуація домашнього насилля, а саме психологічного, призвела до вразливості та розгубленості. Зі слів клієнтки, вона відчуває страх за своє життя та життя молодшого сина через постійні конфліктні ситуації, що виникають через агресивну поведінку старшого сина. ОСОБА_5 рекомендовано продовжити психологічні консультації;

- постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24.07.2023, справа № 755/7588/23, згідно якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафуу розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн 00 к. ;

- постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 01.08.2023, справа № 755/10731/23, згідно якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн 00 к.;

- постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2023, справа № 755/15149/23, згідно якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн 00 к.;

- характеристику начальника СПДН ВП Дніпровського УП ГУНП у м. Києві капітана поліції ОСОБА_9 , згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання характеризується з негативної сторони, зловживає спиртними напоями, товариські відносини з сусідами не підтримує. Неодноразово надходили скарги на поведінку останнього.

Перевіркою за ІКС «ІНП» встановлено, що відносно громадянина ОСОБА_3 працівниками поліції в період з 2022 по 2023 рік було складено 5 (п?ять) протоколів про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173-2 КУпАП (серії ВАВ № 261221 від 29.05.2023; № 268628 від 18.07.2023; № 270081, 270082 від 26.09.2023; 270417 від 31.10.2023) та винесено постанови про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1 ст. 175-1 КУпАП, ч. 1 ст. 178 КУПАП.

Також, щодо ОСОБА_3 було винесено термінові заборонні приписи: серія АА № 116908 від 09.11.2022 року, строком на 1 добу, заходи припису: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - ОСОБА_5 (матір); серія АА № 262670 від 29.05.2023 року, строком на 1 добу, заходи припису: зобов?язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборона на вхід та перебування за місцем проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - ОСОБА_5 (матір); серія НОМЕР_1 від 26.09.2023 року, строком на 5 діб, заходи припису: зобов?язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, заборона на вхід та перебування за місцем проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - ОСОБА_5 (матір);

- довідку серії КИЕ -1 № 528238, з якої вбачається, що ОСОБА_5 має інвалідність ІІ групи з дитинства.

Оцінка суду

Згідно ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У рішенні по справі «Левчук проти України» (Levchuk v. Ukraine) no. 17496/19 від 03 вересня 2020 року п. 78-80 Європейський суд з прав людини прийшов до висновку, що проблема домашнього насильства, яке може мати різні форми, - від фізичного нападу до сексуального, економічного, емоційного насильства або словесної образи - виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка в тій чи іншій мірі непокоїть усіх держав-членів та не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем (рішення в справі Володіної, згадане вище, п. 71). Хоча це явище може найчастіше зачіпати жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути жертвами домашнього насильства і, насправді, діти теж часто страждають, прямо чи опосередковано. Відповідно, Суд враховуватиме серйозність згаданої проблеми під час розгляду цієї справи (див. «Опуз проти Туреччини» (Opuz v. Turkey), № 33401/02, п. 132, ЄСПЛ, 2009 рік).

У різних справах, залежно від індивідуальних обставин цих справ, Суд попередньо розглядав проблему домашнього насильства відповідно до статей 2, 3, 8 та 14 Конвенції (див., зокрема, рішення в справі «Талпіс проти Італії» (Talpis v. Italy), № 41237/14, п. 100, від 2 березня 2017 року). У всіх цих справах Суд встановив, що згідно з Конвенцією, органи державної влади мають позитивне зобов`язання розробити та застосувати належну нормативно-правову базу, що забезпечить ефективний захист від актів домашнього насильства (див., зокрема, рішення в справах «Беваква та С. проти Болгарії» (Bevacquaand S. v. Bulgaria), № 71127/01, п. 65, від 12 червня 2008 року; «А. проти Хорватії» (A. v. Croatia), №55164/08, п. 60, від 14 жовтня 2010 року; «Хайдуова проти Словаччини» (Hajduova v. Slovakia), №2660/03, п. 46, від 30 листопада 2010 року).

У зв`язку з цим Суд постановив, зокрема, що там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див., mutatismutandis, рішення в справі «Ірина Смірнова проти України», №1870/05, пп. 71 та 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя (див., mutatismutandis, згадане вище рішення в справі «Хайдуова», п. 46, та «Ірина Смірнова», там само). Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому (див. рішення у справах «Дордевіч проти Хорватії» (Рorрeviж v. Croatia) №41526/10, пп. 92-93 та 147-49, ЄСПЛ, 2012 р.; та Ірини Смірнової, цитоване вище, там само)

При розгляді вказаного кримінального провадження судом враховується систематичність домашнього насильства, яке, згідно показів потерпілої, не обмежується складеними протоколами, а триває і надалі.

Психологічне насилля - це маніпуляції, словесні образи, приниження та шантаж. Кривдник чинить насилля зумисне, аби викликати емоційну реакцію та завдати шкоди. У психологічному насиллі кривдник намагається встановити контроль над життям іншої людини та самоствердитись завдяки цьому.

Характерною рисою психологічного насильства є циклічність, яка відрізняє насилля від звичайної сварки або конфлікту. Шкода від психологічного насильства може бути різна: страждання, розлади сну, відчуття небезпеки чи постійної напруги (неможливість розслабитися поруч з людиною, постійне передчуття, що «ось зараз почнеться»), страх, необґрунтоване відчуття провини.На свідомі дії вказує те, що людина знає, що наносить шкоду іншій, а також повторюваність таких дій та ігнорування закликів припинити.

Також насильство від конфлікту відрізняє перевага сил однієї зі сторін. Якщо дві людини можуть однаково захищати себе, відстоювати свої кордони - то це конфлікт. А якщо одна зі сторін у вразливішому стані, а інша людина цим вразливим станом користується - це ознака насильства.

Таким чином, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_5 , що призвело до психологічних страждань,емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілої особи, та кваліфікує його дії за ст. 126-1 КК України.

Призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, однак згідно довідки № 487742 від 27.11.2023, виданої КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», ОСОБА_3 за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом перебуває з 11.05.2018 з діагнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок наркотичних та інших психоактивних речовин. Психотичні розлади, має постійне місце реєстрації та проживання, раніше не судимий, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, те що вказаний злочин відноситься до категорії нетяжких злочинів, та вчинений щодо особи з інвалідністю, думку потерпілої, яка при визначенні міри покарання підтримала прокурора, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України, у виді позбавлення волі.

При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Під час судових дебатів прокурор просила суд обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробам переховуватися від суду.

Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, слідча суддя враховує вимоги ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Підпункт «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що нікого не може бути позбавлено свободи окрім, як, серед іншого, відповідно до процедури, встановленої законом законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 04.06.2015, ЄСПЛ чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених статтею 5 Конвенції.Суд зазначив, що попереднє ув`язнення в розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції. Також Суд вказав, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим, Суд дійшов висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27.06.1968, С. 23, п. 9, Series А № 7).

Відповідно до п. 4 ст. 5 Конвенції кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Починаючи з дати ухвалення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні пп. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції.

Згідно практики ЄСПЛ у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з п. 4 ст. 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання (справа «Руслан Яковенко проти України», п. 32).

За таких обставин, наявні підстави для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, ухвалюючи рішення щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , виходить з того, що ризик переховування від суду обвинуваченого обумовлюється суворістю покарання, призначеного судом за цим вироком у виді позбавлення волі. Розуміючи невідворотність призначеного покарання, яке пов`язане виключно з реальним і тривалим його відбуванням в умовах ізоляції від суспільства, обвинувачений може переховуватися від суду.

Суд також не виключає можливості нелегального перетину кордону обвинуваченим з огляду на тяжкість призначеного покарання. В умовах, які існують в Україні, викликаних агресією російської федерації проти України, у нього збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження, а також Державний кордон України у місцях активних бойових дій.

Отже, наведені обставини у сукупності дають підстави дійти висновку, що обвинувачений ймовірно може переховуватись від суду, а тому є необхідність у обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлений.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

Обрати ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Взяти під варту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в залі суду.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання - 14 грудня 2023 року.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, потерпілій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1