Номер провадження: 11-сс/813/1546/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря судових засідань - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

представника власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 ,

представника власника майна ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційними скаргами представника власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та представника власника майна ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Київького районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000215 від 22.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.3 КК України,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт, шляхом заборони розпорядження та користування, на грошові кошти у вигляді 65 (шістдесяти п`яти) банкнот номіналом 100 доларів США; 12 (дванадцяти) банкнот номіналом 100 доларів США; 3 (три) банкноти номіналом 100 доларів США; 9 (дев`ять) банкнот номіналом 50 доларів США; 1 (одна) банкнота номіналом 20 доларів США; 6 (шість) банкнот номіналом 10 доларів США; 5 (п`ять) банкнот номіналом 5 доларів США; 1 (одна) купюра номіналом 100 Євро; 1 (одна) купюра номіналом 50 Євро; 1184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) банкноти номіналом 100 доларів США та 2 банкноти номіналом 50 доларів США.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, та приймаючи до уваги, правову підставу для арешту майна тобто виключення можливості втрати слідів злочину, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, слідчий суддя вважав доведеною у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав для арешту зазначеного слідчим у клопотанні майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представники власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 - адвокати ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , кожен окремо, подали апеляційній скарги, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

До початку апеляційного розгляду представник власників майна ОСОБА_9 подав доповнення до апеляційної скарги, а представник власників майна ОСОБА_11 подав клопотання про приєднання доказів, щодо підтвердження походження вилучених грошових коштів.

Так, представник власників майна ОСОБА_9 вказує на те, що вилучені грошові кошти не стосуються вчиненого кримінального правопорушення; в клопотанні та ухвалі слідчого судді не зазначено, які сліди містять на собі вказані грошові кошти, та яке відношення мови мають для вказаного кримінального провадження. Під час вилучення грошових коштів, ідентифікаційні ознаки грошових купюр зазначені не були (номер і серія), що в подальшому унеможливлює їх ідентифікацію та не виключає підміни. Окрім того, безпідставно вилучені грошові кошти в сумі 118500 доларів США банкнотами по 100 доларів США та дві банкноти номіналом по 50 доларів США належать матері ОСОБА_10 - ОСОБА_7 , які були отримані останньою внаслідок ведення господарської діяльності, підтвердженням чого є долучені під час розгляду клопотання прокурора докази, а інші вилучені грошові кошти є спільними заощадженнями ОСОБА_10 та ОСОБА_8 .

Представник власника майна ОСОБА_11 посилається на те, що ні клопотання прокурора, ні ухвала слідчого судді, не відповідають вимогам КПК України, не містить правових підстав для накладення арешту на вилучені грошові кошти, як саме вказані кошти відносяться до кримінального провадження, яким чином можливо ідентифікувати вилучені грошові кошти, які під час вилучення не були описані шляхом зазначення номерів та серій банкнот. Крім того, ОСОБА_10 є власником частини грошових коштів, що є його та ОСОБА_8 власними заощадженнями, а частина з грошей є власністю малолітніх дітей: (подарунок на день народження - 1 (одна) банкнота номіналом 20 доларів США; 6 (шість) банкнот номіналом 10 доларів США; 5 (п`ять) банкнот номіналом 5 доларів США; 1 (одна) купюра номіналом 100 Свро; 1 (одна) купюра номіналом 50 Євро) від близьких родичів. Про вказані обставини слідчі у момент невідкладного обшуку були проінформовані. Представник також вказує на те, що жодного процесуального статусу ОСОБА_10 , або члени його родини у вказаному кримінальному провадженні на теперішній час не мають. ОСОБА_8 про підозру не повідомлено та її відношення до вказаного кримінального провадження нічим не підтверджено.

Крім того, представник власника майна - адвокат ОСОБА_11 просив поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді від 29.08.2023 року, оскільки отримав копію судового рішення лише 31.08.2023 року. Однак, апеляційний суд, враховуючи положення абз.2 ч.3 ст.395 КПК, вважає, що представником власника майна ОСОБА_11 фактично не пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, оскільки останнім днем строку на подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 29.08.2023 року було 03.09.2023 року, що припало на вихідний день, а першим робочим за ним днем було 04.09.2023 року, тобто день, коли адвокатом ОСОБА_11 спрямовано апеляційну скаргу засобами поштового зв`язку. За таких підстав, адвокатом ОСОБА_11 строк на апеляційне оскарження ухвали Київського районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року пропущений не був та не потребує поновлення.

Заслухавши суддю-доповідача; власника майна ОСОБА_7 та представників власників майна, які підтримали апеляційні скарги; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, апеляційний суд приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання прокурора, слідчий суддя, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, прийшов до помилкового висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям визначеним в ч.1 ст.98 КПК, фактично продублював непереконливі доводи клопотання про підстави накладення арешту на майно та безпідставно задовольнив клопотання прокурора.

Дане рішення слідчого судді не може бути визнано законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, з огляду на таке.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження та клопотання прокурора встановлено, що у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві перебуває кримінальне провадження №0000215 від 22.06.2023 року в ході досудового розслідування якого встановлено, що 30.03.2023 наказом в.о. начальника Одеської митниці ДМСУ від 29.03.2023 №243-0 ОСОБА_12 з укладенням контракту про проходження державної служби на умовах строкового трудового договору призначено на посаду заступника начальника управління - начальника відділу контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Одеської митниці, який підпорядковується начальнику управління митних платежів, контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД та є державним службовцем категорії Б.

Згідно посадової інструкції начальника управління - начальника відділу контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД на ОСОБА_12 покладено виконання наступних обов`язків: здійснення загального керівництва діяльністю управління, організація роботи управління відповідно до Положення про управління та виконання завдань; забезпечує здійснення контролю правильності визначення суб`єктом ЗЕД митної вартості з метою виявлення і недопущення фактів ухилення від оподаткування у повному обсязі при митному оформленні товарів; організація здійснення аналізу та виявлення заявлених декларантом або уповноваженою ним особою неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів, шляхом співставлення рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних бо подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже завершено; виявлення фактів митного оформлення товарів, рівень митної вартості яких нижчий за рівень вартості прямих витрат, пов`язаних з їх виробництвом, у тому числі сировини, матеріалів та/або комплектувальних виробів, які входять до складу таких товарів; забезпечення розгляду за запитами відділів митного оформлення спірних та складних питань при визначенні митної вартості товарів; забезпечення прийняття співробітниками відділу рішень про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на мину територію України з поміщенням в митний режим імпорту, у спірних та складних випадках та інші обов`язки.

За таких обставин, під час проходження служби та безпосереднього виконання обов`язків на посаді заступника начальника управління - начальника відділу контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Одеської митниці ОСОБА_12 , відповідно до приписів та повноважень визначених ст. ст. 4, 318, 544 Митного кодексу України, є представником влади, законні вимоги і розпорядження якого є обов`язковими для виконання громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, посадовими і службовими особами, обіймає посаду керівника структурного підрозділу органу державної влади, і відповідно до примітки 1 до «рт. 364 КК України, примітки 2 до ст. 368 КК України є службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Проте, не зважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_12 , усупереч обов`язку їх неухильного дотримання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого систематичного збагачення став на шлях злочинної діяльності за наступних обставин.

Так, у січні 2023 року, точний час у ході досудового слідства не встановлено, під час представлення за довіреністю інтересів ТОВ «Фенікс Інвест» (31118224) ОСОБА_13 при митному оформленні в зоні діяльності відділу митного оформлення №2 митного поста «Одеса-внутрішній» Одеської митниці Держмитслужби за митною декларацією №500500/2023/002900 товару «снасті риболовні» вагою 74,8 кг, загальним інвойсом на суму 683,17 доларів США, у інспектора відділу контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Одеської митниці ОСОБА_12 виник злочинний умисел, направлений на вимагання та отримання від ОСОБА_13 неправомірної вигоди. З цією метою, ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання неправомірної вигоди, перебуваючи за адресою: м. Одеса вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, при зустрічі з ОСОБА_13 висунув вимогу про передачу йому особисто неправомірної вигоди у сумі 2000 (дві тисячі) доларів США за невинесення рішення про коригування митної вартості товару за митною декларацією №500500/2023/002900 в бік збільшення, аргументуючи це встановленням заниження митної вартості по товарах. Разом з цим, отримавши відмову в наданні неправомірної вигоди, ОСОБА_12 винесено рішення про коригування митної вартості ИА500000/2023/000002/2 від 01.02.2023, відповідно до якого митна вартість скоригована до рівня 15262,63 доларів США, внаслідок чого з огляду на економічну недоцільність ТОВ «Фенікс Інвест» прийнято рішення про реекспорт вантажу в країну відправлення.

В подальшому, 22.06.2023 року, під час представлення за довіреністю інтересів ТОВ «Ексетер торг» (44883173) ОСОБА_13 при митному оформленні в зоні діяльності відділу митного оформлення №2 митного поста «Одеса- внутрішній» Одеської митниці за митною декларацією №500500/2023/021298 товару «штучні квіти» вагою 15800 кг., загальним інвойсом на суму 51844,69 доларів США, заступник начальника управління - начальник відділу контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Одеської митниці ОСОБА_12 діючи умисно, з корисливих мотивів, із зазначеним раніше виниклим злочинним умислом, направленим на вимагання та отримання від ОСОБА_13 неправомірної вигоди, того ж дня, приблизно о 14.00 год., перебуваючи за адресою: м. Одеса вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, при зустрічі з ОСОБА_13 висунув вимогу про передачу йому особисто неправомірної вигоди у сумі 500 (п`ятсот) доларів США, за невинесення рішення про коригування митної вартості товару за митною декларацією №500500/2023/021298 в бік збільшення.

ОСОБА_13 реально сприймаючи висловлені ОСОБА_12 неправомірні вимоги, побоюючись прийняття безпідставного рішення про коригування митної вартості товару в бік збільшення, був вимушений погодитися на його умови щодо надання неправомірної вигоди, однак повідомив, що через відсутність коштів розрахується з ним через декілька днів, на що ОСОБА_12 погодився та зауважив, що в такому випадку рішення про коригування митної вартості товару не виноситиметься, крім того, зазначив, що ОСОБА_13 повинен таким в такій же сумі розраховуватись з ним у випадку здійснення наступних митних оформлень за аналогічними вантажами у майбутньому, після чого вантаж за митною декларацією №500500/2023/021298 був розмитнений.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, 26.06.2023, приблизно о 16.40 годині, перебуваючи біля адміністративної будівлі Одеської митниці, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, ОСОБА_12 отримав від ОСОБА_13 раніше обумовлену неправомірну вигоду у розмірі 500 (п`ятсот) доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ на 26.06.2023 становило 18284,3 гривні за невинесення рішення про коригування митної вартості товару. При цьому, ОСОБА_12 наказав ОСОБА_13 повідомляти його завчасно про подальші оформлення.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_12 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого систематичного збагачення, 21.08.2023, приблизно о 13:13 годині, перебуваючи біля адміністративної будівлі за адресою: м. Одеса вул. Івана та Юрія Лип, 21-А, отримав від ОСОБА_13 раніше обумовлену неправомірну вигоду у розмірі 1000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 36865,6 гривень за невинесення рішень про коригування митної вартості товарів за митними деклараціями №500500/2023/0027656 від 10.08.2023 по товару «штучні квіти» вагою 14218,5 кг., загальним інвойсом на суму 48503 долари США та №500500/2023/0028498 від 17.08.2023 по товару «штучні квіти» вагою 7446,2 кг., загальним інвойсом на суму 22958,84 доларів США в бік збільшення.

Загальна сума неправомірної вигоди, отриманої ОСОБА_12 склала 1500 (одна тисяча п`ятсот) доларів США що відповідно до офіційного курсу НБУ становило 55 298, 4 гривень.

Після цього, ОСОБА_12 викрито у вчиненні злочину працівниками правоохоронних органів та затримано в порядку ст. 208 КПК України на місцевості біля адміністративної будівлі Одеської митниці, за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21 а.

22.08.2023 року ОСОБА_14 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

Крім того, 21.08.2023 року в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до клопотання прокурора), виявлено та вилучено добровільно надані грошові кошти, а саме: грошових коштів у вигляді 65 (шістдесяти п`яти) банкнот номіналом 100 доларів США; 12 (дванадцяти) банкнот номіналом 100 доларів США; 3 (три) банкноти номіналом 100 доларів США; 9 (дев`ять) банкнот номіналом 50 доларів США; 1 (одна) банкнота номіналом 20 доларів США; 6 (шість) банкнот номіналом 10 доларів США; 5 (п`ять) банкнот номіналом 5 доларів США; 1 (одна) купюра номіналом 100 Євро; 1 (одна) купюра номіналом 50 Євро; 1184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) банкнотами номіналом 100 доларів США та 2 банкноти номіналом 50 доларів США.

Постановою прокурора від 22.08.2023 року вказані речі та грошові кошти визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

22.08.2023 року прокурор засобами поштового зв`язку звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучене за місцем фактичного мешкання ОСОБА_8 грошових коштів, які зазначені у клопотанні, посилаючись на необхідність збереження речових доказів, а також у зв`язку з тим, що є достатні підстави вважати, що вилучене майно використано як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегло на собі його сліди, є предметом кримінального правопорушення.

Апеляційним судом встановлено, що ініціювання прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні прокурора або слідчого та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

За змістом ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що посилання, як прокурора у клопотанні, так і слідчого судді в оскарженій ухвалі на те, що є достатні підстави вважати, що вилучені за місцем мешкання ОСОБА_8 грошові кошти, є речовими доказами, оскільки можуть бути об`єктом вчинення злочину та з метою недопущення їх втрати, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та не підтверджуються доказами, долученими до клопотання слідчого.

Згідно матеріалів кримінального провадження №0000215 від 22.06.2023 року, долучених до клопотання прокурора, вказане кримінальне провадження не містить об`єктивних обставин, які б вказували на причетність ОСОБА_8 , за місцем мешкання якої вилучені грошові кошти, так і вилученого майна, до обставин, відомості про яке внесені до ЄРДР.

При цьому, саме клопотання містить лише зазначення про факт вимагання з боку заступника начальника управління - начальника відділу контролю митної вартості та митно-тарифного регулювання ЗЕД Одеської митниці ОСОБА_12 неправомірної вигоди, яка відповідно до долученого протоколу обшуку 21.08.2023 року була вилучена з транспортного засобу «LEXUS LX470» державний номер НОМЕР_1 . При цьому, того ж дня, паралельно з проведенням обшуку вище вказаного транспортного засобу, відповідно до протоколу обшуку від 21.08.2023 року приміщення управління адміністрування митних платежів, контролю митної вартості та МТР ЗЕД Одеської митниці, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21а, у ОСОБА_8 , яка перебувала на робочому місці та на переконання органу досудового розслідування може бути причетною до вчиненого злочину, також вилучені грошові кошти. Однак, жодних відомостей, що вилучені у ОСОБА_8 грошові кошти мають відношення до отримання ОСОБА_12 неправомірної вигоди, матеріали провадження не містять. В даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 не повідомлено про підозру, як на момент проведення обшуку, так і на момент розгляду апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що паралельно з проведенням вказаних обшуків, органом досудового розслідування проведено обшук безпосереднього житла ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до клопотання прокурора та протоколу обшуку), де і було вилучено грошові кошти різним номіналом та сумі, відомості щодо яких зазначено в клопотанні прокурора.

Проте, будь-яких об`єктивних відомостей, що вказані грошові кошти мають відношення до кримінального провадження №0000215 від 22.06.2023 року, матеріали додані до клопотання прокурора не містять.

Однак, в протоколі обшуку за вказаною адресою міститься відомості, що частина з грошових коштів належить ОСОБА_7 , яка проживає за вказаною адресою, частина коштів є особистими заощадженнями ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , а також частина грошових коштів є коштами сина ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , подаровані на день народження.

Більш того, представниками власників майна слідчому судді надавались документи на підтвердження походження грошових коштів та належності їх як ОСОБА_7 , так і ОСОБА_10 з ОСОБА_8 , однак слідчий суддя, не перевіривши їх та підстави для накладення арешту на вилучені грошові кошти, взагалі не аргументував підстав для арешту вказаних грошових коштів у кримінальному проваджені №0000215, або які сліди злочину вони на собі зберегли.

Підтвердження щодо наявності джерел доходів у ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 були надані представниками вказаних осіб і до суду апеляційної інстанції та досліджені в ході судового розгляду.

Колегія суддів визнає слушними доводи представника власників майна - адвоката ОСОБА_11 стосовно відсутності в протоколі обшуку від 21.08.2023 року відомостей щодо серій та номерів купюр, виявлених та вилучених за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки такі обставини фактично унеможливлюють в подальшому ідентифікацію грошових коштів.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, прокурор не довів факту існування підстав для застосування до належного ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 майна, обмежувальних заходів.

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскарженої ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону, яка в свою чергу, по суті, дублює клопотання слідчого, та не містить жодних об`єктивних обґрунтувань на користь наявності обґрунтованих підстав для накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлює, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга представників власників майна підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали, у відповідності до вимог ч.1 ст.173 КПК, про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги представника власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 та представника власника майна ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 29.08.2023 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000215 від 22.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.3 КК України, вилученого 21.08.2023 року, в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: грошових коштів у вигляді 65 (шістдесяти п`яти) банкнот номіналом 100 доларів США; 12 (дванадцяти) банкнот номіналом 100 доларів США; 3 (три) банкноти номіналом 100 доларів США; 9 (дев`ять) банкнот номіналом 50 доларів США; 1 (одна) банкнота номіналом 20 доларів США; 6 (шість) банкнот номіналом 10 доларів США; 5 (п`ять) банкнот номіналом 5 доларів США; 1 (одна) купюра номіналом 100 Євро; 1 (одна) купюра номіналом 50 Євро; 1184 (одна тисяча сто вісімдесят чотири) банкноти номіналом 100 доларів США та 2 банкноти номіналом 50 доларів США.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4