Справа № 396/1750/15-к
Провадження № 1-кп/396/22/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.12.2023 року м. Новоукраїнка
Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, Кіровоградської області, проживаючого АДРЕСА_1 , громадянин України, не одружений, освіта вища, працює Южнінське КП "Муніципальна варта", утриманців не має, раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_4
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_5 ,
потерпілого - ОСОБА_6 ,
представника потерпілого - ОСОБА_7
ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто заподіяв потерпілому ОСОБА_6 умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Кримінальне правопорушення було вчинено за наступних обставин.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 28 квітня 2013 року близько 17 години 30 хвилин прибув в с.Тишківка Добровеличківського району Кіровоградської області з метою з`ясування обставин вчинення погроз в адресу своєї бабусі ОСОБА_8 зі сторони ОСОБА_6 , прийшовши до будинку ОСОБА_6 , який розташований в АДРЕСА_2 , між ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_6 виникла сварка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_3 , на грунті особистих неприязних відносин, маючи на меті заподіяти тілесні ушкодження, знаходячись навпроти потерпілого ОСОБА_6 наніс останньому не менше двох ударів кулаком правої руки в обличчя, один з яких під ліве око, в результаті чого потерпілий ОСОБА_6 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав повністю, заперечив заподіяння ОСОБА_6 будь-яких тілесних ушкоджень, пояснив, що дійсно 28 квітня 2013 року він приїхав в с. Тишківка Добровеличківського району до своєї бабусі, щоб передати їй ліки та побачив у неї залишки синяка на обличчі. В подальшому він запитав у неї, що сталося та бабуся вказала, що до цього причетний ОСОБА_9 . Потім він пішов до житлового будинку, в якому проживав потерпілий ОСОБА_6 , оскільки мав намір з`ясувати обставини застосування погроз і насильства зі сторони подружжя ОСОБА_9 до його бабусі ОСОБА_8 , яка проживає в с. Тишківка Добровеличківського району. Незабаром до нього вийшов ОСОБА_6 в агресивному стані і замість відповідей на питання ОСОБА_3 про причини побиття його бабусі ОСОБА_8 почав лаятися нецензурними словами. В цей час також на подвір`я вийшли ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також висловлювалися на його адресу нецензурними словами. Після цього ОСОБА_6 почав наносити йому удари кулаком в обличчя, хапав за шию та намагався повалити на землю. При цьому ОСОБА_10 і ОСОБА_11 кидали в нього уламками цегли та кричали «щоб його кинули в погріб». Коли на місце інциденту прийшла його бабуся ОСОБА_8 та інші сусіди, то йому вдалося піднятися і втекти та ОСОБА_9 його переслідував аж до хати бабусі. В подальшому він викликав поліцію. Щодо наявного синяка під глазом в Липкан, вказав, що напевно то був бджолиний укус. Під час вказаної події він, не завдавав ОСОБА_6 умисних ударів, а лише відбивався з метою самозахисту від нападу ОСОБА_6 на нього. Пред`явлений цивільний позов не визнає в повному обсязі та просить відмовити у його задоволенні з огляду на те, що не вчиняв проти ОСОБА_6 жодних протиправних дій.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 вказав, що між його сім`єю та сім`єю ОСОБА_8 , яка є бабусею обвинуваченого ОСОБА_3 , виник конфлікт, з приводу якого ОСОБА_3 прийшов на подвір`я його домоволодіння, про що йому повідомила неповнолітня донька. Потім він вийшов на подвір"я, а ОСОБА_3 просив покликати його дружину. Коли його дружина вийшла з будинку, то ОСОБА_3 запитав у неї чи це вона ОСОБА_12 , а також запитав навіщо вона побила його бабусю та потім ОСОБА_3 намагався вдарити його дружину ОСОБА_10 , та він, захистив її він удару ОСОБА_3 . Після цього ОСОБА_3 наніс йому декілька ударів кулаком в обличчя, після яких він став гірше бачити на ліве око. Намагаючись ухилитися від ударів ОСОБА_3 , він, ОСОБА_6 , відштовхнув ОСОБА_3 від себе, і той впав обличчям та передньою частиною тулуба на землю, на якій лежали уламки цегли, а піднявшись ОСОБА_3 пішов до сільської ради. Після цих подій, він разом з дружиною та ОСОБА_11 викликали міліцію і чекали до її приїзду на лавці біля свого домоволодіння. Згодом приїхали працівники поліції, які допитали їх. До цих подій, у нього жодних проблем із зором не було. Також додав, що він як міг, намагався вирішити виниклий конфлікт, мирним шляхом, але ОСОБА_3 , нічого не хотів слухати. Пред`явлений цивільний позов підтримав та просить задовольнити його в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду дала покази про те, що вона являється цивільною дружиною ОСОБА_6 , а також вказала, що кілька днів тітка ОСОБА_13 шукала свого кота та потім в суботу приходила до неї та ображала її, замахувалась на неї ціпком, а її чоловік ОСОБА_6 вигнав тітку ОСОБА_14 з двору. 28.04.2013 року близько 17.00 години в неї у гостях перебувала ОСОБА_11 . Через деякий час забігла донька та повідомила їй, що до них прийшов якийсь дядя, до якого вийшов батько ОСОБА_6 . Коли вона разом з ОСОБА_11 виходили на подвір`я, то вже у веранді почули крик та нецензурну лайку. Вийшовши на поріг, побачили ОСОБА_3 , який кричав і помітивши її запитав чи її звати ОСОБА_12 . Після відповіді, ОСОБА_3 почав ображати її нецензурною лайкою та намагався підійти до неї. ОСОБА_6 намагався його заспокоїть та перекрив йому шлях своєю рукою, але ОСОБА_3 нікого не слухав і наніс близько чотирьох ударів її чоловіку в область обличчя, після чого у нього пішла кров з носа. ОСОБА_6 розвернув ОСОБА_3 до себе спиною та відштовхнув, в результаті чого ОСОБА_3 впав на уламки цегли. Конфлікт тривав не більше п`яти - семи хвилин. Потім приїхала швидка та фельшер оглянула ОСОБА_6 , який сидів у закривавленій футболці, а також приїхала поліція, працівники якої допитали їх. Крім того вказала, що після нанесення ударів ОСОБА_3 у її чоловіка ОСОБА_6 заплив глаз.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду дав покази про те, що 28.04.2013 року він перебував на чергуванні на швидкій допомозі разом з фельдшером ОСОБА_16 та їм надійшов виклик в с. Тишківка вул. Південна. В подальшому вони прибули за вказаним викликом в с. Тишківка, фельдшер ОСОБА_16 надала допомогу ОСОБА_17 та забрали його до м. Добровеличківка в лікарню. Відносно ОСОБА_9 він суду нічого повідомити на може, оскільки не памятає тих подій.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду дала покази про те, що того дня вона перебувала на чергуванні на швидкій допомозі та їм надійшов виклик в с. Тишківка. Приїхавши в с. Тишківка до хати ОСОБА_19 , підійшов ОСОБА_6 в якого губа була в крові, а також ліве око було припухле, а також через хвилин п"ять підійшов ОСОБА_3 в якого на лобі була рана приблизно 1,5 см та вона його посадила в автомобіль швидкої і наклала шов на рану. Білоус скаржився їй на погане самопочуття та вони його відвезли в район. Крім того вказала, що ОСОБА_9 запитував в ОСОБА_19 навіщо вона прислала свого онука ОСОБА_3 до нього, а також вказала, що на втрату зору ОСОБА_6 їй не скаржився, а також повідомив їй, що до рани прикладав щось холодне.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду дав покази про те, що 28.04.2013 року його дружина перебувала в гостях в сім"ї ОСОБА_9 та повернувшись додому йому розповіла, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_19 відбулась сварка за зниклого кота та потім до ОСОБА_9 прийшов онук ОСОБА_19 та почав з"ясовувати стосунки та вони з ОСОБА_6 побились, а також вказала, що самої драки вона не бачила, оскільки перебувала в домоволодінні. Крім того вказав, що в той день він ОСОБА_9 не бачив, а також повідомив, що того дня в хаті були присутні ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , його дружина та неповнолітня донька ОСОБА_10 .
Судом були вивчені та досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а саме:
- висновок експерта № 120 від05 грудня 2014 року відповідно до якого:
На підставі вивчення медичної документації та матеріалів справи судовомедична експертна комісія приходить до слідуючих підсумків:
1. При огляді ОСОБА_6 лікарем офтальмологом 01.12.2014р. визначена гострота зору правого ока 1,0, лівого ока 0,5 контрольним методом по ОСОБА_21 .
Встановлено діагноз: часткова атрофія зорового нерву лівого ока.
2. Конкретно вирішити питання про те, коли у гр. ОСОБА_6 настало зниження зору, у зв`язку з відсутністю медичної документації про стан гостроти зору до травми, та стан обох очей, неможливо.
3. Даних про те, що гр. ОСОБА_6 надавалась допомога в спеціалізованих медичних офтальмологічних установах, немає.
4. Згідно наданої медичної карти амбулаторного хворого у гр. ОСОБА_6 мались тілесні ушкодження у вигляді «в біляорбітальній ділянці зліва невелика гематома, припухлість нижньої та верхньої повіки з переходом на крило носу» - запис хірурга від 30.04.2013р. Згідно запису офтальмолога від 30.04.2013р.: OS набряк н/повіки, пальпаторно крепітація, к-ва гіперемована». Іншою пастою між рядками виконано запис: « На рогівці ерозія обширна, зіниця розширена, ДНЗ межі зтущовані, вени повнокровні. Гемофтальм. Ірідоденіт, ерозія рогівки».
При огляді судовомедичним експертом ОСОБА_22 29.04.2013 р. в ділянці нижньої повіки лівого ока виражений набряк червоного кольору, невизначеної форми, розміром 2,5х1,5см, болючий при пальпації. Травматичного чи не травматичного походження зміни, що мали місце в ділянці нижньої повіки лівого ока, по опису, говорити не можливо. Судячи по кольору, якщо в ділянці набряку мав місце синець, згідно даних літератури, він утворився за 1-2 години до моменту огляду.
5. Судовомедичних даних, по яким можливо говорити, травматичного чи не травматичного походження зниження зору у гр. ОСОБА_6 , немає. (том 1 а.с. 249-252).
- висновок експерта № 90 від16 травня 2013 року відповідно до якого:
На основі вищевикладеного експерт прийшов до наступних висновків:
1. У громадянина ОСОБА_6 було пошкодження: припухлість в області нижньої повіки лівого ока. Дане пошкодження могло утворитися від травматичної дії тупого предмета, який має обмежену контактну поверхню, терміном менш 1 доби до моменту обстеження і відноситься до категорії ЛЕГКИХ.
2. Не виключається можливість утворення даного ушкодження за обставин зазначених у цій постанові.
3. Можна сказати, що було нанесено не менше одної травматичної дії. (том 2 а.с. 19).
- висновок експерта № 102 від05 вересня 2013 року відповідно до якого:
1. У ОСОБА_6 згідно представленої медичної документації виявлено тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми лівого ока: гематоми лівої орбіти, гемофтальму, травматичної ерозії рогівки лівого ока, набряку диску зорового нерву, часткової атрофії зорового нерву з зниженням зору на ліве око до 0.4, що становить 10% постійної втрати загальної працездатності (стійка втрата працездатності менше чим на одну третину) і відносяться до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості.
2. Вказане тілесне ушкодження утворилось від локальної дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, і могли утворитись у термін вказаний у постанові, на що вказують дані медичних документів.
3. Враховуючи локалізацію та морфологічний характер вищевказаного тілесного ушкодження, вважаю, що його утворення при падінні з висоти власного зросту як з наданням тілу прискорення так і ні, малоймовірне. (том 2 а.с. 24 - 25).
- протокол огляду предметів від 24 жовтня 2013 року та ілюстративна таблиця до нього, відповідно до якого виявлено: предметом огляду є одна чоловіча сорочка, червоного кольору, на якій виявлено пошкодження з лівої сторони, а саме частина тканини є частково відірваною та одна чоловіча футболка сірого кольору. На даних речах виявлені плями бурого кольору, та вилучено: - одна чоловіча сорочка червоного кольору, на якій виявлено, пошкодження з лівої сторони, а саме: частина тканини є частково відірваною та одна чоловіча футболка сірого кольору. На даних речах виявлені плями бурого кольору, які поміщено до поліетиленового пакету, жовтого кольору, верх якого ув`язано биркою, що склеєно паперовою биркою з підписами понятих; поняті: 1) ОСОБА_23 , 2) ОСОБА_24 (том 2 а.с. 59-61).
- протокол огляду місця події від 28.04.2013 року та фототаблиці до нього, відповідно до якого виявлено та вилучено: чорні чоловічі світло зелені окуляри, які поміщено до поліетиленового пакету, що ув`язаний ниткою з підписами понятих на бірці. (том 2 а.с. 71-73).
- протокол проведення слідчого експерименту від 23.12.2013 року та ілюстративна таблиця до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 показав місце і спосіб заподіяння йому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень (том 2 а.с. 74 - 83).
- висновок експерта № 1 (додатково) від 10 січня 2014 року відповідно до якого:
1. У ОСОБА_6 згідно представленої медичної документації, виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми лівого ока: гематоми лівої орбіти, гемофтальму, травмованої ерозії рогівки лівого ока, набряку диску зорового нерву, часткової атрофії зорового нерву з зниженням зору на ліве око до 0,4, що становить 10% постійної втрати загальної працездатності (стійка втрата працездатності менше чим на одну третину) і відноситься до категорії СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості.
2. Вказане тілесне ушкодження утворилось від локальної дії (не менше одного удару) тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, і могло утворитись у термін вказаний у постанові, на що вказують дані медичних документів.
3. Враховуючи локалізацію та морфологічний характер вищевказаного тілесного ушкодження, вважаю, що його утворення при падінні з висоти власного зросту як з наданням тілу прискорення так і ні, малоймовірне.
4. Ознайомившись з протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_6 від 23.12.2013 року, вважаю, що виявлені вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_6 , могли утворитися за обставин на які вказує останній, під час проведення даного слідчого експерименту («…удар в область лівого ока, який йому був нанесений ОСОБА_3 кулаком правої руки…»). (том 2 а.с.87-88).
- висновок експерта № 48 від 19 жовтня 2016 року відповідно до якого:
На підставі вивчення медичної документації та матеріалів справи судовомедична експертна комісія приходить до слідуючих підсумків:
1-8. На експертизу надані ксерокопії висновків медичних оглядів за 2007 рік та 2010 рік зі штампом Добровеличківської центральної районної поліклініки. Не завірені печатками та підписами. Даних про гостроту зору в даних висновках немає, за 2010 рік записи офтальмолога не читабельні. Згідно ухвали повинна бути надана медична документація з поліклініки ГУНП у Кіровоградській області. Будь яку інформацію про стан зору надані ксерокопії не несуть.
Згідно «Правил судовомедичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 року № 6 п.4.4. «методичні вказівки» - документи, які не завірені печаткою та підписом лікувального закладу і не несуть інформацію про стан здоров`я, не підлежать дослідженню.
Зошит з записами лікарів, заведений 13.02.13 р. на ім`я ОСОБА_6 , не відповідає медичній документації, формі № 025/о, затвердженої наказом МОЗ України 14.02.12 р. № 110, тому дані зошита врахувати не можливо.
Згідно наданої медичної карти амбулаторного хворого у гр. ОСОБА_6 мались тілесні ушкодження у вигляді «в біляорбітальній ділянці зліва невелика гематома, припухлість нижньої та верхньої повіки з переходом на крило носу» - запис хірурга від 30.04.2013 р. Згідно запису офтальмолога від 30.04.2013 р.:» OS набряк н/повіки, пальпаторно крепітація, к-ва гіперемована». Іншою пастою між рядками виконано запис: «На рогівці ерозія обширна, зіниця розширена, ДНЗ межі зтушовані, вени повнокровні, Гемофтальм. Ірідоденіт, ерозія рогівки».
При огляді судовомедичним експертом ОСОБА_22 29.04.2013 р. в ділянці нижньої повіки лівого ока виражений набряк червоного кольору, невизначеної форми, розміром 2,5х1,5см, болючий при пальпації. Травматичного чи не травматичного походження зміни, що мали місце в ділянці нижньої повіки лівого ока, по опису, говорити не можливо. Судячи по кольору, якщо в ділянці набряку мав місце синець, згідно даних літератури, він утворився за 1-2 години до моменту огляду.
При огляді ОСОБА_6 лікарем офтальмологом 01.12.2014р. визначена гострота зору правого ока 1,0, лівого ока 0,5 контрольним методом по Поляку. Встановлено діагноз: часткова атрофія зорового нерву лівого ока.
Конкретно вирішити питання про те, коли у гр. ОСОБА_6 настало зниження зору, у зв`язку з відсутністю медичної документації про стан гостроти зору до травми, та стан обох очей, не можливо.
Даних про те, що гр. ОСОБА_6 надавалась допомога в спеціалізованих медичних офтальмологічних установах, не має.
Судовомедичних даних, по яким можливо говорити, траматичного чи не травматичного походження зниження зору у гр. ОСОБА_6 немає. (том 5 а.с. 143-146).
- журнал обліку прийому хворих Тишківської дільничної лікарні (том № 5 а.с. 200-208).
- висновок експерта /експертизи за метеріалами справи/ №04-01/32 від 02 серпня 2017 року відповідно до якого:
На підставі вивчення наданих медичних документів на ім`я ОСОБА_6 , матеріалів кримінального провадження № 1-кп/396/5/17 та з метою відповіді на поставлені в постанові питання, комісія екпертів приходить до наступного:
1/1/. Згідно наданих на комісійну судову медичну експертизу медичних документів у ОСОБА_6 мала місце травма лівого ока з крововиливом, травматичним набряком нижньої повіки та підочної ділянки, ерозією рогівки ока.
2/2/. Вказана травма виникла від дії тупого предмета. По давності виникнення може відповідати часу вказаному в ухвалі суду.
3/3/. Відмічена травма лівого ока у ОСОБА_6 виникла не менш, як від одного травматичного впливу тупого предмету.
4/4,5,7,8/. Наслідком травми лівого ока у ОСОБА_6 стало зниження зору на ліве око до 0,5 та часткова атрофія зорового нерву.
5. Згідно пункту 41 Інструкції «Про порядок організації та проведення лікарської страхової експертизи» затвердженої Міністерством фінансів СРСР від 08.01.1986 р. в тих випадках, коли в лікувальнопрофілактичних закладах чи у військккоматі відсутні дані про гостроту зору обох очей до травми, при визначенні процента втрати загальної працездатності умовно слід вважати, що вона була рівна 1,0.
6/1/. Згідно пункту 24 «Таблиці процентів втрати загальної працездатності в результаті різних травм.» затвердженої Інструкцією «Про порядок організації та проведення лікарської страхової експертизи» Міністерства фінансів СРСР 08.01.1986 р., зниження зору до 0,5 обумовлює розлад здоров`я, пов`язаний зі стійкою втратою загальної працездатності в розмірі 10 відсотків. За даною ознакою травма лівого ока та її наслідки у ОСОБА_6 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. (том 6 а.с. 38-44).
- висновок експерта (експертиза за матеріалами справи) № 453/18 від 04 грудня 2019 року відповідно до якого:
Вивчивши матеріали кримінального провадження, медичну документацію ОСОБА_6 1960 р.н., у відповідності до поставлених питань, комісія експертів прийшла до таких підсумків:
1. 2. 4. 5. 7. 9. Згідно медичної карти амбулаторного хворого без номера ОСОБА_6 після події, що сталася 29.04.2013 р. наступного дня (30.04.2013 р.) звернувся до офтальмолога поліклініки зі скаргами на болі в лівому оці, в ділянці перенісся, зниження зору на ліве око, нудоту, головокружіння. Встановлено діагноз: «Тупа травма лівого ока середньої важкості. Перелом кісток гайморових пазух, гемофтальм, ерозія рогівки...». При огляді ЛОР-лікарем встановлено діагноз «Забій носу», а невропатологом встановлено: «ЗЧМТ. Струс головного мозку».
Згідно наданої медичної карти стаціонарного хворого № 182 ОСОБА_6 30.04.2013р. надійшов до Тишківської лікарні, де до 10.05.2013р. знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні з діагнозом: «Забиття лівого ока. Забиття носа. Струс головного мозку. Астенічний синдром». При первинному огляді описано: «...кожные покровы в области левого глаза кровоподтечные, припухлость, болезненность при пальпации, ссадины и кровоподтек и болезненность в области носа».
Слід відмітити, що оскільки рентгензнімки кісток носа для проведення експертизи не надані, то визначити характер ушкодження носа, зокрема чи мали місце у ОСОБА_6 тільки відмічені «...ссадины и кровоподтек и болезненность в области носа», чи крім цих ушкоджень у нього мав місце і перелом кісток носа, за наявними даними неможливо.
Крім того, як вбачається з медичної документації, травмований з підозрою на наявність черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку був оглянутий невропатологом лише 30.04.2013р. (при огляді об`єктивна неврологічна симптоматика була відсутня), а в подальшому неврологічний статус хворого не досліджувався. Крім того, КТ або МРТ головного мозку для виключення іншої (більш важкої) клінічної форми черепно-мозкової травми не виконувалась. Виходячи з цих даних категорично висловитись про перенесення 29.04.2013р. черепно-мозкової травми та про її характер, неможливо.
Згідно результатів обстеження офтальмологами 30.04.2013р., у ОСОБА_6 після події, що сталася 29.04.2013р. мала місце тупа травма правого ока з ерозією рогівки, частковим гемофтальмом, гематомою нижньої повіки. Також при обстеженнях 30.04.2013р. було виявлено зниження гостроти зору до 0,6 без можливості корекції (гострота зору на праве око складала 1,0), а при огляді офтальмологом 8.06.13р. гострота зору правого ока складала 1,0, а лівого 0,4, без можливості корекції та було запідозрено наявність початкової атрофії зорового нерву зліва. При огляді ОСОБА_6 03.07.13р. гострота зору на праве око 1,0, на ліве 0,4 не корегується та встановлено діагноз: «Часткова атрофія зорового нерву зліва», а за результатами його обстеження 26.07.13р. спеціалістом офтальмологом Черкаської обласної лікарні, які містяться у Висновку експерта №04-01/32 від 26.07. - 02.08.17р., гострота зору як лівого, так і правого ока становила 0,5 без можливості корекції, та вказано на наявність часткової атрофії зорових нервів та ангіопатії сітківки обох очей.
Слід відмітити, що ушкодження у вигляді ерозії рогівки правого ока, часткового гемофтальмому та гематоми нижньої повіки могла виникнути від дії тупого предмета в ділянку правого ока під час події, що сталася 29.04.2013 р. Проте, виходячи із зазначених у медичній документації характеру та динаміки змін обох очей, без обстеження ОСОБА_6 нейрохірургом та офтальмологом, без виконання йому КТ або МРТ головного мозку та кісток черепа (орбіт, носа тощо), статичної когерентної томографії сітківки, нейроретинографії, комп`ютерної статичної периметрії обох очей, встановити причини зниження гостроти зору (чи є воно травматичного, чи не травматичного походження), чи
пов`язане воно з подією, що сталася 29.04.2013 року або виникло за інших обставин, встановити ступінь тяжкості ушкоджень та відповісти на питання «...Які тілесні ушкодження маються у ОСОБА_6 , їх характер, локалізація, давність, чи змогли зазначені тілесні ушкодження утворитися при обставинах зазначених ОСОБА_6 2014 року...Чи існують об`єктивні судово-медичні дані, що свідчать про зниження гостроти зору у ОСОБА_6 , чи існують будь-які зміни з боку органів зору (сітчатка, атрофія зорового нерву, дейтеранопія...Коли саме мало місце зниження гостроти зору у ОСОБА_6 » неможливо.
Оскільки «Кіровоградським обласним бюро СМЕ та Черкаським обласним бюро СМЕ» при проведенні експертиз не виконувались зазначені вище обстеження, то висновки щодо характеру ушкоджень у ОСОБА_6 та ступеня їх тяжкості не можна вважати обґрунтованими.
3. Надана медична документація не містить відомостей «...про надання потерпілому допомоги в спеціалізованих медичних офтальмогічних установах...».
6. Вирішення питання щодо «...зниження зору у ОСОБА_6 саме у зв`язку з завданням йому тілесних ушкоджень ОСОБА_25 .?» не відноситься до компетенції судово-медичних експертів.
8. Згідно даних спеціальної медичної літератури дейтеранопія (особливість сприйняття органом зору кольорів) буває вродженою, наслідком травми або захворювання очей, а також може виникати через вживання медикаментозних препаратів, здатних впливати на зорову систему. Наявність дейтеранопії не передбачає розвитку атрофії зорового нерву, але атрофія зорового нерву та дейтеранопія можуть мати спільну причину (том № 7 а.с. 79-114).
На підставі досліджених доказів суд дійшов наступних висновків.
Вирішуючи питання правової кваліфікації діяння обвинуваченого, суд виходить з того, що відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Ст. 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до вимог ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Разом з тим, у відповідності до вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо (опосередковано) підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачені ст.91 КПК України, і такими є, зокрема, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Згідно ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.
Ст. 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 р. передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права, а ч. 5 ст.9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
За ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, у справі "Бербера, Мессере и Хабардо проти Іспанії" (Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain) від 06 грудня 1998 p. (п.146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Зокрема, суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п.53 рішення ЄС від 20.09.2012 р. у справі "Федорченко та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п.86 рішення ЄС від 11.07.2013 р. у справі "Вєренцов проти України"). Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.
Для визначення причетності та вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.122 КК України, слід встановити наступні обставини:
- умисне заподіяння ОСОБА_3 . ОСОБА_6 тілесних ушкоджень;
- ступінь завданих таких тілесних ушкоджень.
Факт нанесення ОСОБА_3 ОСОБА_6 тілесних ушкоджень доводиться, насамперед, показаннями самого потерпілого ОСОБА_6 , який ствердно та послідовно пояснював спосіб та механізм завдання йому тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_3 прийшов на подвір`я його домоволодіння із метою «з`ясувати причини побиття, на його думку, сімейством Липканів його бабусі ОСОБА_8 , в ході спілкування між ними у ОСОБА_3 виникли особисті неприязні відносини до ОСОБА_6 , на грунті яких він наніс останньому тілесні ушкодження. При цьому у ОСОБА_3 не було підстав необхідної оборони ні для свого захисту, ні для захисту бабусі ОСОБА_8 , оскільки цей конфлікт повинен був вирішуватися ним шляхом звернення до правоохоронних органів, а не шляхом самосуду.
Такі показання потерпілого ОСОБА_6 суд сприймає як правдиві, оскільки вони є послідовними та в основних деталях логічно узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_10 , яка надала подібні показання стосовно нанесення ОСОБА_3 ударів в обличчя ОСОБА_6 .
Ці показання також узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_18 , яка повідомила про наявність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень у виді підбитого ока. Вказаний свідок є незацікавленим і підстав оговорювати ОСОБА_3 судом не встановлено.
Показання ОСОБА_3 стосовно того, що ОСОБА_6 сам спровокував конфлікт і разом із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 наносив йому удари, суд сприймає критично як позицію захисту із наміром уникнути відповідальності за вчинене. Показання ОСОБА_3 , щодо нанесення йому тілесних ушкоджень уламками цеглин, суд вважає нелогічними та неправдоподібними і такими, які суперечать виявленим у ОСОБА_3 згодом тілесних ушкоджень.
Як встановлено судом, показаннями свідків і не оспорюється обвинуваченим ОСОБА_3 , саме він був ініціатором зустрічі з потерпілим ОСОБА_6 , яка згодом переросла у бійку, саме він прийшов до домоволодіння ОСОБА_6 з метою з"ясуванням обставин конфлікту з його бабусею ОСОБА_8 , намагався потрапити до помешкання ОСОБА_6 , незважаючи на те, що останній правомірно перешкоджав йому у цьому, тому суд вважає, що саме ОСОБА_3 спровокував конфлікт і завдав ОСОБА_6 не менше двох ударів кулаками рук в область перенісся та лівого ока, а ОСОБА_6 з метою самозахисту відштовхнув останнього від себе.
Показання ОСОБА_6 щодо способу нанесення йому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень повно та детально продемонстровані ним під час проведення слідчого експерименту, під час якого він підтвердив надані ним покази, а також заявою ОСОБА_6 від 29.04.2013 року, згідно якої останній повідомив правоохоронні органи про вчинення ОСОБА_3 відносно нього протиправних дій, висновком експерта № 90 від 16.05.2013 року, яким зафіксовано наявність у нього тілесних ушкоджень.
Таким чином, суд вважає доведеним факт нанесення ОСОБА_3 ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. При цьому, суд вважає, що наносячи потерпілому удари обвинувачений ОСОБА_3 не конкретизував ступінь та тяжкість нанесення ударів ОСОБА_6 , тобто діяв із неконкретизованим умислом, а тому його дії слід кваліфікувати за фактичними наслідками, які виникли внаслідок його дій.
Вирішуючи питання тяжкості завданих тілесних ушкоджень, суд виходить із наступного.
Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник категорично заперечують наявність у ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, посилаючись на відсутність достовірних даних про гостроту зору останнього на момент виникнення конфлікту.
Суд вважає за необхідне детально проаналізувати вказані доводи й надати їм належну правову оцінку.
Судом проаналізовано наявні в матеріалах кримінального провадження висновки судово-медичних експертиз.
Так, згідно первинного висновку № 90 від 16.05.2013 року у ОСОБА_6 малися ушкодження у вигляді припухлості в області нижньої повіки лівого ока, яке могло виникнути від травматичної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею строком не менш однієї доби до моменту обстеження, яке відноситься до категорії легких. При цьому, експерт належним чином вивчив надану медичну документацію та обгрунтував свій висновок, жодних підстав для визнання такого тілесного ушкодження як середньої тяжкості у експерта не було.
Згодом, було складено наступний висновок №102 від 05.09.2013 року, в якому тілесні ушкодження були оцінені як середньої тяжкості, у зв`язку із зниженням зору на ліве око до 0,4, що становить 10% втрати працездатності. При цьому, експертом, в порушення діючих правил, одноосібно, а не комісійно, визначено ступінь втрати працездатності, що ставить під сумнів цей висновок в цілому.
Згідно висновку експерта №1 (додаткового) від 10.01.2014 року експерт вказує на можливість утворення середньої тяжкості тілесних ушкоджень внаслідок удару в область лівого ока.
Відповідно до висновку № 48 від 19.10.2016 року встановлено наявність у ОСОБА_6 часткової атрофії зорового нерву лівого ока.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №04-01/32 від 02.08.2017 року, у ОСОБА_6 мається зниження гостроти зору до 0,5, що відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень. При цьому, експерти вважають, що у ОСОБА_6 до моменту конфлікту гострота зору складала 1,0 зважаючи на відсутність медичної документації даних про первинну гостроту зору.
Конкретно вирішити питання про те, коли у гр. ОСОБА_6 настало зниження зору, у зв`язку з відсутністю медичної документації про стан гостроти зору до травми, та стан обох очей, неможливо.
Згідно висновку № 120 від 26 вересня 2014 року, на підставі вивчення медичної документації та матеріалів справи судовомедична експертна комісія приходить до слідуючих підсумків:
1. При огляді ОСОБА_6 лікарем офтальмологом 01.12.2014р. визначена гострота зору правого ока 1,0, лівого ока 0,5 контрольним методом по Поляку.
Встановлено діагноз: часткова атрофія зорового нерву лівого ока.
2. Конкретно вирішити питання про те, коли у гр. ОСОБА_6 настало зниження зору, у зв`язку з відсутністю медичної документації про стан гостроти зору до травми, та стан обох очей, неможливо.
Згідно висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 453/18 від 04.12.2019 року відповідно до якого, вивчивши матеріали кримінального провадження, медичну документацію ОСОБА_6 1960 р.н., у відповідності до поставлених питань, комісія експертів прийшла до таких підсумків, що ушкодження у вигляді ерозії рогівки правого ока, часткового гемофтальмому та гематоми нижньої повіки могла виникнути від дії тупого предмета в ділянку правого ока під час події, що сталася 29.04.2013 р. Проте, виходячи із зазначених у медичній документації характеру та динаміки змін обох очей, без обстеження ОСОБА_6 нейрохірургом та офтальмологом, без виконання йому КТ або МРТ головного мозку та кісток черепа (орбіт, носа тощо), статичної когерентної томографії сітківки, нейроретинографії, комп`ютерної статичної периметрії обох очей, встановити причини зниження гостроти зору (чи є воно травматичного, чи не травматичного походження), чи пов`язане воно з подією, що сталася 29.04.2013 року або виникло за інших обставин, встановити ступінь тяжкості ушкоджень та відповісти на питання «...Які тілесні ушкодження маються у ОСОБА_6 , їх характер, локалізація, давність, чи змогли зазначені тілесні ушкодження утворитися при обставинах зазначених ОСОБА_6 2014 року...Чи існують об`єктивні судово-медичні дані, що свідчать про зниження гостроти зору у ОСОБА_6 , чи існують будь-які зміни з боку органів зору (сітчатка, атрофія зорового нерву, дейтеранопія...Коли саме мало місце зниження гостроти зору у ОСОБА_6 » неможливо.
Оскільки «Кіровоградським обласним бюро СМЕ та Черкаським обласним бюро СМЕ» при проведенні експертиз не виконувались зазначені вище обстеження, то висновки щодо характеру ушкоджень у ОСОБА_6 та ступеня їх тяжкості не можна вважати обґрунтованими.
За таких обставин, вказані висновки судмедекспертиз не дають можливості суду встановити стан гостроти зору у ОСОБА_6 до моменту нанесення йому тілесного ушкодження.
Із метою усунення сумнівів та розбіжностей у висновках, судом було проведено допити експертів з метою уточнення висновків, які надавали наступні пояснення.
Експерт ОСОБА_22 пояснив, що він проводив освідчення потерпілого ОСОБА_6 та була виявлена рана нижнього повіка ока та можливий розвиток початкового синця терміном до 1 доби. Крім того пояснив, що тілесні ушкодження у ОСОБА_6 могли виникнути від неменше одного травматичного впливу, а також у ОСОБА_6 за обставин на які він вказував можливо порушення зору. Крім того вказав, що вказану травму потерпілий ОСОБА_6 не міг отримати від падіння, оскільки були відсутні ушкодження в області кінцівок, а також вказав, що медичні документи про погіршення зору у потерпілого ОСОБА_9 не було надано.
Експерт ОСОБА_26 пояснив, що при проведенні експертизи, щодо тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_6 не було медичних даних про стан здоров`я потерпілого до отриманого ним тілесного ушкодження, а тому не можливо визначити чи травматичного або ні походження погіршення гостроти зору. Експерт ОСОБА_22 не вказав походження набряку червоного кольору під глазом.
Експерт ОСОБА_27 пояснив, що він проводив судово медичну експертизу потерпілого ОСОБА_6 та йому були надані наступні матеріали, а саме картка стаціонарного хворого, амбулаторна картка, а також визначав ступінь втрати працездатності. Щодо наданої картки стаціонарного хворого та амбулаторної картки потерпілого та запис в них був здійснений 13.02.2013 року, тобто за два місяці до отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_6 . Згідно наданих медичних документів у потерпілого ОСОБА_6 була закрита тупа травма лівого ока, зокрема гемотоми лівої орбити та потерпілий не міг отримати вказані тілесні ушкодження від падіння з висоти власного зросту. Крім того вказав, що він потерпілого ОСОБА_6 не оглядав, а ступінь тяжкості тілесних ушкоджень отриманих потерпілим визначав згідно таблиці, а також пояснив, що при проведенні експертизи також враховувалисть обставини зазначені потерпілим ОСОБА_6 при проведенні слідчого експеременту за його участю.
За таких обставин, визначальним для визначення ступеню отриманих тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 є з`ясування питання гостроти зору до конфлікту. Достовірних відомостей про стан зору ОСОБА_6 суду не вдалося встановити, у зв`язку із відсутність у медичній документації записів про стан його зору.
Висновок Черкаського СМЕ № 04-01/32 від 02.08.2017 року складений на підставі медичної картки, яка надана Тишківською лікарнею у формі учнівського зошита, який не є належним чином прошитий і пронумерований, записи лікарів не скріплені будь-якими печатками, що ставить під сумнів сам висновок експертизи.
Зважаючи на наявність у суду обґрунтованих сумнівів стосовно гостроти зору ОСОБА_6 , твердження як потерпілого, так і експертів Черкаського СМЕ, про те, що внаслідок нанесених ударів ОСОБА_6 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження не може бути взятий судом до уваги, зважаючи на те, що усі сумніви мають тлумачитися на користь обвинуваченого.
За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_3 завдав ОСОБА_6 легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, як і зазначено у первинному висновку експерта № 90 від 16.05.2013 року.
У суду немає підстав вважати, що наявна втрата гостроти зору виникла внаслідок травматичної дії внаслідок удару ОСОБА_3 , а також судом не здобуто переконливих доказів про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_3 та наявними у ОСОБА_6 тілесними ушкодженнями середньої тяжкості, а тому оцінює дії та відповідно кваліфікує дії обвинуваченого за фактичними наслідками, які були виявлені під час первинного обстеження, тобто як нанесення легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Оцінюючи здобуті докази суд приходить до висновку, що саме ОСОБА_3 був ініціатором конфлікту з ОСОБА_6 , тому суд визнає той факт, що саме ОСОБА_3 умисно завдав ОСОБА_6 удари в область обличчя та лівого ока, що спричинили тілесні ушкодження.
Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 вказаної статті з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Таким чином, перекваліфікація злочину судом допускається лише в бік покращення становища обвинуваченого, зокрема, шляхом застосування кримінального закону про менш тяжкий злочин.
Зокрема, у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року у справі № 552/2540/20 вказано, що закриття судом кримінального провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого судом, не виправдовує легітимних очікувань особи, яка зазнала шкоди і не узгоджується із завданнями кримінального судочинства. Відмова держави від кримінального переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого кримінального-караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено обвинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного, а особу, якій завдано шкоду, поставить у становище правової незахищеності і створить умови для повторної віктимізації.
На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку і вважає за необхідне кваліфікувати дії ОСОБА_3 за ч.2 ст.125 КК України, як умисні дії, спрямовані на заподіяння потерпілому легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, які згідно висновку експерта №90 від 16.05.2013 р., проведеного судово-медичним експертом Вільшанського міжрайонного відділення СМЕ Кіровоградського ОБСМЕ, відносяться до легких тілесних ушкоджень. Зазначене також підтверджене висновком експерта № 120 від 05.12.2014 р., проведеного експертною комісією Кіровоградського обласного бюро судмедекспертиз.
З урахуванням висновку експерта (експертизи за матеріалами справи) № 453/18 від 04 грудня 2019 року, в якому неоднозначно надано оцінку попередньо проведеним Кіровоградським обласним бюро СМЕ та Черкаським обласним бюро СМЕ експертизам щодо характеру ушкоджень у ОСОБА_6 та ступеня їх тяжкості, у сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, суд вважає доведений факт спричинення ОСОБА_3 умисних дій, зокрема не менше двох ударів кулаком правої руки в обличчя, один з яких під ліве око, в результаті чого потерпілий ОСОБА_6 отримав легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання необхідне і достатнє для його виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, стан здоров`я, умови життя, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним діяння, а також пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини.
Згідно положенням ст. 12 КК України, скоєно кримінальний проступок.
Обставинами, що пом`якшують покарання передбачені ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставинами, що обтяжують покарання передбачені ст. 67 КК України - судом не встановлено.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 за місцем проживання характеризується позитивно, працює, не одружений, утриманців не має, на "Д" обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, раніше не судимий.
Таким чином, зваживши у сукупності викладені обставини, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про те, що покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 125 КК України слід призначити у межах санкції даної статті у виді штрафу, який обвинувачений має змогу сплатити так як отримує матеріальний дохід у вигляді заробітної плати.
Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років .
Згідно ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.
Інкриміноване ОСОБА_3 діяння, вчинене ним 28.04.2013 року, тобто строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності на час розгляду кримінального провадження сплинув.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що після вчинення зазначеного кримінального правопорушення обвинувачений ухилявся від слідства або суду, або вчинив інше кримінальне правопорушення.
За змістом ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.
Зважаючи на положення ч.5 ст.74 КК України, згідно з якими особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу, враховуючи вимоги пункту 2 ч.1 ст.49 КК України, висновки щодо застосування норм права у сталій практиці Верховного Суду (справа №729/1480/13-к постанова від 10.04.2018 року, справа №335/5288/15-к постанова від 01.11.2018 року), оскільки від часу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, минуло більше 3 років і давність не була перервана чи обґрунтовано зупинена, суд вважає за необхідне звільнити ОСОБА_3 від покарання за вказане кримінальне правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності.
При цьому суд керується тим, що ОСОБА_3 під час судового розгляду заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а тому звільняє його від покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.
Згідно вимогам ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1214.30 грн., обґрунтовані фотокопіями виписок із історії хвороби та копіями рецептів (медичних призначень), які суд вважає підтвердженням матеріальних збитків, оскільки на зазначених документах зазначено про сплату готівки (том № 1, а.с.45-47).
За правилами ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Під моральною шкодою, суд розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ , заподіяних особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Враховуючи, що в судовому засіданні доведено вину ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, суд вважає, що вчинення даного злочину обвинуваченим беззаперечно спричинено моральну шкоду потерпілому, яка пов`язана із втратою нормальних (звичних) життєвих зв`язків, оскільки протиправними діями ОСОБА_3 , було принижено честь і людську гідність ОСОБА_6 перед його родиною та односельцями.
Тому суд приходить до висновку, що заявлений цивільний позов в частині моральної шкоди з урахуванням вимог розумності і справедливості слід задовольнити частково, стягнувши з обвинуваченого в користь потерпілого 5 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Також з обвинуваченого на користь потерпілого підлягають стягненню понесені ним процесуальні витрати на залучення експерта.
Так, згідно зі ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних зі зберіганням і пересиланням речей і документів.
За нормами ч. 1 ст. 124 КПК України в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
Речові докази у справі відсутні.
Захід забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 копійок.
На підставі ч.5 ст.74, ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 1214 (одна тисяча двісті чотирнадцять) гривень 30 копійок та моральну шкоду в розмірі 5 000 (п"ять тисяч) гривень.
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Головуючий: ОСОБА_1