Номер провадження № 1-кп/756/889/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва судове провадження у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не працевлаштований, не одружений, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше засудженого:

- 21.04.1999 вироком Оболонського (Мінського) районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- 29.10.2001 вироком Оболонського (Мінського) районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців;

- 07.02.2005 вироком Оболонського районного суду м. Києва за ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 04.06.2009 вироком Деснянського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років та 6 місяців;

- 30.07.2015 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 1 рік;

- 27.10.2016 вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком 2 роки;

- 28.05.2019 вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком на 2 року;

- 15.09.2022 вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком 4 років зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки,

за обвинуваченням у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. 30.08.2023, близько о 11 годині 57 хвилин, у ОСОБА_4 , який знаходився в торгівельній залі магазину «Червоний маркет», де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_5 та розташований за адресою АДРЕСА_3 , виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_4 діючи повторно, в умовах воєнного стану, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, підійшов до дитячого візка, та скориставшись відсутністю уваги до нього як потерпілої так і інших осіб, які перебували в магазині, шляхом вільного доступу, правою рукою дістав з сумки, яка розташовувалась на дитячому візку, мобільний телефон марки «ZTE», моделі «Blade A51», 2/32 GB Blue (850641), серійний номер НОМЕР_1 , вартістю 3 512 гривень, який помістив у праву кишеню джинсів, в які був одягнений на той момент. Після чого ОСОБА_4 вийшов з магазину і викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Унаслідок учинення злочину, ОСОБА_4 спричинив майнову шкоду ОСОБА_6 на загальну суму 3 512 гривень 00 копійок.м

1.2. Отже, ОСОБА_4 учинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), учинене повторно, в умовах воєнного стану

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що у судовому засіданні достеменно було встановлено, що інкримінований злочин вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 10 місяців.

При цьому прокурор просив урахувати, що обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, на його думку, є щире каяття.

2.1.3. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого органом досудового розслідування злочині, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він їх у повному обсязі підтверджує та надав показання, що 30.08.2023, приблизно в першій половині дня, зайшов до торгівельної зали магазину «Червоний маркет». Побачив на дитячому візку мобільний телефон марки «ZTE Blade A51» та вирішив вкрасти вказаний телефон, скорившись неуважністю потерпілої. Із цим телефоном він вийшов із магазину та розпорядився ним на власний розсуд. Свою поведінку засуджує, просить надати шанс виправитися, бо зрозумів помилковість свого поступку.

Погоджується із прокурором про наявність щирого каяття. Крім того, обвинувачений просив урахувати, що має поганий стан здоров`я, зокрема має захворювання на ВІЛ, гепатит, туберкульоз, як і інші супутні хвороби, що просив урахувати при призначенні йому покарання.

2.1.3. Потерпіла в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду судового провадження була повідомлена належним чином. Однак сторони про проведення судового розгляду за відсутності потерпілої - не заперечували.

2.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

2.2.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

2.2.2. Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

2.2.3. Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні.

3.2. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття.

Окрім того, на думку суду обставиною, що також пом`якшує покарання є наявність в обвинуваченого тяжких захворювань, що наведені обвинуваченим в поясненнях та підтверджені наданими ним суду доказами. Крім того, прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо наявності в обвинуваченого відповідних захворювань.

3.3. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, його вид та суспільна небезпечність. Наслідки вчинення злочину, зокрема, що викрадене майно потерпілій не було повернуто, але потерпіла не пред`являла до обвинуваченого претензій матеріального чи морального характеру. Суд також ураховує вид та вартість майна, яким заволодів обвинувачений, а саме мобільний телефон вартістю 3512 грн. Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особистість обвинуваченого, який має повну загальну середню освіту, не працює, не одружений, раніше неодноразово засуджений.

4.3. Суд уважає, що в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого підстав для застосування статей 69, 69-1, 75 КК України при призначенні покарання - відсутні.

4.4. З урахуванням викладених обставин, відповідно до вимог ст. 50 КК України, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років.

4.5. Суд також урахував, що обвинувачений раніше вже був засудженим, зокрема 15.09.2022 вироком Оболонського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання в виді позбавлення волі строком 4 роки, але зі звільненням від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки. Тобто, обвинувачений ОСОБА_4 учинив новий злочин в період відбуття покарання з випробуванням, що є підставою для призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в порядку ч. 1 ст. 71 КК України. Зокрема, слід частково приєднати до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком Оболонського районного суду міста Києва від 15.09.2022 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, остаточно призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

4.6. Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

5.2. При цьому, строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід рахувати з моменту його фактичного виконання - моменту затримання.

5.3. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено. Речові докази в провадженні відсутні. Процесуальні витрати, а саме витрати на проведення товарознавчої експертизи у сумі 260 грн 00 коп. відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання, яке призначене цим вироком, невідбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 15.09.2022, призначив остаточно ОСОБА_4 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного виконання вироку - з моменту затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Процесуальні витрати: витрати за проведення товарознавчої експертизи у сумі 260 грн 00 коп. - стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1