ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1696/23 Номер провадження 11-сс/814/1126/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000266 від 28.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Приймаючи рішення, слідчий суддя вказав, що клопотання прокурора подано з порушенням пропуску строку звернення до суду, а з клопотанням про поновлення строку звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна в ході огляду місця події слідчому судді не подано, тому суд вважав, що вищезазначене клопотання не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на вилучене в ході огляду майно, а саме- посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 09.11.2022 ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з відкритою категорією «В», яке вилучене 28.10.2023 в ході огляду місця події- узбіччя автодороги «Гадяч-Опішня», поблизу повороту до с.Велика Павлівка, Полтавського району, Полтавської області;місцем зберігання посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 09.11.2022 ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_7 , визначити матеріали кримінального провадження № 0000266 від 28.10.2023.

Вказує, що посилання слідчого судді на порушення прокурором строку звернення з клопотанням є безпідставним, оскільки відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, що ним і було дотримано, так як огляд та вилучення майна відбулось 28.10.2023 (субота), а вже 30.10.2023 (понеділок) прокурор звернувся з відповідним клопотанням.

Звертає увагу про необхідність накладення арешту на водійське посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_7 , оскільки воно є предметом вчинення кримінального правопорушення, а тому може зберегти на собі сліди та інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Власник майна ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду , в засідання не з`явився та про поважність неявки суду не повідомляв.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційного суду прийшла до наступного висновку.

Положеннями ч. 4 ст.405 КПК України передбачено, що неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження, які судом були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає проведенню розгляду.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів провадження вбачається, що ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000266 від 28.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.10.2023 до ВП №4 Полтавського РУП (м.Зіньків) надійшло телефонне повідомлення поліцейського СРПП ВП №4 ОСОБА_8 про те, що поблизу с Велика Павлівка, Полтавського району, Полтавської області, під час перевірки документів у водія автомобіля ВАЗ 2101, НОМЕР_2 , ОСОБА_7 , якого зупинено за порушення ПДР, виявлено факт підроблення посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого 09.11.2022 ТСЦ 0541.

28.10.2023 в ході огляду місця події- узбіччя автодороги «Гадяч-Опішня» поблизу повороту до с.Велика Павлівка, Полтавського району, Полтавської області, водій автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_2 , гр-н ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , на законну вимогу працівників поліції надав посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на його ім`я, 09.11.2022 ТСЦ 0541, з відкритою категорією «В». В ході огляду дане посвідчення водія оглянуто, поміщено до поліетиленового пакунку, опечатано паперовою биркою та вилучено до ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, для проведення експертизи.

Постановою від 28.10.2023 посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 09.11.2022 ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з відкритою категорією «В», визнано речовим доказом.

30.10.2023 прокурор Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області з клопотанням про арешт вищезазначеного майна, мотивуючи клопотання тим, що вилучене в ході огляду місця події майно є тимчасово вилученим, на яке, у відповідності до ч.5 ст.171 КПК України потрібно накласти арешт з метою його подальшого використання під час проведення експертних досліджень та слідчих дій, унеможливлення втрати слідів злочину.

31.10.2023 слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000266 від 28.10.2023, оскільки вважає, що клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна подано з пропуском процесуального строку.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки ч.5 ст.171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів провадження вбачається, що огляд та вилучення майна відбулось 28.10.2023 (субота): огляд розпочато о 12-45 год. та закінчено о 13-40 год., а вже 30.10.2023 (понеділок) прокурор звернувся з відповідним клопотанням до суду, яке було зареєстроване канцелярією 30.10.2023 о 14 год. 58 хв. та при цьому не містить вхідного штампу місцевого суду з зазначенням дати та часу його надходження, а отже дата та час здійснення автоматизованого розподілу судової справи не може слугувати єдиним підтвердженням, що клопотання подане прокурором з порушенням строку.

З огляду на викладене, порушень строків звернення з клопотанням про арешт майна прокурором допущено не було.

Водночас, під час апеляційного перегляду встановлено наявність достатніх підстав вважати, що вилучене в ході огляду посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 09.11.2022 ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_7 , відповідає критеріям, передбаченим ст. 170 КПК України і є речовим доказом.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що прокурором в судовому засідання належним чином доведено, що вилучене майно має суттєве значення для з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

На підставі викладених вище обставин, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, а апеляційна скарга прокурора -задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вказане вище майно з метою забезпечення його збереження та для проведення в подальшому експертних досліджень.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 31 жовтня 2023 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити та накласти арешт на майно вилучене 28 жовтня 2023 року в ході огляду місця події- узбіччя автодороги «Гадяч-Опішня» поблизу повороту до с.Велика Павлівка, Полтавського району, Полтавської області, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 09.11.2022 ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з відкритою категорією «В».

Місцем зберігання посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане 09.11.2022 ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , з відкритою категорією «В», яке вилучене 28.10.2023 в ході огляду місця події- узбіччя автодороги «Гадяч-Опішня», поблизу повороту до с.Велика Павлівка, Полтавського району, Полтавської області визначити матеріали кримінального провадження № 0000266 від 28.10.2023.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4