В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2023 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцьк, громадянина України, українця, неодруженого, з повною середньою освітою, працюючого кур`єром, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних та психотропних засобів, без мети збуту, в порушення вимог Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» від 15 лютого 1995 року та Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, 30.07.2023, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, придбав, шляхом знахідки поліетиленовий зіп-пакет із порошкоподібною речовиною світло-бежевого кольору та усвідомлюючи те, що вказана речовина є психотропною, поклав таку у належну йому сумку та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.

01.08.2023, близько 00 годин 45 хвилин ОСОБА_4 , який перебував за адресою: м. Львів, площа Музейна, 1, було зупинено працівниками Національної поліції України та виявлено у нього поліетиленовий зіп-пакет із невідомою порошкоподібною речовиною світло-бежевого кольору, поясну сумку із залишками речовини світло-бежевого кольору та паперовий згорток із речовиною світло-бежевого кольору невідомого походження, які ОСОБА_4 видав добровільно.

У складі вилучених у ОСОБА_4 порошкоподібній речовині світло-бежевого кольору, яка міститься у полімерному пакеті, у її залишках, які містяться у паперовому згортку та у відділі полімерної сумки чорного кольору, виявлено амфетамін, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою 1,6763 грам, що становить великі розміри.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю. Надав покази, які в повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказав, що у обвинувальному акті вірно відображено те, що 30.07.2023 він знайшов поліетиленовий зіп-пакет із порошкоподібною речовиною світло-бежевого кольору та розуміючи, що вказана речовина є психотропною, поклав її у свою сумку та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту. В подальшому, 01.08.2023, близько 00 годин 45 хвилин за адресою: м. Львів, площа Музейна, 1, його було зупинено працівниками Національної поліції України та виявлено цей зіп-пакет, сумку та паперовий згорток із речовиною світло-бежевого кольору, які він видав добровільно.

У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку. Просить вибачення за свою протиправну поведінку, а також просить суворо не карати та надати йому можливість стати на шлях виправлення.

Незважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина також підтверджується наступними нижченаведеними, дослідженими та перевіреними у судовому засіданні доказами.

Протоколом огляду місця події від 01.08.2023 з фототаблицею, з якого вбачається, що під час проведення огляду у ОСОБА_4 , який перебував за адресою: м. Львів, площа Музейна, 1, було виявлено поліетиленовий зіп-пакет із невідомою порошкоподібною речовиною світло-бежевого кольору, поясну сумку із залишками речовини світло-бежевого кольору та паперовий згорток із речовиною світло-бежевого кольору невідомого походження.

Протоколом огляду предмету від 02.08.2023, з якого вбачається, що під час його проведення оглянуто поліетиленовий зіп-пакет із невідомою порошкоподібною речовиною та поясну сумку із залишками речовини білого кольору.

Висновком експерта від 28.08.2023 №СЕ-19/114-23/14772-НЗПРАП, відповідно до якого у порошкоподібній речовині світло-бежевого кольору, яка міститься у полімерному пакеті, у її залишках, які містяться у паперовому згортку та у відділі полімерної сумки чорного кольору, виявлено амфетамін, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, масою 1,6763 грам,

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, надані останнім безпосередньо у судовому засіданні, у присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, у великих розмірах, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження у їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер, спосіб, стадію та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного.

Також, суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, перебуває на обліку у лікаря психіатра.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №№1118 від 12.10.2023, ОСОБА_4 на даний час виявляє ознаки зміни особистості після перенесеної психічної хвороби, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не рекомендовано.

Пом`якшуючою покарання ОСОБА_4 обставиною суд визнає щире каяття обвинуваченого. Так, в ході судового розгляду обвинувачений надав у судовому засіданні визнавальні покази та засудив свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу. При цьому, оцінюючи питання наявності пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин, суд виходить з того, що системне тлумачення законодавства та судової практики вказує на те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання, що має місце у даному випадку.

Обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому, суд враховує положення ч.ч. 1,2 ст.50 КК України, згідно яких, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги наведене, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Також, визначаючи обвинуваченому вид і розмір покарання, суд виходить з того, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Крім того, суд враховує те, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

Частина 2 ст. 61 Конституції України визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Системний аналіз та юридичний зміст положень ч.2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа.

При розгляді даного кримінального провадження суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. В свою чергу, справедливість це одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Також, виходячи із цілей та принципів права, справедливості й достатності обраного покарання, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, вищенаведені обставини справи, зокрема пом`якшуючу обставину, суд приходить до висновку, що виправлення засудженого можливе без відбування покарання, і відповідно до ст. 75 КК України, вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, адже наведене сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами засудженого та інтересами держави і суспільства, і буде достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 04.08.2023 на вилучене в ході проведення огляду місця події майно, після набрання вироком законної сили, слід скасувати.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі за проведення у справі експертизи у сумі 1912,00 грн. слід стягнути із засудженого в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та призначити йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Арешт накладений у межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 04.08.2023 року на вилучене в ході огляду місця події 02 серпня 2023 майно, а саме поясну сумку чорного кольору з емблемою «SAVASTON; Perun Company» та зіп-пакет безбарвного кольору з порошкоподібною речовиною, після набрання вироком законної сили, скасувати.

Речові докази, після набрання вироком законної сили:

-поясну сумку чорного кольору з емблемою «SAVASTON; Perun Company» повернути ОСОБА_4 ;

-зіп-пакет безбарвного кольору з порошкоподібною речовиною - знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення по справі експертиз у розмірі 1912 гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1