ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2918/23 Справа № 183/2386/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

законного представника ОСОБА_8

особа, щодо якої застосовано примусові

заходи медичного характеру ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 5 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року було задоволено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000821 від 17 листопада 2022 року відносно ОСОБА_9 , за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України задовольнити.

Застосовано до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради (м. Дніпро, вул. Бєхтєрєва, 1) зі звичайним наглядом.

Продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у виді поміщення до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради до набрання ухвалою законної сили.

Як встановлено судом, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2022 року № 46 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_9 призначено на посаду номера обслуги 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 і вважати таким, що приступив з 02 березня 2022 року до виконання у військовій частині НОМЕР_1 службових обов`язків відповідно до займаної посади.

Солдат ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про Оборону України» у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Однак, 27 червня 2022 року, солдат ОСОБА_9 , не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, виписався з Центральної районної лікарні м. Барвінкове Харківської області, де перебував на лікуванні з 30 квітня 2022 року, та не прибув вчасно на службу без поважних причин до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

01 грудня 2022 року солдата ОСОБА_9 було затримано за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 , внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 27 червня 2022 року, солдат ОСОБА_9 не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 01 грудня 2022 року.

Це суспільно небезпечне діяння, вчинене ОСОБА_9 , органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України.

27 лютого 2023 року на розгляд Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області від прокурора Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону надійшло клопотання про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Висновком судово-психіатричної експертизи №20 від 11 січня 2023 року, проведеною Дніпропетровською філією судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» судово-психіатричної експертизи встановлено, що ОСОБА_9 в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, страждав і в теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної. Зазначене хронічне психічне захворювання позбавляло ОСОБА_9 , можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння.

За своїм психічним станом ОСОБА_9 у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року про застосування примусових заходів медичного характеру скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в застосування примусових заходів медичного характеру та закрити кримінальне провадження, у зв`язку із недоведеністю, що ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України. Свої вимоги захисник мотивує тим, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України не була доведена органом досудового розслідування належними та допустимими доказами.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Особа, щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру підтримав позицію свого захисника.

Законний представник вирішення питання щодо апеляційної скарги захисника залишив на розсуд суду.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_9 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження письмові докази, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17 листопада 2022 року №0000821, відповідно до якого 27 червня 2022 року номер обслуги 2 мінометного взводу 1 мінометної батареї 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_9 , з метою ухилитися від військової служби, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 , та до теперішнього часу до місця служби не повертався (а.п.45); витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02 березня 2022 року №46 про зарахування молодшого сержанта військової служби по мобілізації ОСОБА_9 до списків особового складу частини на всі види забезпечення (а.п. 48); направлення на стаціонарне лікування, обстеження, консультацію у в/ч № НОМЕР_2 від 30 квітня 2022 року, відповідно до якого ОСОБА_9 був направлений на лікування; акт службового розслідування заступником командира 1 механізованого батальйону з морально психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 від 31 липня 2022 року майора ОСОБА_11 за фактом нез`явлення на службу без поважних причин в умовах воєнного стану військовослужбовцем по мобілізації молодшим сержантом ОСОБА_9 ; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 20 грудня 2022 року відповідно до якого слідчому було надано доступ до медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_9 №009214, п`ять історій хвороб №№3249, 3423, 76, 2958, 1004.

А також, на покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та висновок судово-психіатричного експерта №20 від 11 січня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_9 в період часу, що відноситься до інкримінованого діяння, страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищенаведені докази та покази свідків, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що солдат ОСОБА_9 дійсно 27 червня 2022 року не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_1 в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 01 грудня 2022 року, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України.

Водночас, захисник особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру в своїй апеляційній скарзі не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Зокрема, сторона захисту посилається на наявність в матеріалах кримінального провадження висновку судово-психіатричного експерта №20 від 11 січня 2023 року, відповідно до якого ОСОБА_9 в період часу, що відноситься до інкримінованого діяння, страждав і в даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, а відтак, взагалі не пригодний до військової служби, що виключає в його діях склад кримінального правопорушення, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги захисника, виходячи з наступного.

Так, відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричного експерта №20 від 11 січня 2023 року, ОСОБА_9 перебуває в реєстрі у лікаря-психіатра з діагнозом Органічний афективний розлад з 2015 року. У період з 2016 року по 2017 року ОСОБА_9 проходив строкову службу. Після закінчення служби працював помічником машиніста, машиністом тепловозу, слюсарем-сантехніком на металургійному комбінаті. В лютому 2022 року ОСОБА_15 згідно Указу Президента України №69/2022 Про загальну мобілізацію від 24 лютого 2022 року був призваний до лав ЗСУ та направлений у в/ч НОМЕР_3 .

При цьому, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 лютого 2022 року, виданої на підставі Наказу МОУ №402 від 14 серпня 2008 року, вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пройшов повний медичний огляд, в тому числі було прийнято до уваги перебування ОСОБА_9 з 2015 року на обліку у лікаря психіатра, будь-яких вад здоров`я, які б заважали йому нести службу ВЛК не встановлено, у зв`язку із чим ОСОБА_9 був визнаний придатним до військової служби та відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02 березня 2022 року №46 направлений для проходження служби.

Тобто, відповідно до вказаної медичної документації та даних про особу ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до висновку, що перебування ОСОБА_9 в реєстрі у лікаря-психіатра з діагнозом Органічний афективний розлад з 2015 року та наявність висновку судово-психіатричного експерта №20 від 11 січня 2023 року, яким у ОСОБА_9 на момент вчинення кримінального правопорушення, встановлено наявність хронічного психічного захворювання у формі шизофренії параноїдної не дають правових підстав для виключення з його дій складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки останній, незважаючи на своє психічне захворювання, був визнаний придатним до військової служби ВЛК, в період 2016 року по 2017 року проходив службу за контрактом, що було підтверджено і самим ОСОБА_9 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а відтак на обґрунтованих підставах був призваний до військової служби в умовах воєнного стану, мав підпорядковуватись правилам несення служби і зобов`язаний був, як солдат, повернутись до військової частини після проходження лікування, чого не зробив, поважних підстав своєчасної неявки на службу не пояснив, був затриманий вдома, що підтверджує в його діях наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Таким чином, враховуючи, що при постановленні ухвали та застосування примусових заходів медичного характеру судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами та показами свідків, колегія суддів вважає, що правові підстави для скасування ухвали суду та відмови у задоволенні клопотання щодо застосування примусових заходів медичного характеру, відсутні.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2023 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 5 ст. 407 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4