Справа № 950/1752/23
Номер провадження 1-кп/950/202/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2023 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лебедин кримінальне провадження № 0000120 про обвинувачення

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Лебедина, громадянки України, не заміжня, освіта середня, що не працює, що зареєстрована та фактично проживає - АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України

з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

В Лебединському районному суді перебуває на розгляді зазначене кримінальне провадження.

Відповідно до ухвали Сумського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року ухвалу Лебединського районного суду Сумської області від 02.08.2023 відносно ОСОБА_3 ухвалено скасувати та постановити нову ухвалу. Відмовити в задоволенні клопотання начальнику Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 . Застосувати обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 . Встановити строк дії ухвали до 29.09.2023 включно.

У судовому засіданні прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив продовжити ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, мотивуючи це тим, що органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 29.04.2023 близько 22 год. 20 хв. перебували у квартирі АДРЕСА_2 . В цей час між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка, в ході якої ОСОБА_3 діючи умисно, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_6 , схопила в руку з столу ніж та завдала ним чотири удари в життєво важливі органи ОСОБА_6 , з яких два в ліву та праву частину грудної клітини, один в живіт, один в плече. Внаслідок зазначених дій потерпілому спричинено тілесні ушкодження у вигляді відкритих колото-різаних ран грудної клітки з обох сторін, двобічний травматичний шок, пневмогемоторакс. Прокурор вказує на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років; незаконно вплинути на потерпілого та свідків з метою зміни їх свідчень.

Захисник проти задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечив, мотивуючи це тим, що ризики, зазначені у клопотанні не доведені, звернув увагу суду на заяву потерпілого про відсутність претензій.

Обвинувачена в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечила підтримала думку захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно ч. 2 ст. 331 КПК, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, а згідно ч. 3 цієї статті за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 4 ст. 199 (глава 18) КПК, суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відповідно ч. 5 цієї статті зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини (які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою), які зазначені у ч. 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 переданий до суду в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, то вона згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченої і користується відповідними правами.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому суд не уповноважений надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи навпаки невинуватості ОСОБА_3 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого їй обвинувачення, правильності кваліфікації її дій, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) подальшого тримання під вартою обвинуваченої для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачена обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Заслуговують на увагу доводи сторони захисту про те, що прокурор не зазначив, які саме обставини об`єктивно свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_3 більш м`яких запобіжних заходів, ніж цілодобовий домашній арешт, внаслідок якого ОСОБА_3 буде позбавлена засобів для існування, для запобігання зазначеним ризикам, оскільки питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, так як потреба позбавлення волі не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги виключно тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими КПК пов`язує застосування такого запобіжного заходу та підстави для його неодноразового продовження.

Ризик переховування від правосуддя також не можна вимірювати тільки залежно від суворості можливого покарання, оскільки він визначається з урахуванням ряду інших релевантних чинників, що можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від суду, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тривалого тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 29.03.2016 у справі «Беда проти Швейцарії» (Bedat v. Switzerland), заява № 56925/08). При цьому необхідно враховувати характер обвинувачуваної, її моральні якості, наявність коштів та інформації про те, що обвинувачена раніше ухилялась від суду тощо. Ці обставини, виходячи із ситуації кримінального провадження, повинні виправдовувати висновок суду про наявність постійної небезпеки того, що обвинувачена переховуватиметься.

Суд ураховує те, що ОСОБА_3 була затримана в порядку ст. 208 КПК 30.04.2023 о 10:40 і ухвалою слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 02.05.2023 відносно неї був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 26.06.2023 без визначення розміру застави, який в подальшому неодноразового продовжувався, тобто вона перебувала під вартою майже п`ять місяців. Після звільнення з під варти вона з`явилася до Лебединського районного суду Сумської області, та виконує процесуальні обов`язки належним чином.

Також відповідно до ухвали Сумського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року встановлено, що в ході апеляційного розгляду прокурором не було надано колегії суддів будь-яких належних, достовірних та допустимих доказів про наявність у сторони обвинувачення інформації про негативну поведінку ОСОБА_3 , у тому числі впливу на потерпілого чи свідків, під час перебування останньої під вартою в СІЗО. Таких доказів прокурорм не було надано і під час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. За таких обставин суд знаходить цей ризик не доведеним прокурором та таким який базується на припущеннях можливої ймовірності таких дій з боку ОСОБА_3 .

Враховуючи наявність ризиків, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, її особу, майновий та сімейний стан, наявність місця проживання, обставин тривалого застосування до неї найбільш суворого запобіжного заходу, фактичні обставини самого кримінального правопорушення, а також її поведінку під час розгляду справи в суді після звільнення з під варти, суддів вважає, що домашній арешт із забороною залишати житло цілодобово позбавить ОСОБА_3 засобів для існування та самообслуговування.

За таких обставин суд доходить висновку, що запобіжний засіб у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на ОСОБА_3 обов`язку не спілкуватись з потерпілим ОСОБА_6 та свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 під час судового розгляду кримінального провадження по суті та запобігти можливим ризикам.

За таких обставин суд доходить до висновку про необхідність відмовити начальнику Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури в задоволенні його клопотання про продовження строку цілодобового домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_3 та застосувати відносно останньої запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покладення обов`язків згідно ч. 5 ст. 194 КПК.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 179, 194, 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити в задоволенні клопотання начальнику Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 про продовження строку запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту обвинуваченій ОСОБА_3 .

Застосувати обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання

Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язки:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому вона постійно проживає ( АДРЕСА_1 ) без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

Роз`яснити обвинуваченій, що в разі невиконання покладених на неї обов`язків до неї можуть бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімумів для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_4 .

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу особистого зобов`язання, вручити обвинуваченій негайно після її оголошення.

На ухвалу прокурором може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення, а іншими особами з дня отримання копії ухвали безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_11