УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року

м. Київ

Справа № 185/8154/21

Провадження № 51-5926 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі положень ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 50 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_5 14 613 грн витрат на придбання ліків, 27 000 грн витрат на лікування та 7500 грн моральної шкоди. Вирішені питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком ОСОБА_4 25 січня 2021 року, приблизно о 07.10 год., перебуваючи за кермом технічно справного автобуса марки «ТАТА», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить АТП «Совтур», здійснював перевезення пасажирів по маршруту № 5 та, знаходячись по вул. Дніпровській, 73-А у місті Павлограді Дніпропетровської області, поблизу АЗС «Укрнафта», здійснював висадку-посадку пасажирів в кармані зупинки транспортних засобів.

Перед початком руху ОСОБА_4 усупереч вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки руху, автоматично зачинив двері, між якими залишилась затиснутою права рука потерпілої ОСОБА_5 , та поновив рух.

В ході руху ОСОБА_5 довелося силою висмикнути руку з салону автобусу. Надалі під час руху автобусу ОСОБА_5 , не втримавшись на ногах, впала, й водій ОСОБА_4 допустив наїзд правим заднім колесом автобусу на ліву ногу потерпілої. Внаслідок ДТП ОСОБА_5 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 було залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і закрити кримінальне провадження або пом`якшити призначене йому покарання. Крім цього, за змістом касаційної скарги засуджений посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Зокрема, засуджений зазначає, що про факт наїзду на потерпілу вказує лише вона, хоча в автобусі було багато людей, а сам ОСОБА_4 заперечує такий наїзд. Як на доказ суд першої інстанції послався на відеозапис події, на якому не було видно, чи дійсно відбувся наїзд на потерпілу.

Також вважає, що судом не надано оцінку тому, що чобіт, який був на потерпілій в момент наїзду, було надано слідчому лише 03 березня 2021 року, й він був чистим, в той час як на вулиці в момент ДТП був дощ.

Крім цього, засуджений у касаційній скарзі просить пом`якшити призначене йому покарання без конкретизації меж такого пом`якшення та його підстав.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів вбачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.

Крім цього, касаційний суд не може втручатися в аспекти оцінки судами нижчих інстанцій дослідженої ними сукупності належних, допустимих і достовірних доказів на предмет підтвердження чи не підтвердження ними обставин, які підлягають доказуванню в провадженні. Таку оцінку кожен суд здійснює незалежно і самостійно шляхом формування власного внутрішнього переконання як щодо кожної з обставин, які підлягають доказуванню, так і стосовно винуватості особи у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в цілому.

Однак всупереч наведеним положенням процесуального закону, доводи касаційної скарги засудженого фактично зводяться до посилань на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Тому колегія суддів касаційного суду відхиляє доводи касаційної скарги засудженого щодо неправильної, на його думку, оцінки судами досліджених доказів за відсутності конкретних доводів щодо неналежності, недопустимості чи недостовірності окремих досліджених судом доказів.

Вирішуючи питання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, суд як на докази послався на показання засудженого ОСОБА_4 , який заперечив факт ДТП; на покази потерпілої ОСОБА_5 , представника цивільного відповідача ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 щодо відомих їм обставин дорожньо-транспортної пригоди; на рапорт поліцейського, відповідно до якого із служби 102 надійшло повідомлення від ОСОБА_5 про ДТП 25.01.2021 року; на довідку з КНП «Павлоградська лікарня інтенсивного лікування», відповідно до якої ОСОБА_5 була доставлена машиною швидкої допомоги до цілодобового травматологічного пункту 25.01.2021 року о 07.45 год; на протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.01.2021 року зі схемою до нього та фототаблицею; на протокол огляду автобусу від 25.01.2021 року та фототаблицею до нього; на довідку КП «Обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», відповідно до якої 25.01.2021 року о 07.11 год. з номеру НОМЕР_2 водій маршрутки здійснив виклик швидкої допомоги до ОСОБА_5 з приводу дорожньо-транспортної пригоди; на висновок щодо результатів медичного огляду, відповідно до якого ОСОБА_4 був тверезий; на протокол огляду від 03.03.2021року, відповідно до якого було оглянуто жіночі чоботи, а саме лівий, який знаходився на потерпілій під час ДТП й на якому збереглись характерні сліди; на висновок експертизи № СЕ-19/104-21/7374-ТР від 04.03.2021 року, відповідно до якого на чоботі наявні пошкодження у вигляді тертя, які утворені в результаті площинного тертя зовнішнього боку по твердій поверхні, що має рельєфну виступаючу структуру; на виписку з історії хвороби № 231, відповідно до якої 25.01.2021 року ОСОБА_5 отримала рану скальповану лівої гомілки; на фотознімки з ушкодженням лівої гомілки потерпілої ОСОБА_5 ; на висновок експерта № 101 від 05.04.2021 року, відповідно до якого виявлене у ОСОБА_5 тілесне ушкодження утворилося від дії тупих твердих предметів (предмету), які діяли за ударно-здавлюючим механізмом, і відноситься до ушкоджень середньої тяжкості; на дані протоколу проведення слідчого експерименту від 19.07.2021року з потерпілою; на відеозапис з камер спостереження; на висновок експерта № 240-Д від 20.07.2021 року, відповідно до якого не виключена можливість утворення у потерпілої тілесних ушкоджень за обставин та умов, на які вона вказує в ході проведення слідчого експерименту; на висновок експерта № СЕ-19/104-21/26540-ІТ від 27.08.2021 року, відповідно до якого дії водія автобуса ОСОБА_4 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП.

Суд першої інстанції, з чим погодився й апеляційний суд, оцінивши досліджені докази, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України.

Щодо тверджень засудженого про суворість призначеного йому покарання, колегія суддів касаційного суду вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання ґрунтується на указаних вимогах закону.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до нетяжких злочинів; дані про особу винного,який працює, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, характеризується позитивно. Суд також врахував думку потерпілої, яка наполягала на позбавленні волі обвинуваченого та позбавленні права керувати транспортними засобами. Судом не було встановлено обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, проаналізувавши та надавши оцінку указаним обставинам, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. При цьому суд умотивовано звільнив його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки на підставі положень ст. 75 КК України.

Колегія суддів убачає, що покарання ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог закону, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості.

Дніпровський апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 й обґрунтовано залишив її без задоволення, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2022 року - без зміни. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 28 червня 2023 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3