П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2023 року

м. Київ

справа №444/3383/19

провадження №51-1515км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 10 серпня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Львова, який зареєстрований в АДРЕСА_1 та проживає в АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК, і

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 10 серпня 2020 рокуОСОБА_7 визнано винуватим та призначено покарання за ч. 1 ст. 135 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено інші питання, визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року вирок місцевого суду залишено без змін.

Суди попередніх інстанцій визнали винуватим ОСОБА_7 у тому, що він 03 жовтня 2019 року приблизно о 08:20, перебуваючи під впливом лікарських препаратів та керуючи автомобілем марки «Опель Вектра» з реєстраційним номером НОМЕР_1 по автодорозі «Львів-Рава-Руська» в районі 7км+900м, що у Жовківському районі, грубо порушив вимоги п. п. 1.2, 1.5, 1.10, 2. 3, 2.9, 10.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, здійснив зіткнення з автопоїздом в складі тягача «Рено Магнум» з д.н.з. НОМЕР_2 та напівпричепом марки «Трайлор» з д.н.з. НОМЕР_3 , наїхав на пішохода ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння. В подальшому ОСОБА_7 не залишився на місці ДТП, не вжив заходів для надання медичної допомоги та залишив ОСОБА_8 без допомоги.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник стверджує про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості та просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування касаційних вимог захисник вказує, що перебування засудженого на момент ДТП під дією лікарських препаратів не доведено. Зазначає, що під час призначення покарання судами не враховано обставин вчинення кримінальних правопорушень, щире каяття ОСОБА_7 , активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, часткове відшкодування шкоди, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність на утриманні малолітніх дітей та заняття волонтерською діяльністю. Вважає неправильним призначення засудженому додаткового покарання, оскільки на момент вчинення ДТП останній не отримував посвідчення водія.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор заперечив касаційну скаргу та просив відмовити у її задоволенні.

Захисник надіслав до касаційного суду заяву, в якій просив проводити касаційний розгляд за його відсутності, а касаційну скаргу - задовольнити.

У письмових поясненнях потерпілий просив проводити касаційний розгляд кримінального провадження за його відсутності, залишити без зміни оскаржувані судові рішення щодо ОСОБА_7 , а у задоволенні касаційної скарги останнього - відмовити.

Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.

Мотиви суду

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновки судів попередніх інстанцій щодо правильності кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286 КК та його винуватості у вчиненні цих кримінальних правопорушень у касаційній скарзі не оскаржуються.

Доводи касаційної скарги захисника зводяться до незгоди із призначеним ОСОБА_7 остаточним покаранням через його суворість.

Колегія суддів не погоджується з наведеними аргументами з огляду на таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Суд визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні двох кримінальних правопорушень, а саме - за ч. 1 ст. 135 КК у завідомому залишенні без допомоги потерпілого, якого він сам поставив у небезпечний для життя стан та за ч. 2 ст. 286 КК у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції під час призначення покарання ОСОБА_7 за вказані кримінальні правопорушення суд врахував ступінь їхньої тяжкості (за ч. 1 ст. 135 КК є нетяжким злочином, а за ч. 2 ст. 286 КК є тяжким злочином), наслідки та обставини їх вчинення (порушення низки Правил дорожнього руху України, залишення місця ДТП, а потерпілого - без допомоги), особу винного - його вік, сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем проживання, який визнав вину, намагався відшкодувати шкоду, є батьком малолітньої дитини, має наркологічне захворювання, від якого лікується, а також те, що в матеріалах справи немає доказів про відсутність у нього права керувати транспортними засобами.

Обставин, які б пом`якшували покарання, встановлено не було.

Обтяжуючою покарання обставиною було визнано вчинення кримінальних правопорушень у стані, викликаному вживанням одурманюючих речовин, що підтверджується дослідженою місцевим судом копією висновку щодо результатів медичного огляду ОСОБА_7 від 03 жовтня 2019 року, згідно з якою останній перебував під дією транквілізатора Трускал (а. с. 115, Т. 1). При цьому у власноручно написаній заяві від 03 жовтня 2019 року засуджений відмовився від здачі крові після вчиненого ДТП (а. с. 116, Т. 1).

Окрім цього, в місцевому суді засуджений повідомляв, що в день події він приймав психотропний препарат для заспокоєння, а свідок ОСОБА_9 вказувала, що до неї звернулися працівники ДАІ для освідування ОСОБА_7 , який під час прийому повідомив їй, що приймав Трускал. Цей засіб має снодійний ефект, знижує увагу та швидкість реакції. Під дією цього препарату не можна керувати транспортним засобом.

Інформація щодо часткового відшкодування шкоди була відома місцевому суду, який досліджував з цього приводу відповідні докази, зокрема клопотання та заяву захисника ОСОБА_10 (а. с. 170, 183, Т. 1).

Сукупність вказаних відомостей стала підставою для висновку суду першої інстанції про те, що виправлення та перевиховання засудженого неможливе без реального відбування покарання, а тому йому необхідно обрати основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкцій статей, за якими кваліфіковано його дії з призначенням додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК.

Санкція ч. 1 ст. 135 КК передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до 2 років або позбавлення волі на такий самий строк, а санкція ч. 2 ст. 286 КК - позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Під час вибору розміру покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 135 КК було визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, тобто у межах нижчої межі вказаної санкції, а за ч. 2 ст. 286 КК йому призначено основне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, яке є наближеним до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 286 КК.

Також суд першої інстанції в ході призначення ОСОБА_7 остаточного основного покарання обрав найбільш сприятливий спосіб складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, а саме - шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Відтак колегія суддів Верховного Суду вважає, що призначене засудженому остаточне основне покарання є достатнім та необхідним для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо твердження сторони захисту про безпідставне призначення засудженому додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК, оскільки ОСОБА_7 не отримував посвідчення водія Суд зазначає таке.

Згідно з позицією об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 КК, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.

Відтак Суд вважає, що призначення засудженому додаткового покарання за ч. 2 ст. 286 КК відповідає принципу справедливості та слугує індивідуалізацією призначеного йому покарання.

Таким чином, за результатами касаційної перевірки колегія суддів доходить висновку про відсутність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи невідповідності призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого у зв`язку з чим оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни. Вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала суду апеляційної інстанції - вимогам ст. 419 КПК.

Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 10 серпня 2020 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3