Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/6188/23
У Х В А Л А

20.10.2023 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про повернення майна у кримінальному провадженні №0000611,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд слідчого судді передано вказане клопотання.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим СВ відділення поліції №1 Берегівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за №0000611 за ч.1 ст.240 КК України. 20 вересня 2023 року ухвалою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області (справа №299/6188/23) частково задоволено клопотання прокурора про арешт майна та вирішено накласти арешт на автомобіль марки «Камаз» моделі 55111, оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , та який перебуває у безпосередньому володінні ОСОБА_4 , та на екскаватор марки «ХС MG Europa», ЯКИЙ перебуває у безпосередньому володінні ОСОБА_3 . Розгляд клопотання слідчого було проведено без повідомлення і виклику третьої особи, власника майна.

В мотивувальній частині рішення суд вказав на те, що необхідність позбавлення третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, прав користування транспортним засобом та екскаватором не доведено, оскільки не наведено обставин, які б свідчили про те, що відповідне майно не може бути збережено як речові докази при користуванні ним.

На даний час автомобіль марки «Камаз» моделі 55111, оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , та який перебуває у безпосередньому володінні ОСОБА_4 , та екскаватор марки «ХС MG Europa», ЯКИЙ перебуває у безпосередньому володінні ОСОБА_3 , перебувають на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області та не повернуті володільцям. Тому заявники просять зобов`язати слідчого повернути арештовані транспортні засоби на відповідальне зберігання їх законним володільцям.

Заявники клопотали про розгляд клопотання без їх участі, в судове засідання не з`явилися.

Слідчий ОСОБА_6 подав до суду письмову заяву, у якій просив провести розгляд клопотання без його участі.

Прокурор подав письмову заяву, у якій просив розглядати клопотання без його участі.

Вивчивши зміст клопотання та дослідивши додані письмові докази, слідчий суддя вирішив наступне.

Встановлено, що у рамках кримінального провадження №0000611 20 вересня 2023 року ухвалою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області (справа №299/6188/23) частково задоволено клопотання прокурора про арешт майна та вирішено накласти арешт на автомобіль марки «Камаз» моделі 55111, оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , та який перебуває у безпосередньому володінні ОСОБА_4 , та на екскаватор марки «ХС MG Europa», ЯКИЙ перебуває у безпосередньому володінні ОСОБА_3 . Розгляд клопотання слідчого було проведено без повідомлення і виклику третьої особи, власника майна.

В мотивувальній частині рішення суд вказав на те, що необхідність позбавлення третіх осіб, щодо майна яких вирішується питання про арешт, прав користування транспортним засобом та екскаватором не доведено, оскільки не наведено обставин, які б свідчили про те, що відповідне майно не може бути збережено як речові докази при користуванні ним.

Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За статтею 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії ( Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Обмеження в одній із складових права власності на необмежений час (права розпорядження річчю), порушує на думку суду принцип правової визначеності та право власності володільця майна, яке гарантується ЦК України. Конституцією України, ст. 1 Протокола N 1 до Европейської Конвенції з прав людини.

На необхідність дотримання принципу правової визначеності вказував Европейський Суд у справі Кавка проти Польщі (Kawka v. Poland, рішення суду від 9 січня 2001 р. п. 49, зазначивши, що: "важливим є чітке визначення умов обмеження свободи відповідно до внутрішнього права, та щоб право як таке було передбачуваним у своєму застосуванні...." \

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки арешт накладено з метою збереження речових доказів, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, кримінальне провадження не завершено, тому арешт накладено правомірно. Разом із тим, заявники обґрунтували наявність законних підстав для передання арештованого майна на зберігання заявникам, як законним володільцям, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання застосованого заходу забезпечення кримінального провадження та такий спосіб арешту не буде перешкодою проведенню слідчих дій.

Так, відповідно до ст.6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Разом із тим, вимога клопотання про зобов`язання слідчого вчинити певні дії на задоволення інтересів заявників задоволенню не підлягає, оскільки слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Слідчий суддя уповноважений прийняти рішення про зобов`язання слідчого вчинити певну дію виключно за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування в порядку ст.ст.303-307 КПК України.

Тому клопотання у цій частині задоволенню не підлягає.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання в частині передачі арештованих речових доказів на відповідальне зберігання, слідчий суддя враховує, що такий спосіб арешту було застосовано слідчим суддею при вирішенні питання про накладення арешту на майно Ухвалою від 20.09.2023: із забороною відчуження та розпорядження, та без заборони користування та фактичного володіння. Проте, не прийнято рішення про повернення тимчасово вилученого майна законним володільцям.

Керуючись ст.ст.173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0000611 від 14.09.2023 передати на відповідальне зберігання транспортні засоби, які знаходяться на арештмайданчику відділення поліції Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області:

автомобіль марки «Камаз» моделі 55111, оранжевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , - законному володільцю ОСОБА_4

екскаватор марки «ХС MG Europa» - законному володільцю ОСОБА_3 .

У задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1