КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 05 грудня 2023 рокуапеляційну скаргу з доповненнями та уточненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представників

власників майна адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002086 від 14.09.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями та уточненнями, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт, з забороною відчуження та користування на майно, вилучене 26.09.2023 в ході проведення обшуку приміщень автозаправної станції ТОВ «Міжнародний валютний фонд «Атлантик-СІТІ», розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :90:106:0005 за адресою: м. Київ, вул. Тепловозна, буд. 22 - А, а саме:

- жорсткий диск HITACHI DEKSIAR, model: HD7722520DLA380;

- жорсткий диск SUMSUNG, model: STV500DM005;

- мобільний телефон марки «Fly» з imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 ;

-мобільний телефон марки «iPhone», моделі А1332ЕМС380А з imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 ;

-металевий резервуар газу із заводським номером 40738, 2012 року випуску, ємністю 4850 літрів;

-металевий резервуар газу із заводським номером 40731, 2012 року випуску, ємністю 4850 літрів;

- металевий резервуар газу із заводським номером 6763, 2015 року випуску, ємністю 10000 літрів;

-металевий резервуар для бензину А95 із заводським номером 5877, 1989 року випуску, ємністю 10000 літрів;

-металевий резервуар для дизельного палива із заводським номером 833, 1989 року випуску, ємністю 10000 літрів;

- колонку для видачі палива «ГЕРКОН», зав. № 1304, 2019 року випуску;

- автозаправна колонку, що під`єднана до резервуару з дизельним паливом без ідентифікаційних ознак з одним гумовим рукавом;

- три автозаправні колонки для газу, без ідентифікуючих ознак, кожна з двома гумовими рукавами.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, через невідповідність висновків суду, фактичним обставинам провадження, неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що під час обшуку встановлено, що ТОВ «Міжнародний валютний фонд «Атлантик - СІТІ» займається господарською діяльністю без відповідної ліцензії.

Крім того, відповідно до наданої працівником ТОВ «Міжнародний валютний фонд «Атлантик - СІТІ» дозволу № 51.21.32 встановлено, що дана юридична особа експлуатує обладнання, на яке не має відповідного дозволу, чим порушують вимоги законодавства.

Слідчим суддею не враховано наявність ризиків, що службові особи вказаного товариства усвідомлюючи факт притягнення до кримінальної відповідальності можуть здійснити приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення представників власника майна та власника майна, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 вересня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002086, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У клопотанні прокурора зазначено, що в період з 20.10.2021 по 25.07.2022 невстановлені особи, діючи шляхом шахрайства, а саме без згоди власника частки у статутному капіталі ТОВ «Лівий Берег 2» ОСОБА_10 , здійснили незаконну реалізацію об`єктів нерухомого майна: нежитлової будівлі літера «Б» загальною площею 25,2 кв.м. за адесою: АДРЕСА_2; нежитлової будівлі літера «Г» загальною площею 25,2 кв.м. за адесою: м. Київ, АДРЕСА_3; нежитлової будівлі літера «Б» загальною площею 25,2 кв.м. за адесою: АДРЕСА_4, чим заподіяно збитки в особливо великому розмірі.

Згідно висновку експерта № 20151/23-32 від 21.07.2023 підпис від імені ОСОБА_10 у графі «Голова зборів ОСОБА_10 » у протоколі № 23/12-2021 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівий берег 2» від 23.12.2021, виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою.

Також згідно висновку експерта № 20151/23-32 від 21.07.2023 підпис від імені ОСОБА_10 у графі «Голова зборів ОСОБА_10 » у протоколі № 2/02-2022 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Лівий берег 2» від 02.02.2022, виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою.

В подальшому, на зазначених земельних ділянках організовано незаконну діяльність автозаправних комплексів без наявності відповідних дозвільних документів.

26 вересня 2023 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року проведено обшук приміщень автозаправної станції, що розташовуються на земельній ділянці з кадастровим :90:106:0005, за адресою: м. Київ, вул. Тепловозна, буд. 22-А, у ході якого виявлено та вилучено майно.

Крім того, під час проведення обшуку приміщень автозаправної станції, що розташовуються на земельній ділянці з кадастровим номером :90:106:0005, за адресою: м. Київ, вул. Тепловозна, буд. 22-А встановлено, що господарською діяльністю займається ТОВ «Міжнародний валютний фонд «Атлантик-СІТІ» без відповідної ліцензії.

Також, відповідно до наданої працівником ТОВ «Міжнародний валютний фонд «Атлантик-СІТІ» дозволу № 51.21.32 встановлено, що дана юридична особа експлуатую обладнання на яке не має відповідного дозволу, чим порушують вимоги чинного законодавства.

28 вересня 2023 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту із забороною відчуження та користування, на майно вилучене 26.09.2023 р. в ході проведення обшуку приміщень автозаправної станції ТОВ «Міжнародний валютний фонд «Атлантик-СІТІ», розташованої на земельній ділянці з кадастровим номером :90:106:0005 за адресою: м. Київ. вул.. Тепловозна, буд. 22-А.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора, у зв`яжу із відсутністю правових підстав.

Колегія суддів погоджується із таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі збереження речових доказів.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слід переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення, які можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, - з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Однак, колегія суддів вважає, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на які послався прокурор.

Крім того, в матеріалах, які додані до клопотання прокурора, відсутні докази, що вказане майно набуто кримінально протиправним шляхом або є предметом кримінального правопорушення, а відтак існування правової підстави для арешту вказаного майна з метою забезпечення збереження речових доказів відсутня.

Слідчий суддя в оскаржуваному рішенні зазначив, що 26 вересня 2023 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 18 вересня 2023 року проведено обшук приміщень автозаправної станції, що розташовуються на земельній ділянці з кадастровим :90:106:0005, за адресою: АДРЕСА_1 , у ході якого виявлено та вилучено майно, про арешт якого просив прокурор.

Разом з тим, в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва про дозвіл на проведення обшуку не надано дозволу на вилучення вказаних речей.

Крім того, при розгляді клопотання про накладення арешту прокурором не доведено наявність будь-яких фактичних даних (доказів), відповідно до яких є необхідність у накладенні арешту на вилучені речі та їх збереження як речових доказів у кримінальному провадженні. Наявність таких даних не доведено прокурором і в судому засіданні апеляційної інстанції.

При цьому слідчий суддя врахував, що згідно із витягом з ЄРДР органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування за фактом шахрайського заволодіння нерухомим майном ТОВ «Лівий Берег 2», 50-ти відсотковим власником статутного капіталу якого є ОСОБА_10 , однак обшук та вилучення речей проводилися органом досудового розслідування за місцем діяльності ТОВ «Міжнародний валютний фонд «Атлантик-СІТІ», яке є орендарем приміщень в яких проведено обшук та не має відношення до вказаного кримінального провадження, а тому прокурором не доведено яке саме значення в рамках вказаного кримінального провадження мають вилучені речі, зокрема металевий резервуар для бензину А95 із заводським номером 5877, 1989 року випуску, ємністю 10000 літрів; металевий резервуар для дизельного палива із заводським номером 833, 1989 року випуску, ємністю 10000 літрів;колонка для видачі палива «ГЕРКОН», зав. № 1304, 2019 року випуску; автозаправна колонку, що під`єднана до резервуару з дизельним паливом без ідентифікаційних ознак з одним гумовим рукавом; три автозаправні колонки для газу, без ідентифікуючих ознак, кожна з двома гумовими рукавами. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Разом з тим, володілець вказаного майна є добросовісним набувачем та не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя надав оцінку усім доказам, які наявні в матеріалах справи та які стосуються предмету кримінального провадження, з чим погоджується колегія суддів.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що прокурором не доведено необхідності задоволення клопотання про накладення арешту, а в матеріалах справи відсутні достатні та переконливі докази, що корпоративні права можуть бути певним чином приховано, знищено, зіпсовано, втрачено, передано, перереєстровано чи відчужено.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки за викладених у клопотанні обставин та доданих до нього матеріалах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Відтак, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 167, 170 - 173 КПК України, відмовив у задоволенні клопотання прокурора з підстав недоведеності та необґрунтованості необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді в матеріалах судового провадження і зі змісту апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями та уточненнями прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13

Єдиний унікальний № 757/43209/23-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Провадження № 11сс/824/6730/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК України