У Х В А Л А

про призначення судового розгляду

21 грудня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинувачених - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників - адвоката ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 ,

розглядаючи в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому засіданні, кримінальне провадження № 0003793, яке внесене до ЄРДР 05 серпня 2023 року, стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

У С Т А Н О В И В :

судом підстав для прийняття рішень, передбачених п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003793, яке внесене до ЄРДР 05 серпня 2023 року, стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України, відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 314-1 КПК України, підстав для надання доручення про складення досудової доповіді немає, оскільки предметом судового провадження є тяжкий злочин, нижня санкція якого перевищує п`ять років позбавлення волі.

За результатами підготовки до судового розгляду вирішені питання передбачені ч. 2 ст. 315 КПК України, а саме: визначено дату та місце проведення судового розгляду, який вирішено проводити у відкритому судовому засіданні, за участю прокурора, обвинувачених, захисників.

Будь-яких клопотань щодо здійснення судового виклику певних осіб для допиту, витребування певних речей чи документів, здійснення судового розгляду у закритому судовому засіданні, учасниками кримінального провадження не заявлялось.

Отже, суд вважає, що наявні умови для призначення судового розгляду у кримінальному провадженні № 0003793, яке внесене до ЄРДР 05 серпня 2023 року, стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання, у якому він просив:

1. продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 на 60 (шістдесят) днів;

2. застосувати альтернативний запобіжний захід - заставу, у розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме: 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що складає 214 720 грн. та покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першим викликом;

не відлучатися із населеного пункту в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_5 обвинувачується: у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу та незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Київ, громадянка України, заміжня, непрацююча, з повною загальною середньою освітою, без місця реєстрації, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року, за ч. 1, 2 ст. 190 КК України, до обмеження волі строком на 2 (два) роки, від відбування якого звільнена з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

До того ж, 27 вересня 2023 року до суду направлений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309 КК України.

Строк застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 26 грудня 2023 року.

Слідчий суддя, яка обирала ОСОБА_5 запобіжний захід, врахувала обґрунтованість пред`явленої підозри, а також погодилась, що існує ризик вчинення ОСОБА_8 нових кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Останній мотивувала тяжкістю можливого покарання, відсутність місця працевлаштування, наявністю судимостей та обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України, який перебуває в суді.

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що наведені обставини та ризик, не втратили своєї актуальності, а тому строк тримання під вартою ОСОБА_8 необхідно продовжити на 60 (шістдесят) днів.

До того ж, зазначав, що особисте зобов`язання, з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення не може запобігти ризику вчинення інших кримінальних правопорушень та забезпечити дієвість кримінального провадження.

Домашній арешт не забезпечить дієвості кримінального провадження, виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, з огляду на високий ступінь ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вважав, що достатнім розміром застави, для забезпечення виконання ОСОБА_8 обов`язків буде передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України - 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Захисник ОСОБА_7 просив змінити запобіжний захід ОСОБА_8 на домашній арешт у нічний час, оскільки та вину визнає, буде виконувати покладені на неї обов`язки, потребує лікування.

Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала свого захисника.

Також, прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання, у якому він просив:

1. продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів;

2. застосувати альтернативний запобіжний захід - заставу, у розмірі, передбаченому п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме: 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що складає 214 720 грн. та покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді або суду за першим викликом;

не відлучатися із населеного пункту в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Своє клопотання мотивував тим, що ОСОБА_4 обвинувачується: у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, тобто незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу та передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті наркотичного засобу, вчиненому повторно.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Біла Церква, Київська область, громадянка України, з неповною загальною середньою освітою, незаміжня, непрацююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судима.

До того ж, 31 липня 2015 року до суду направлений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України.

Строк застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає 24 грудня 2023 року.

Слідчий суддя, яка обирала ОСОБА_4 запобіжний захід, врахувала обґрунтованість пред`явленої підозри, а також погодилась, що існують ризики переховування від органу досудового розслідування або суду; незаконного впливу на свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також переховування від органу досудового розслідування або суду, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Їхня наявність установлена, зважаючи на вагомість доказів вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, вік та стан здоров`я, репутацію ОСОБА_4 , міцність соціальних зв`язків, майновий стан, відсутність постійного місця проживання, утриманців, розмір неправомірної вигоди.

Прокурор ОСОБА_3 вважав, що наведені обставини та ризики, не втратили своєї актуальності, а тому строк тримання під вартою ОСОБА_4 необхідно продовжити на 60 (шістдесят) днів.

До того ж, зазначав, що особисте зобов`язання, з огляду на тяжкість пред`явленого обвинувачення не може запобігти ризикам передбаченим п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечити дієвість кримінального провадження.

Домашній арешт не забезпечить дієвості кримінального провадження, виконання ОСОБА_4 процесуальних обов`язків, з огляду на високий ступінь ризику переховування від суду та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Вважав, що достатнім розміром застави, для забезпечення виконання ОСОБА_4 обов`язків буде передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України - 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 214 720 грн.

Захисник ОСОБА_6 заявила клопотання, у якому просила:

1. змінити ОСОБА_4 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, у певний період доби, а саме з 22:00 до 06:00 год., строком на 2 (два) місяці, за адресою: АДРЕСА_3 ;

2. визначити розмір застави - 20 (двадцять) прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 51 780 грн та покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

не відлучатися з місця свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця свого проживання.

Своє клопотання мотивувала тим, що ОСОБА_4 має місце реєстрації: АДРЕСА_2 , є особою з інвалідністю ІІ групи, у зв`язку з хворобою на рак, потребує ліфи для кріплення протезу, компресійний рукав правої верхньої кінцівки довічно, їй рекомендовано перев`язки амбулаторно та гормонотерапія. ОСОБА_4 потребує постійного нагляду лікаря-онколога, у зв`язку з хворобою та перенесеною операцією. Вона потребує лікування, яке вводиться ін`єкційно, а ліки відпускаються виключно в аптеці, лише за рецептом.

До того ж, ОСОБА_4 має неповнолітнього сина та матір пенсійного віку. Остання хворіє та перебуває на лікуванні в Німеччині, потребує фінансової підтримки. ОСОБА_4 надає її, оскільки є фізичною особою-підприємцем, що здійснює роздрібну торгівлю поза магазинами.

Вважала, що причин переховуватися у ОСОБА_4 немає, оскільки вона потребує лікування, що здійснюється, виключно, в онкодиспансері.

ОСОБА_4 може відбувати домашній арешт за місцем проживання дядька ОСОБА_9 , який надав згоду.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала свого захисника, зазначила, що їй необхідно пройти реабілітацію, зверталася до лікаря, перебуваючи в СІЗО, але на той момент був лише лікар-хірург, а лікаря-нарколога не було на місці, а тому допомогу їй не надають.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти поданого адвокатом ОСОБА_6 клопотання, посилаючись на те, що в умовах СІЗО можна отримати гормональну терапію, на необхідність якої вказує обвинувачена ОСОБА_4 , суду не підтверджено, що ФОП ОСОБА_4 отримує доходи та може кого-небудь забезпечувати.

Суд вирішує питання щодо продовження запобіжних заходів, виходячи із такого.

Судом установлено, що згідно з ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2023 року, до ОСОБА_4 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 24 грудня 2023 року.

До того ж, визначений розмір застави - 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн., з обов`язками: не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та (або) місця роботи.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Біла Церква, Київська область, громадянка України, з неповною загальною середньою освітою, незаміжня, фізична особа-підприємець, особа з інвалідністю ІІ групи, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, раніше не судима.

До того ж, 31 липня 2015 року до суду направлений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України.

Судом установлено, що згідно з ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року, до ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 26 грудня 2023 року.

До того ж, визначений розмір застави - 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 грн., з обов`язками: не відлучатися з населеного пункту, в якому проживає без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та (або) місця роботи.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Київ, громадянка України, заміжня, непрацююча, з повною загальною середньою освітою, без місця реєстрації, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 червня 2023 року, за ч. 1, 2 ст. 190 КК України, до обмеження волі строком на 2 (два) роки, від відбування якого звільнена з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

До того ж, 27 вересня 2023 року до суду направлений обвинувальний акт стосовно ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309 КК України.

Отже, строк тримання під вартою ОСОБА_5 спливає 26 грудня 2023 року, а ОСОБА_4 - 24 грудня 2023 року.

Згідно з ч. 2 ст. 314 КПК України, підготовче судове засідання відбувається … згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців …

Отже, у підготовчому судовому засіданні, за наявності клопотань учасників судового провадження, суд вирішує питання доцільності продовження запобіжного заходу. За результатами цього питання, вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До того ж, його розгляд відбувається з додержанням правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Отже, для продовження строку тримання під вартою, прокурор має довести, що існують обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові, які виправдовують подальше тримання особи під вартою.

На стадії судового провадження, питання наявності обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, судом не з`ясовується, оскільки досудове розслідування вже завершене.

Прокурор ОСОБА_3 у своєму клопотанні, яке стосується обвинуваченої ОСОБА_5 посилався на те, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена ОСОБА_5 без застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може вчинити спроби втечі та переховування від суду.

Суд вважає його доведеним.

Дійсно ОСОБА_5 не має місця роботи, інших джерел доходів, тобто джерел для існування та задоволення побутових потреб.

Вона раніше судима за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 190 КК України. Вони можуть бути вчинені лише з корисливого мотиву.

У свою чергу, обвинувачення у цій справі за ч. 2 ст. 307 КК України, також передбачає доведення корисливого мотиву.

Ці обставини, а також наявність ще одного обвинувального акту в суді, стосовно ОСОБА_5 , свідчать, що вона має репутацію особи, схильної до вчинення кримінальних правопорушень, а відсутність грошових коштів для задоволення побутових потреб, може спонукати її до вчинення нових кримінальних правопорушень для забезпечення свого існування.

Суд вважає, що стримуючих факторів такої поведінки зараз немає.

Отже, суд дійшов до висновку, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжує існувати, адже обставини на яких він заснований, не втратили своєї актуальності.

Дійсно ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 у своєму клопотанні, яке стосується обвинуваченої ОСОБА_4 посилався на те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена ОСОБА_4 без застосування до неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може вчинити спроби втечі та переховування від суду; впливу на свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд вважає, що вони доведені частково.

Судом установлено, що ОСОБА_4 незаміжня, фізична особа-підприємець.

ОСОБА_4 не має постійного місця проживання. На момент обрання запобіжного заходу вона проживала не за місцем реєстрації, зараз же просить домашній арешт за місцем проживання дядька.

Отже, фактично вона має кілька місць проживання і за бажання може змінюючи їх, ухилятися від прибуття до суду, отримання судових викликів та виконання інших процесуальних обов`язків.

Для цього у неї є мотив, а саме уникнення відповідальності, у разі доведення її винуватості. Зараз, їй загрожує покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, у виді позбавлення волі на строк від 6 (шести) до 10 (десяти) років з конфіскацією майна.

До того ж, судом установлено, що матір ОСОБА_4 перебуває в Німеччині. Це свідчить, що у неї є можливість, у незаконний спосіб оселитися за кордоном.

За таких обставин, зважаючи на відсутність сталих соціальних зв`язків у м. Біла Церква, які здатні попередити її втечу та переховування від суду.

Суд вважає, що перебування її на диспансерному обліку не може попередити вищезазначений ризик, оскільки відповідне лікування можливо отримувати і не за місцем проживання.

Суд зазначає, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного із збутом наркотичних засобів. До того ж, у суді перебуває інше обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні аналогічного виду злочину.

Як вказує прокурор і що можна побачити з ухвали про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу, свідки у кримінальному провадженні є наркозалежними особами.

Незважаючи на те, що питання винуватості ОСОБА_4 ще не досліджувалось, вироків стосовно неї немає, суд вважає, що з огляду на наведені обставини, існує ризик незаконного впливу на свідків.

Суд вважає, що ризик того, що ОСОБА_4 перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином втратив свою актуальність, оскільки досудове розслідування завершене.

Підставою для його встановлення було те, що на час обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу не встановлене походження джерел набуття наркотичних засобів, коло осіб з якими досягненні домовленості про збут наркотичних засобів.

Завершивши досудове розслідування, орган досудового розслідування, фактично визнав, що такі джерела та коло осіб, або встановлені, або можуть бути встановлені уже в іншому кримінальному провадженні.

Натомість, ризик впливу на інші кримінальні провадження, не охоплюється п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, хоча ОСОБА_4 має статус фізичної особи-підприємця, однак суду не надані докази, що вона отримує дохід від здійснення торгівлі. У зв`язку з цим, суд вважає, що зараз, не доведено, що вона має законні джерела для існування, задоволення побутових потреб.

Обвинувачення у цій справі за ч. 2 ст. 307 КК України, передбачає доведення корисливого мотиву.

До того ж, у суді вже розглядається обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК України.

Ці обставини, свідчать, що вона має репутацію особи, яка може бути причетна до кримінальних правопорушень, пов`язаних з корисливим мотивом, а відсутність грошових коштів для задоволення побутових потреб, може спонукати її до вчинення нових кримінальних правопорушень для забезпечення свого існування.

Суд вважає, що стримуючих факторів такої поведінки зараз немає.

Отже, суд дійшов до висновку, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, адже обставини на яких вони засновані, не втратили своєї актуальності.

Дійсно ОСОБА_4 може вчиняти спроби втечі та переховування від суду; незаконного впливу на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є:

1) особисте зобов`язання;

2) особиста порука;

3) застава;

4) домашній арешт;

5) тримання під вартою.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, cлідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Отже, метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, переліченим у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд може застосувати один із запобіжних заходів, перелічених у ч. 1 ст. 176 КПК України. При цьому, найсуворішим із них є тримання під вартою. Він застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При цьому, суд враховує обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України.

Суд зазначає, що доказів наявності в ОСОБА_5 поганого стану здоров`я стороною захисту не надано.

Суд вважає, що з огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення, її вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, місця роботи, навчання, джерел доходів, репутацію ОСОБА_5 наявність у неї судимості, а також іншого обвинувального акту в суді, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України, а саме виконання нею процесуальних обов`язків та попередженню вчинення нею іншого кримінального правопорушення, неможливе за допомогою запобіжних заходів, які не пов`язані з триманням під вартою.

Суд вважає, що інші запобіжні заходи не можуть попередити установлений ризик вчинення нового кримінального правопорушення, оскільки не передбачають цілодобового контролю над діями та поведінкою ОСОБА_5 .

Суд вважає, що з огляду на тяжкість пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, її вік та стан здоров`я, відсутність міцних соціальних зв`язків, місця роботи, навчання, джерел доходів, репутацію ОСОБА_4 наявність іншого обвинувального акту в суді, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України, а саме виконання нею процесуальних обов`язків та попередженню вчинення нею іншого кримінального правопорушення, неможливе за допомогою запобіжних заходів, які не пов`язані з триманням під вартою.

Суд вважає, що інші запобіжні заходи не можуть попередити установлені ризики втечі та переховування від суду; незаконного впливу на свідків, вчинення нового кримінального правопорушення, оскільки не передбачають цілодобового контролю над діями та поведінкою ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що захисник ОСОБА_6 , як на підставу для зміни запобіжного заходу посилалася на наявність у ОСОБА_4 хвороби та необхідність її лікування, яке можливе виключно у лікаря-онколога за місцем проживання обвинуваченої.

Суд відхиляє вказаний аргумент, адже відповідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» від 30 червня 1993 року № 3352-ХІІ, медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Отже, законом передбачено, що в місцях попереднього ув`язнення здійснюється медичне обслуговування.

Натомість, стороною захисту не доведено, що хвороба ОСОБА_4 є такою, що унеможливлює її тримання під вартою, а її лікування неможливе в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор», або таке лікування незважаючи на звернення ОСОБА_4 , їй не проводиться.

Суд, також, відхиляє аргумент захисника ОСОБА_6 , про необхідність ОСОБА_4 оплачувати лікування своєї матері, оскільки суду не надані докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_4 законних джерел доходів та необхідність оплати медичних послуг, що надаються матері ОСОБА_4 .

Суд вважає, що наявність у ОСОБА_4 сина, без доказів, що він перебуває саме на її утриманні, не впливає на можливість застосування до неї більш м`яких запобіжних заходів.

Отже, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме:

1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом;

5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом;

6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності;

7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання;

8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

9) носити електронний засіб контролю.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 2 грудня 2021 року № 1928-IX, прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 648 грн.

Суд вважає, що на тяжкість пред`явлених ОСОБА_8 та ОСОБА_4 обвинувачень, корисливий характер злочинів, у яких вони обвинувачуються, ступінь ймовірності установлених ризиків, який є високим, зважаючи на встановлені вище дані про особи обвинувачених, відсутність даних про їх доходи, їм необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави - 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Суд зазначає, що такий розмір застави гарантуватиме виконання ними покладених на нього КПК України обов`язків та не буде завідомо непомірним.

Суд вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому вони зареєстровані чи перебувають, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Суд зазначає, що покладення таких обов`язків є необхідним для досягнення мети запобіжного заходу, визначеного в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, підсумовуючи викладене суд клопотання прокурора, про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_4 задовольняє.

Натомість, у клопотанні захисника ОСОБА_6 суд відмовляє.

Керуючись ст. 314-316, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

призначити судовий розгляд на 09 лютого 2024 року о 09:30 год., у залі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 2, за адресою: вул. П. Скоропадського, буд. 4-А. м. Біла Церква, Київська область, інд. 09107.

Здійснити судовий виклик: прокурора, обвинувачених та захисників.

Клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою, - задовольнити.

В задоволенні клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 , про зміну обвинуваченій ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт та зміну розміру застави, - відмовити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 лютого 2024 року.

Визначити розмір застави ОСОБА_4 - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що складає 214 720 грн.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Установити строк дії вказаних обов`язків - 2 (два) місяці, з дня внесення застави.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 лютого 2024 року.

Визначити розмір застави ОСОБА_5 - 80 (вісімдесят) розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, що складає 214 720 грн.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до суду за першим викликом;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Установити строк дії вказаних обов`язків - 2 (два) місяці, з дня внесення застави.

Застава може бути внесена обвинуваченим, так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем). Обвинувачений або заставодавець мають право внести заставу в будь-який момент протягом строку дії ухвали.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду, у порядку встановленому законом, протягом п`яти днів з дня її оголошення, обвинуваченим, захисником, прокурором, лише в частині продовження строку тримання під вартою.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 532 КПК України.

Повний текст ухвали проголошений - 25 грудня 2023 року о 08:40 год.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду

ОСОБА_1 області