КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/158/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.12.2023 у межах кримінального провадження № 0001634 від 15.05.2022 про продовження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 19 лютого 2024 року.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України /ЄУН 398/421/21/.

ОСОБА_8 , разом з ОСОБА_9 , 04.12.2020, перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_1 , перелізли через паркан та потрапили до двору, розбили вікно тупим предметом проникли до будинку. Після цього, помітивши господаря будинку ОСОБА_10 , завдали йому один удар в область обличчя, від чого останній впав на підлогу та, підвівшись, попрямував в супроводі нападників до кімнати, де потерпілому розкладним ножем було нанесено два удари в область лівого стегна. В ході цього ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 ізолюючою липкою стрічкою заклеїли потерпілому рот та зв`язали руки.

Користуючись безпорадним станом потерпілого, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 відкрито заволоділи: мобільним телефоном Nokia 1110i, чорного кольору із СІМ-картою НОМЕР_1 , паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , пенсійним посвідченням на ім`я ОСОБА_10 , грошовими коштами в сумі 1 000 грн (номіналом по 500 грн 2 шт.), цифровим ефірним приймачем Т2 RS-300 чорного кольору, тонометром марки OROMED ORO-N1 BASIC-Z, карткою Приватбанку, карткою Ощадбанку, документами на ім`я ОСОБА_10 (абонентські книжки для оплати комунальних послуг), дипломами, ощадкнижками, військовим квитком та медичною карткою, ножем розкладним з чорним руків`ям, на якому був логотип прапору США та напис «Columbia». Після цього з місця події зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинили останньому майнову шкоду та тілесні ушкодження у вигляді двох колотих ран лівого стегна.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177-178 КПК України, постановлено продовжити зокрема щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, можливість переховування обвинуваченого від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховано судом і тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: без міцних соціальних зв`язків, неодноразово судимого.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений ОСОБА_8 , оскаржує ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі висловлюється про скасування оскаржуваної ухвали суду, просить застосувати щодо нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України, ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 186 КК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодінням чужим майном, поєднаним із насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникнення у житло, вчинений повторно, тобто, кримінального правопорушення, що відносяться до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих, насильницьких. Покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до дванадцяти років.

ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 04 грудня 2020 року. Загальний строк перебування обвинуваченого під вартою не є таким, що перебуває поза межами розумного. У справі розпочато і триває судове слідство. Як встановлено матеріалами, кримінальне провадження є багатоепізодним, у справі наявні двоє обвинувачених.

Також, враховується, що обвинувачений ОСОБА_8 безробітний, суспільно-корисною працею не займається, законного джерела доходу та засобів для не має, не одружений, без утриманців. Тобто, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків.

ОСОБА_8 раніше багаторазово судимий, в тому числі за вчинення умисних, злочинів проти власності, а також за вчинення особливо тяжких злочинів.

Судимості обвинуваченого не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.

Більш того, звільнившись у листопаді 2020 року з установи виконання покарань по відбуттю строку призначеного вироком суду покарання, обвинувачується у вчиненні майже одразу нового кримінального правопорушення.

Сукупновказане свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до протиправної, асоціальної поведінки, до вчинення кримінальних правопорушень, небажання стати на шлях виправлення, про його нехтування принципом мирного володіння майном, зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, - до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, і в цілому, про небажання соціюватись у суспільстві, підвищену суспільну небезпечність.

Тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , сукупно з тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Зважаючи на кримінальну історію минулого ОСОБА_8 , наявні й підстави вважати, що обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Наявність постійного місця проживання у обвинуваченого не є, як свідчать матеріали, стримуючим від вчинення нових кримінальних правопорушень для обвинуваченого фактором.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Тож, з огляду на зазначене вище, те, що матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.12.2023 у межах кримінального провадження № 0001634 від 15.05.2022 про продовження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 19 лютого 2024 року, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4