Провадження №11-кп/801/222/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

та його захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 грудня 2023 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням,

в с т а н о в и в :

До Вінницького міського суду Вінницької області засуджений ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання засудженого за відсутністю на це законних підстав.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з рішенням суду, вважаючи його таким, що містить невідповідність висновків, викладених у ньому, фактичним обставинам судового провадження, має істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, та в ньому неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, просить його скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом не були досліджені усі доводи ОСОБА_7 при розгляді його клопотання та на підставі цього суд помилково прийшов до висновку, що його вимоги не можуть бути задоволені. Довічне позбавлення волі не відповідає міжнародним стандартам та практиці Європейського суду з прав людини, що було констатовано, зокрема, 12.03.2019 у справі «Петухов проти України №2». Практика ЄСПЛ є джерелом права і являється частиною національного законодавства, а тому наявні усі підстави для задоволення клопотання засудженого.

Заслухавши суддю-доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисникаадвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали судового провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Висновок суду про необхідність відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 обґрунтований та базується на наступному.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.09.2010 за п.13 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 22 грудня 2010 року вирок залишено без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

У цьому аспекті слід зауважити, що суть заміни невідбутої частини покарання більш м`яким його видом полягає в тому, що засуджений повністю не звільняється від покарання, а йому лише замінюється один вид покарання (його невідбута частина) на інший. Тобто з моменту заміни особа відбуватиме вже новий вид покарання, призначений їй не вироком, а іншим рішенням суду.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-IХ від 18.10.2022, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Статтею 154 Кримінально-виконавчого кодексу України визначений порядок дострокового звільнення від відбування покарання.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст. ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Частиною 13 цієї статті передбачено, що особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення.

Отже, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від від 15 грудня 2023 року, якою відмовлено засудженому ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням, - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4