Справа № 352/1888/23
Провадження № 1-кп/352/256/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000219 від 06.07.2023 р. про обвинувачення :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасово зареєстрований, як внутрішньо переміщена особа (жителя) АДРЕСА_2 , неофіційно працюючого різноробочим на приватних новобудовах, не одруженого, утриманці відсутні, з базовою середньою освітою, українця, громадянина України, не військовозобов`язаного, депутатам будь-якої не обирався, раніше судимого : 28.09.2012 р. Центрально-міським районним судом м. Макіївка, Донецької області за ст. 121 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років, покарання відбув повністю, у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

у с т а н о в и в :

підсудний ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна.

Вказаний злочин підсудний вчинив при таких обставинах:

24 лютого 2022 р. указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. В подальшому Указами Президента України дію воєнного стану на всій території України неодноразово продовжувалося і він діє по даний час.

З 05.04.2022 ОСОБА_5 , маючи не зняту та не погашену у встановленому Законом порядку судимість, був зареєстрований, як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_3 у домоволодінні, яке належить ОСОБА_7 , де за згодою власниці в подальшому проживав на безоплатній основі, користуючись будинком та допоміжними господарськими приміщеннями.

В період часу з 11.06.2023 р. по 24.06.2023 р., більш точної дати не встановлено, перебуваючи в приміщенні вказаного домоволодіння, у ОСОБА_5 виник злочинний умисел на таємне викрадення телевізора та велосипеда, які належать ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, у вказаний період часу, ОСОБА_5 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що власниця відсутня по місцю проживання, перебуваючи в приміщенні будинку, шляхом вільного доступу таємно викрав телевізор марки «LG», мод. 21FS2CLX, серійний № 701UB00791, вартістю 883 гривні, який в подальшому продав своєму знайомому ОСОБА_8 , який не був обізнаний із його злочинними намірами, за грошові кошти 50 гривень, а також з господарського приміщення домоволодіння ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу таємно викрав велосипед марки «Україна», червоно-білого кольору, вартістю 1467 гривень, який в подальшому продав своєму знайомому ОСОБА_9 за грошові кошти в сумі 100 гривень. Виручені від збуту викраденого у потерпілої майна кошти витратив на придбання алкогольних напоїв.

Внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_7 булозаподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 2350 гривень.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні пред`явленого йому в обвинувальному акті злочину визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся і вибачившись перед потерпілою дав суду показання, в яких повністю підтвердив факт та обставини скоєного ним кримінального правопорушення вищенаведеного у вироку. Також суду показав, що дуже шкодує за наслідками скоєного. Йому соромно за скоєне перед потерпілою та знайомими односельчанами. Підсудний просить суд суворо його не карати та при призначенні покарання врахувати, що неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища, а всі заподіяні потерпілій матеріальні збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Потерпіла ОСОБА_7 , подала суду письмову заяву, змістом якої стверджується, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю відшкодував спричинену їй злочином шкоду, жодних претензій до останнього не має. Просить суд суворо обвинуваченого не карати та призначити йому покарання на власний розсуд. Окрім того, просила кримінальне провадження розглядати за її відсутності.

Під час розгляду кримінального провадження суд забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду свої доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні вину визнав повністю, а також те, що він не оспорює фактичні обставини вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів, розуміє неможливість в подальшому оскаржувати дані фактичні обставини в апеляційному порядку, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, дослідження доказів відносно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним та обмежено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, допитом підсудного та дослідженням доказів, які характеризують його особу. Обвинувачений та учасники процесу не заперечували проти обмеженого порядку дослідження доказів, при цьому суд переконався, що останні правильно розуміють зміст ст. 349 КПК України.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні всі докази по даному кримінальному провадженню в їх сукупності з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, так як він в умовах воєнного стану, вчинив таємне викрадення чужого майна.

У ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 р. «Про виконання рішеньта застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

При цьому суд обгрунтовано посилається на практику Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд при призначенні покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що покарання має бути необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, як і те, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Обтяжуючі відповідальність підсудного обставини відсутні.

До пом`якшуючих обставин суд відносить те, що підсудний в скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, заподіяні потерпілій своїми неправомірними діяннями збитки відшкодував в повному обсязі в добровільному порядку.

Крім того, вирішуючи питання про призначення підсудному покарання, суд враховує думку потерпілої щодо несуворості міри покарання, яке слід призначити ОСОБА_5 , як і те, що останній являється внутрішньо переміщеною особою; вкрай негативно ставиться до вчиненого; неправомірні діяння скоїв внаслідок надзвичайно скрутного матеріального становища; працюючи хоч і неофіційно проте займаються суспільно-корисною працею; має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно; на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває; має вкрай незадовільний стан здоров`я внаслідок захворювання на цироз печінки та вірусний гепатит С; раніше судимий.

З врахуванням всіх вище перелічених обставин, даних про особу ОСОБА_5 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначаючи основне покарання у виді позбавлення волі, суд застосовує щодо підсудного норми ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

На переконання суду, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідає також принципу співрозмірності конкретного злочинного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

Питання щодо обрання чи заміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу судом не вирішується, оскільки учасниками процесу відповідних клопотань не заявлялось.

Питання про речові докази та питання відшкодування судових витрат понесених на залучення експертів, суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 124 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 342 -376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю три роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 : обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_5 прокласти на орган пробації за місцем проживання останнього.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обирався, як і підстави для його обрання останньому до вступу вироку в законну силу відсутні.

Речові докази по даному кримінальному провадженню (а.с. 36-37, 39) - телевізор марки «LG», мод. 21FS2CLX, серійний № 701UB00791 та велосипед марки «Україна», червоно-білого кольору, які передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів ВП № 1(м. Тисмениця) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області повернути за приналежністю потерпілій ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 1314,50 грн. понесених НДЕКЦ МВС України в Івано-Франківській області судових витрат на проведення судових експертиз.

Цивільний позов в даному кримінальному провадженню не заявлявся.

На вирок протягом 30 днів з моменту його проголошення може бути подана апеляційна скарга до судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку суду вручити прокурору, захиснику та обвинуваченому негайно, після його проголошення.

Суддя Руслан СТРУТИНСЬКИЙ