№ 1-кп/202/1162/2023
УХВАЛА

Іменем України

27 вересня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000654 від 14.06.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

Прокурором, заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування та судового розгялуд до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики не зменшились, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст. 177 КПК України.

Сторона захисту заперечувала щодо клопотання прокурора, посилаючись на недовоеденість ризиків на які він посилається як на підставу застосування найсуворішого запобіжного заходу, а перелічені ризики мають характер припущень, тому просив застосувати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Суд, заслухав думку учасників судового провадження, робить висновок, що існують процесуальні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України, обвинувачений неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, тому, перебуваючи на волі він може вчинити інший злочин, тобто наявний ризик, передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконний вплив на потерпілих та свідків.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд, вважає, що встановлені ризики є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.

На час розгляду цього клопотання, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що продовжують існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, незаконний вплив на свідків та потерпілих, оскільки санкція статті злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 передбачає покарання від 7 до 10 років позбавлення волі, тому підстави для продовження запобіжного у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисником не наведено.

Відтак, суд приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

З огляду на те, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК, суд, відповідно до частини третьої статті 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Виходячи з вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, суд не вважає за можливе визначити заставу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд -

Постановив :

ОСОБА_5 , обвинувачуваному за ч. 4 ст. 186 КК України продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25.11.2023 року, включно, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Головуючий: ОСОБА_1