Київський апеляційний суд
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

21 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Таращанського районного суду Київської області кримінальне провадження № 0000036 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Крива Таращанського району Київської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Таращанського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Таращанського районного суду Київської області від 10.04.2023 ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Як зазначає потерпілий, дізнавач та прокурор скористались його юридичною необізнаністю і порушили його права, позбавивши можливості заявити цивільний позов у кримінальному провадженні. Під час досудового розслідування він неодноразово наголошував, що має намір подати цивільний позов до ОСОБА_8 , оскільки на відновлення здоров`я, а саме, протезування зубів потрібні значні кошти, яких він як пенсіонер не має. Також він не давав згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового засідання. Однак дізнавач дав йому підписати документи, повідомивши, що це необхідно для направлення обвинувального акта до суду і що після цього він зможе подати цивільний позов. Оскільки він має поганий зір, то довірився і підписав документи, зміст яких виявився зовсім іншим ніж той, що йому озвучили.

Що стосується призначеного ОСОБА_8 покарання, то вважає, що покарання у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість. Звертає увагу, що обвинувачений неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності. Також ОСОБА_8 не відшкодував йому завдану моральну та матеріальну шкоду, вчинив злочин з використанням умов воєнного стану, що просить врахувати як обставини, що обтяжують покарання.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи обвинуваченого і захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін; доводи прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, а саме, стосовно призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 12 лютого 2023 року близько 20 години між ОСОБА_8 і ОСОБА_6 , які перебували біля ресторану "Прайд", розташованого на вул. Ярослава Мудрого, 47-А в м. Тараща Білоцерківського району Київської області, на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, розпочалася сварка. В ході сварки ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень завдав останньому кулаками обох рук вісім ударів в область голови, тулуба та кінцівок, чим заподіяв тілесні ушкодження у виді синців та саден на обличчі, кінцівках, тулубі, забійної рани в проекції правої надбрівної дуги, забійної поверхневої ранки в проекції виличної кістки зліва, забою верхньої губи, забою зубів фронтального відділу на нижній щелепі, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням і, відповідно, судом, фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, - є вірною.

Згідно з ч.2 ст.302 КПК України, встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно з ч.3 ст.302 КПК України до обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані:

1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному порядку прокурор додав письмові заяви підозрюваного та потерпілого, а тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що повністю узгоджується з приписами ч.2 ст.381 КПК України.

Доводи потерпілого про порушення прокурором та дізнавачем, які скористались його юридичною необізнаністю і надали на підпис вказану раніше заяву, його права пред`явити цивільний позов, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

14.02.2023 потерпілому було вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки, а тому у разі юридичної необізнаності він мав можливість залучити представника (а.с.30). У заяві прокурору від 05.04.2023, яку підписав ОСОБА_6 , чітко зазначено, що йому роз`яснено, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, і що його згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку є добровільною (а.с.14). Твердження ОСОБА_6 , що він через поганий зір та відсутність окулярів не ознайомився зі змістом заяви особисто, є недоречними, оскільки ніяких об`єктивних перешкод для цього не було. А що стосується цивільного позову, то потерпілий має право звернутися з ним до обвинуваченого в порядку цивільного судочинства.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, доводи потерпілого про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого заслуговують на увагу.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Цих вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, судом першої інстанції дотримано не було.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на час вчинення кримінального проступку ОСОБА_8 судимостей не мав. Разом з тим, будучи особою молодого віку, обвинувачений вже втретє притягується до кримінальної відповідальності тільки за ст.125 КК України, що свідчить про його небажання дотримуватися загальноприйнятих у суспільстві норм та правил поведінки. І відбуття ним покарання у виді громадських робіт, а також закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності не вплинули на його правосвідомість, а саме, усвідомлення неприпустимості систематично застосовувати насильство у конфліктній ситуації. Крім того, навіть після отримання апеляційної скарги ОСОБА_8 не вжив жодних заходів для того, щоб налагодити стосунки з потерпілим або хоча б частково відшкодувати йому шкоду.

А тому колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, тобто найбільш м`якого покарання, встановленого відповідною санкцією, хоч і не виходить за межі, встановлені ч.2 ст.125 КК України, але за своїм видом є явно несправедливим через м`якість, і не буде ефективним засобом примусу, який застосовується з метою запобігання протиправній поведінці обвинуваченого.

Згідно з ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Тому відповідно до вимог ст.ст.414, 420 КПК України невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого у зв`язку з необхідністю застосувати більш суворе покарання є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції в цій частині, як про це просить потерпілий.

При ухваленні вироку колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок, особу винного, який судимостей не має, проте раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працює.

Обставинами, які пом`якшують покарання, суд апеляційної інстанції визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Доводи потерпілого про те, що невідшкодування йому матеріальної та моральної шкоди належить додатково визнати обставиною, яка обтяжує покарання, не ґрунтуються на вимогах закону. Вказана обставина не зазначена в ч.1 ст.67 КК України, а тому згідно з ч.3 ст.67 КК України не може бути визнана такою, що обтяжує покарання.

Не може бути врахована як така обставина і вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, оскільки ОСОБА_8 вчинив кримінальний проступок.

Колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, оскільки вважає, що саме таке покарання, яке полягає у триманні особи в кримінально-виконавчій установі відкритого типу без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням до праці, буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Підстав для призначення покарання у виді обмеження волі на запропонований потерпілим максимальний строк колегія суддів не вбачає, у зв`язку з чим апеляційна скарга задовольняється частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу потерпілого задовольнити частково.

Вирок Таращанського районного суду Київської області від 10 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 1 /один/ рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3