Справа № 1-16/10
Провадження № 1/204/8/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Красноармійськ, Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває вказана кримінальна справа.

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_4 відповідно до рішення Красноармійського районного суду № 2-1190 від 1.09.1999 року зобов`язаний до виплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менше частини неоподаткованого податком мінімуму на місяць, починаючи з 1.09.1999 р. і до досягненням сином повноліття. ОСОБА_4 згідно виконавчого листа сплачував аліменти на утримання сина на користь ОСОБА_6 до 2001 року, коли був засуджений Красноармійським міськрайонним судом за ст. 229 КК України до п`яти років позбавлення волі. Звільнившись у 2004 р. згідно Указу Президента України «Про помилування» ОСОБА_4 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , будучи фізично здоровим, тривалий час ніде не працює, заходів до працевлаштування не здійснював, на обліку у центрі зайнятості не перебував, добровільної матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_7 не надає. Тобто ОСОБА_4 продовжує злісно ухилятися від сплати аліментів, в результаті чого з 30.06.2004 року по 10.05.2006 року у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 7325, 76 грн. (з урахуванням заборгованості ВДВС м. Макіївка 2147, 60 грн.).

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліменти).

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 08.04.2022 №17/0/9-22 у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя під час воєнного стану територіальна підсудність справ Красноармійського міськрайонного суду Донецької області визначена Красногвардійському районному суду м.Дніпропетровська.

20.10.2023 року прокурор Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності, посилаючись не те, що з моменту скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення минуло більше 17 років.

20.10.2023 року через канцелярію суду потерпілою ОСОБА_8 подано письмову заяву, відповідно до якої остання просила суд звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за скоєний злочин, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, кримінальну справу відносно нього закрити.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінальної справи, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України.

Постановою Красноармійського міського суду від 26.06.2006 року по кримінальній справі оголошено розшук підсудного ОСОБА_4 .

Станом на 20.10.2023 року місцезнаходження ОСОБА_4 не встановлено.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 02.02.2023 у справі №735/1121/20, визначені у статті 49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Велика Палата вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п?ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п?ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Згідно абз. 2 пункту 8 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є обов?язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст. 49 КК України.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Касаційного кримінального суду від 24.05.2018 у справі № 200/4664/14-к, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, суд не зобов?язаний встановлювати чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення.

З часу вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 10.05.2006 року, минуло більше 17 років.

Відповідно до довідки Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки від 10.10.2023 року, ОСОБА_4 з 26.06.2006 року (часу оголошення в розшук) по теперішній час до кримінальної відповідальності за вчинення інших кримінальних правопорушень не притягувався.

Згідно довідки Покровського РУП ГУНП в Донецькій області від 10.10.2023 року, ОСОБА_4 значиться в державному розшуку за Покровським РУП ГУНП в Донецькій області.

Згідно інформації Покровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Покровському районі Донецької області від 17.10.2023 року, відсутні актові записи про зміну імені та смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з вимогами пунктів 10 та 11 Перехідних положень КПК України, кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, постановою про направлення справи до суду для вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності розглядаються судами першої, апеляційної, касаційної інстанцій і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно пункту 5 ч.1 ст. 7-1 КПК України (в ред.1960 року) закінчення строків давності є однією з підстав закриття судом провадження в кримінальній справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 11-1 КПК України (в ред.1960 року) суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно ч.1 ст. 248 КПК України (в ред. 1960 року) при наявності обставин, передбачених ст. 6, ч.1 ст. 7 , ст.ст. 7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

З урахуванням наведеного ОСОБА_4 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 81, 262, 282 КПК України (в ред. 1960 року), п.п.10,11 Перехідних положень КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора Покровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінальної справи задовольнити.

ОСОБА_4 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КК України на підставі ч. 2 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу закрити.

Запобіжний захід у вигляді зобов`язання про явку до органів дізнання та суду, обраний ОСОБА_4 скасувати.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи діб з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1