Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/2647/23
Провадження № 1-кп/553/1230/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000723 від 05.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Ленінського районного суду м.Полтави знаходиться згадане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Копія письмового клопотання про продовження строку запобіжного заходу із детальним обґрунтуванням наявності вказаних ризиків була вручена обвинуваченому та його захиснику.

За посиланням прокурора обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також 28.11.2023 захисником ОСОБА_5 на розгляд суду подано клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, в обґрунтування якого вказано, що на сьогодні ризики, передбачені ст.177 КПК України існують формально та є не доведеними стороною обвинувачення. Обвинувачений ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, стале місце проживання, за яким характеризується позитивно, працював до затримання, користується повагою серед колег та мешканців міста, не мав і не має наміру переховуватись від суду.

В судовому засіданні захисник наполягаючи на задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу прохав залишити без задоволення клопотання прокурора та врахувати, що обвинувачений має достойний вік та життєвий досвід, стале місце проживання, родину, за час утримання в слідчому ізоляторі стан його здоров`я погіршився. При цьому захисником наголошено на недоведеності прокурором продовження існування заявлених ризиків, які є абстрактними та формальними, у свою чергу обвинувачений визнає свою провину, тому не має сенсу ухилятись від суду, впливати на інших учасників.

Обвинувачений, підтримуючи позицію свого захисника, проти задоволення клопотання прокурора заперечив, прохав змінити застосований до нього запобіжний захід.

Прокурор проти задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу заперечив, зазначаючи про те, що справа має суспільний інтерес, у обвинуваченого було вилучено великий обсяг зброї та боєприпасів, тому вважав доцільним продовження найсуворішого запобіжного заходу.

У відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 06.10.2023 було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів. У задоволенні клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у виді особистої поруки або іншого більш м`якого запобіжного заходу відмовлено.

За ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 24.10.2023 клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді особистої поруки було залишено без задоволення.

Заслухавши доводи учасників судового провадження при вирішені заявлених ними клопотань, суд вказує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню тощо.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішення питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу залежить насамперед від того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 наразі призначено підготовче судове засідання.

ОСОБА_4 пред`явлено звинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, яке у відповідності до ст.12 цього кодексу, відноситься до тяжких, та за яке передбачено покарання від трьох до семи років. Під загрозою покарання обвинувачений може ухилитись від суду, незаконно вплинути на учасників кримінального провадження чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення посягає на громадську безпеку в частині убезпечення від порушення правил обороту (користування населенням) зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, які у свою чергу становлять підвищену загрозу для суспільства.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Заслухавши думку учасників судового провадження та перевіривши наявні матеріали, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи наразі не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні такої міри запобіжного заходу із визначенням його строку у межах 60 днів із застосуванням застави у попередньому розмірі.

З огляду на вказане суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора та вказує про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу застосованого до обвинуваченого.

При цьому суд враховує відомості про особу обвинуваченого, тяжкість злочину та характер пред`явленого звинувачення, що пов`язане із незаконним поводженням з великим обсягом вогнепальної зброї та бойових припасів у період воєнного стану, що у свою чергу свідчить про підвищену суспільну небезпеку. Окрім того, жодних нових обставин, які б могли переконати суд у значному зменшенні встановлених ризиків стороною захисту повідомлено не було.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 26.01.2024 включно, із застосуванням попередньо визначеної застави в розмірі 402600 грн.

У задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1