Номер провадження: 11-сс/813/212/24
Справа № 501/2/24 1-кс/501/1/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом та Іллічівським міським судом Одеської області матеріали кримінального провадження №0000486 від 29.06.2022 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 02.01.2024 року про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в ЧР м. Прага, громадянина України, має вищу освіту, одруженого, працює головою ПАТ «ФК СТС-ІНВЕСТ», зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України,

встановив:

В провадженні СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження №0000486 від 29.06.2022 року за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 01 серпня 2020 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» (надалі за текстом ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС») в особі директора ОСОБА_9 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАРАДАЙЗ 2018» ( надалі за текстом ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018») в особі директора ОСОБА_10 , було укладено договір оренди нерухомого майна № 01/08-20. Відповідно до вказаного договору ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» передає ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» у строкове платне володіння та користування (оренду) нежитлове приміщення готелю з окремим входом загальною площею 2144,7 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 та нежитлове приміщення готелю з окремим входом загальною площею 1584,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 Розмір місячної орендної плати за вказаним договором складає 15 000 доларів США за курсом НБУ на день оплати за календарний місяць оренди. Вказана сума починала нараховуватись ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» та сплачуватись ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» з моменту отримання ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» відповідної ліцензії на провадження господарської діяльності, пов`язаної з азартними іграми та отримання ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» категорію готелю не нижче «З зірок». Крім того, відповідно до договоре, до моменту отримання ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» відповідної ліцензії на провадження господарської діяльності, пов`язаної з азартними іграми та отримання ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» категорію готелю не нижче «З зірок», ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» сплачує ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» гарантійний платіж у розмірі 10 000 доларів США за курсом НБУ на день оплати, який зараховується в якості орендної плати до моменту виникнення вищезазначених обставин. Дана сума ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» була передана ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» в момент підписання вказаного договору та була невід ємною умовою його підписання.

Крім того, договір оренди нерухомого майна № 01/08-20 передбачав інші платежі, окрім орендної плати, а саме на утримання та експлуатацію орендованого майна, платежі за спожиті комунальні послуги згідно показів лічильників та тарифів постачальника, а також належні платежі та збори пов`язані з утриманням та експлуатацією орендованого майна.

Влітку 2020 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, представник ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» ОСОБА_11 який діє на підставі договору про надання послуг комерційного посередництва №01/07 від 01 липня 2020 року , приїхав за адресою: АДРЕСА_4 з метою огляду орендованих приміщень.

За вказаною адресою перебував ОСОБА_8 який представився ОСОБА_11 як представник ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018», яким в дійсності не являється, чим ввів в оману ОСОБА_11 . В цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння грошовими коштами ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на вчинення продовжуваного кримінального правопорушення, направленого на заволодіння грошовими коштами ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС», керуючись корисливим мотивом, з метою особистого збагачення, у серпні 2020 року, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, звернувся в якості представника ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» до представника ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» в особі ОСОБА_11 з вимогою про внесення ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» оплати в розмірі 2 000 доларів США за кожен календарний місяць, мотивуючи необхідністю здійснення ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» витрат пов`язаних з утриманням орендованих приміщень за вищевказаними адресами. Вказані платежі не були передбачені умовами договору оренди нерухомого майна №01/08-20, однак, ОСОБА_8 , розуміючи протиправність своїх дій та з метою отримання грошових коштів обманним шляхом, повідомив ОСОБА_11 неправдиві відомості, що у разі не сплати останнім вказаних грошових коштів за кожен календарний місяць, ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» буде вимушене укласти договір оренди з іншим орендарем або використовувати орендовані ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» приміщення у власній господарській діяльності, шо у майбутньому унеможливить використання цих приміщень ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС».

Представник ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» в особі ОСОБА_11 , сприймаючи ОСОБА_8 як представника ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018», діючи в інтересах ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» з метою збереження можливості використання приміщень за вищевказаними адресами ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» відповідно до договору оренди нерухомого майна № 01/08-20, впродовж 2020 - 2022 років при особистих зустрічах з ОСОБА_8 , передав останньому в якості оплати витрат ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018», пов`язаних з утриманням орендованих приміщень, 34 000 доларів США, а саме: 30 серпня 2020 року , час вчинення дії під час проведення досудового розслідування встановити не представилось за можливе, ОСОБА_11 , знаходячись поблизу промринку «7 км» за адресою, смт. Авангард, вул. Базарна, 20, Одеського району Одеської області передав ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США (згідно курсу НБУ складає 274 615 гривень); 04 червня 2021 року , час вчинення дії під час проведення досудового розслідування встановити не представилось за можливе, ОСОБА_11 , знаходячись в ресторані «Маман», що розташований за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 93/1, передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США (згідно курсу НБУ складає 546 800 гривень); 30 вересня 2021року , час вчинення дії під час проведення досудового розслідування встановити не представилось за можливе, ОСОБА_11 , знаходячись біля міжнародного аеропорту «Одеса», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Центральний аеропорт, 2, передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2 000 доларів США (згідно курсу НБУ складає 53 152 гривень); 31 січня 2022 року , час вчинення дії під час проведення досудового розслідування встановити не представилось за можливе, ОСОБА_11 , знаходячись в барі «Navi», який розташований за адресою: с. Лиманка, вул. Південна, 2, Одеського району Одеської області передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2 000 доларів США (згідно курсу НБУ складає 57 568 гривень).

Загалом, ОСОБА_11 передав ОСОБА_8 в якості оплати витрат ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018», пов`язаних з утриманням орендованих приміщень, грошові кошти в сумі 932 135 гривень, які ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» частково відшкодувало ОСОБА_11 у розмірі 350 000 гривень. В свою чергу, ОСОБА_8 , отримавши від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 932 135 гривень, на рахунок ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018» вказані грошові кошти не перевів, витрати ТОВ «ПАРАДАЙЗ 2018», пов`язані з утриманням орендованих приміщень за вищевказаними адресами не сплатив, грошові кошти залишив собі та розпорядився ними на власний розсуд.

Внаслідок вчиненого кримінального правопорушення ТОВ «ІН-ГЕЙМ ПЛЮС» завдано матеріальних збитків на загальну суму 350 000 гривень, що відповідно до п. З примітки до ст. 185 Кримінального кодексу України визнається великим розміром шкоди.

28.12.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

01.01.2024 року слідчий СВ ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_14 , про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких документів чи речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; здійснення незаконного впливу на представника потерпілого та свідків у кримінальному провадженні; а також вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки судом розглядається обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 191 КК України.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та підозрюваному обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в період часу з 22:00 години до 06:00 години наступної доби, за адресою фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , строком до 02.03.2024 року, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Слідчий суддя також врахував особу підозрюваного, який має постійне місце проживання на території України, постійну роботу, задовільний майновий стан, міцні родинні зв`язки, також той факт, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває з червня 2022 року, а органом досудового розслідування клопотання щодо забезпечення заходів кримінального провадження скеровано до суду лише у січні 2024 року, але будь- яких доказів того, що за даний проміжок часу підозрюваний ухилявся від досудового розслідування стороною обвинувачення не надано. Окрім того, слідчий суддя врахував, що 28.12.2023 року підозра змінена на ч.3 ст. 190 КК України, у зв`язку з частковим відшкодування завданої шкоди, а тому слідчий суддя дійшов висновку, що достатнім запобіжним заходом для підозрюваного, який забезпечить виконання покладених на нього обов`язків є нічний домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Захисник вказує, що підозра є необґрунтованою, оскільки:

- повідомлення про підозру та клопотання про обрання запобіжного заходу погоджено не уповноваженим прокурором;

- відсутня події злочину, оскільки матеріали провадження не містить жодного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому дій;

- клопотання про обрання запобіжного заходу винесено в іншому кримінальному провадженні, яке зареєстроване у 2023 році.

Також захисник посилається, на недоведеність існування ризиків у кримінальному провадженні, а слідчим суддею не розглянуто питання щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання або застави.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні/продовженні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Так, відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

При цьому, слідчому судді слід мати на увазі, що обмеження розгляду клопотання про застосування/продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України», «Белевитський проти Росії»).

Обґрунтовуючи рішення про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувавши запобіжний захід у виді застави, на переконання колегії суддів, слідчий суддя дійшов до вірного висновку, із зазначенням всіх підстав, які дають право слідчому судді відмовити у задоволені клопотання органу досудового розслідування про застосування найсуворішого запобіжного заходу.

При цьому, слідчий суддя обґрунтовано зазначив, що органом досудового розслідування не було доведено, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, та дійшов висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту буде цілком співмірним з ризиками, які визнав доведеними слідчий суддя.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідності до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість підозрюваного у скоєнні злочину, та правильність або не правильність кваліфікації дій підозрюваного, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження та долучені до клопотання, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра можливої причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованих йому дій.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

За наведених обставин, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри, відсутність доказів на підтвердження винуватості підозрюваного, колегією суддів визнаються необґрунтованими. Зокрема, такі доводи захисника є вочевидь декларативними, оскільки відповідно до матеріалів провадження дії підозрюваного були перекваліфіковані на ч.3 ст.190 КК України, оскільки ним частково відшкодовано шкоду.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування підозрюваного, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років.

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що підозрюваний, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, - впливу на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та іншими учасниками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків та потерпілих, оскільки покази осіб, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності

Також не виключаються ризики, передбачені п.п. 2, 5 ч.1 ст.177 КПК, що було враховано слідчим суддею, з чим погоджується апеляційний суд.

Обставини даної справи дають підстави дійти висновку, що обраний підозрюваному запобіжний захід у виді домашнього арешту в достатній мірі забезпечує виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та слугує достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки.

Вимоги сторони захисту щодо необхідності відмови у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки в протилежному випадку підозрюваний не буде мати жодного запобіжного заходу, що вочевидь не забезпечить виконання завдань кримінального провадження, а навпаки може потягти негативні наслідки для досудового розслідування.

Доводи захисника про підписання клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не уповноваженим прокурором, апеляційний суд відхиляє та зазначає, що відповідно до витягу з ЄРДР прокурор ОСОБА_14 здійснює процесуальне керівництво в кримінальному провадженні №0000486 від 29.06.2022 року.

Також, визнаються необґрунтованими доводи сторони захисту стосовно зазначення невірної дати реєстрації кримінального провадження у відповідних постановах прокурора та в клопотанні слідчого, оскільки це є опискою, яка за повідомленням прокурора виправлена постановою від 03.01.2024 року.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів захисника щодо незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Іллічівського міського суду Одеської області від 02.01.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000486 від 29.06.2022 року за ч.3 ст.190 КК України, обрано запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4