ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/210/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.342 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Непоротове, Сокирянського району, Чернівецької області, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, та призначено йому покарання за цією статтею у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід у виді застави, застосований відносно ОСОБА_7 , скасувати, після набрання вироком законної сили.

Заставу, внесену за обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 листопада 2022 року, в розмірі 15 600 (п`ятнадцять тисяч шістсот) гривень, повернути заставодавцю ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили.

Скасовано арешт, накладений на речі, які було вилучено під час затримання обвинуваченого ОСОБА_7 02 листопада 2022 року, а саме: мобільний телефон марки «Huawei», білого кольору ІМЕІ1 НОМЕР_1 ; ІМЕІ2 НОМЕР_2 , мобільний телефон марки «NOMI», чорного кольору ІМЕІ1 - НОМЕР_3 ; ІМЕІ2 НОМЕР_4 , згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2022 року.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно вироку, 25 листопада 2021 року близько 22:20 год. екіпажем «Юпітер 0151» у складі командира роти № 2 батальйону УПП в Тернопільській області ОСОБА_9 та т.в.о. командира взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Тернопільській області ОСОБА_10 було отримано повідомлення про те, що екіпажу «Юпітер 0202» у складі поліцейського ОСОБА_11 та інспектора ОСОБА_12 , які перебували біля АЗС «WOG» по вул. 15 Квітня, 2а, в м. Тернополі, потрібна допомога. По прибуттю на службовому автомобілі «Mitsubishi Outlander», н.з. НОМЕР_5 , за вказаною адресою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було встановлено, що поліцейські екіпажу «Юпітер 0202» здійснювали оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП стосовно громадянина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім останнього на місці події перебували ще двоє осіб чоловічої статі, які перешкоджали поліцейським екіпажу «Юпітер 0202» складати протокол стосовно ОСОБА_13 за фактом керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. В подальшому, працівники патрульної поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які знаходились у форменому одязі (однострій поліцейських), підійшли до вказаних осіб, представились, пред`явили їм службові посвідчення та попросили показати документи, що посвідчують особу, на що один з них - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розпочав вчиняти дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. Надалі, працівниками патрульної поліції було повторно пред`явлено вимогу ОСОБА_7 показати документи та припинити правопорушення, а також роз`яснено, що у разі відмови його буде затримано та доставлено до відділу поліції. У зв`язку з тим, що ОСОБА_7 ніяк не реагував на законні вимоги поліцейських щодо пред`явлення документів та припинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, ОСОБА_10 , згідно з ст.ст. 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію», було прийнято рішення про застосування до нього фізичної сили та спеціальних засобів (кайданок). Після цього, о 22:36 год. 25 листопада 2021 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проігнорувавши законні вимоги працівників поліції щодо пред`явлення документів та припинення правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, усвідомлюючи, що перед ним знаходяться працівники правоохоронного органу при виконанні своїх службових обов`язків, діючи умисно, здійснив активний опір працівникам патрульної поліції, які виконували свої службові обов`язки, а саме під час затримання в порядку ст. 260 КУпАП наніс т.в.о. командира взводу № 2 роти № 2 батальйону УПП в Тернопільській області ОСОБА_10 один удар ногою в область грудної клітки.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року та закриття цього кримінального провадження, мотивуючи це тим, що вважає справу відносно нього сфабрикованою, а докази сторони обвинувачення нікчемними і недопустимими, показання потерпілого і свідків неправдивими.

Також, вважає, що відвід судді ОСОБА_1 був розглянутий в незаконний спосіб, що є безумовною підставою для скасування вироку по причині упередженості суду.

Вважає викладені у вироку висновки суду першої інстанції безпідставними, а саме:

факт проходження потерпілим і свідками служби в Управлінні патрульної поліції в Тернопільській області спростовується листом №02.1-05/794-23 від 05.05.2023 року "ГУ ДЕРЖСТАТ У ТЕРНОПІЛЬСЬКІЙ ОБЛАСТІ", згідно якого таке управління поліції відсутнє, а особи ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 не є поліцейськими та не є працівниками "ГУНП в Тернопільській області" а також не є їхніми представниками за довіреністю, дане підтверджується відповіддю ГУНП в Тернопільській області від 10.05.2023 року №ор/г/г/ог/2023; ОСОБА_10 не мав службового посвідчення, відповідно до відповіді від 08.05.2023 року №58131/22-543-2023 Директора Департаменту Персоналу МВС України ОСОБА_15 ;

факт прибуття ОСОБА_9 і ОСОБА_10 на місце події у зв`язку з оформленням екіпажем "Юпітер 0202" адмінматеріалів відносно ОСОБА_13 спростовується тим, що ОСОБА_13 не скоював адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП, що доказується постановою від 31.03.2022 року про закриття провадження по справі №607/22246/21. Вважає, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 намагалися покрити своїх спільників з метою недопущення розголосу їхніх неправомірних та злочинних дій.

враховуючи обставини які відбулися 25.11.2021 року вважає, що він став жертвою поліцейського беззаконня, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 порушили норми ст.32 ЗУ "Про національну поліцію", а навпаки від їх неправомірних дій він, ОСОБА_7 , отримав травми середньої тяжкості, що підтверджується довідкою медичного закладу охорони здоров`я. За даним фактом ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 03.04.2023 року відкрито кримінальне провадження, яке внесено в ЄРДР за №0000036 від 18.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України; факт відкриття провадження був відомий судді ОСОБА_1 , однак вона його проігнорувала, що викликає сумніви у її неупередженості та об`єктивності;

згідно Постанови КМУ від 30.09.2015 №823 "Про однострій поліцейських" форма має бути темно-синього кольору, а не чорного, як була у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ;

обвинувачений стверджує, що не вчиняв дрібного хуліганства, тобто не порушував громадський порядок і спокій громадян, оскільки на відео видно, що навколо місця події не було пересічних громадян, які би могли бути потерпілими від порушення громадського спокою, а події відбувались у темну пору доби та у безлюдному місці, фактично на самому виїзді з м. Тернопіль. При цьому, поліцейські не обґрунтували та не роз`яснили йому суті законності їх вимог, щодо пред`явлення ним документів та суті можливого порушення, яке нібито вчиняв він і яким нормативно-правовим актом і статтею це передбачено та настання можливої відповідальності за вчинення правопорушення;

обвинувачений вважає, що працівник поліції ОСОБА_10 не є потерпілим у кримінальному провадженні за ч.2 ст.342 КК України, оскільки відсутня довідка від лікаря або заключення судово-медичної експертизи, що підтверджує факт отримання ним тілесних ушкоджень, а саме забоїв або синців в області грудної клітки чи голови;

особи, які вважали себе поліцейськими, не обґрунтовували і не роз`яснювали суті законності їх вимог, а також настання можливої відповідальності в разі вчинення правопорушення;

долучені до матеріалів провадження з відео із відеореєстраторів містять суперечності щодо часу події та містять близько 20-ти файлів, що є порушенням принципу цілісності і безперервності відеофіксації, є грубим порушенням п.5 розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функцію фото і кінозйомки, відеозапису, затвердженого МВС від 18.12.2019 року №1026 (далі за текстом Інструкція №1026);

він не наносив удар ногою в область грудної клітки та голови ОСОБА_10 і цей момент відсутній на відеозаписах, що знаходяться в матеріалах справи, а висновок суду про нанесення ним одного удару ОСОБА_10 є безпідставним, так як його під час затримання тримали за руки по дві особи з обох сторін. У вироку суд не вказав номер відео, дату і час нібито нанесення ним удару ОСОБА_10 , а також безпідставно не взяв до уваги свідка ОСОБА_16 під присягою.

Від прокурора та потерпілого апеляційні скарги на вказаний вирок не були подані і тому питання про погіршення становища обвинуваченого не є предметом даного апеляційного розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 , який подав апеляційну скаргу, не з`явився в судові засіданні апеляційного суду 13 вересня 2023 року, 10 листопада 2023 року та 04 грудня 2023 року, хоча йому було відомо про надходження матеріалів цього провадження до апеляційного суду, оскільки 22 червня 2023 року обвинувачений ОСОБА_7 подав до Тернопільського апеляційного суду свою виправлену апеляційну скаргу на виконання ухвали судді Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2023 року про залишення апеляційної скарги без руху, яка йому була вручена за місцем проживання, зазначеним в апеляційній скарзі. При поданні вказаної апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначив свою адресу і засоби електронного зв`язку.

Однак, в подальшому надіслані за вказаною в апеляційній скарзі адресою судові повістки обвинувачений ОСОБА_7 не отримував і заяв, клопотань та повідомлень про причини неявки до апеляційного суду не подавав і не повідомляв суд про зміну місця свого проживання чи перебування. Хоча з матеріалів провадження видно, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 був проінформований про права та обов`язки обвинуваченого відповідно до вимог ст. 42 КПК України, у тому числі про необхідність повідомляти суд про зміну місця проживання, а в разі неможливості прибути до суду - заздалегідь повідомити про це.

У зв`язку з невиконанням обвинуваченим такого обов`язку апеляційний суд вжив усіх можливих заходів щодо виклику обвинуваченого у судове засідання відповідно до положень ч.1 ст.135 КПК, а саме було неодноразово здійснено повідомлення обвинуваченого ОСОБА_7 про час і місце розгляду його апеляційної скарги на вказані в апеляційній скарзі засоби електронного зв`язку, а також шляхом розміщення на офіційному сайті судової влади відповідного оголошення про його виклик в судове засідання.

Як відзначив ЄСПЛ у п. 35 рішення від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (заява № 11681/85), заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, що пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За наведених обставин та враховуючи, що в даному випадку відповідно до ч.4 ст.401 КПК участь обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційному розгляді не є обов`язковою і йому було відомо про надходження до апеляційного суду його апеляційної скарги, однак він для участі в її розгляді тривалий час не з`являвся і не повідомив про існування обставин, що об`єктивно перешкоджають йому особисто взяти участь в судовому засіданні, то колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для розгляду апеляційної скарги у відсутності апелянта.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який заперечив проти доводів апеляційної скарги і просив відмовити у її задоволенні за її безпідставністю, перевіривши доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вирок повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону, а висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено і кваліфікація його дій за ч.2 ст.342 КК України є правильними.

Свій висновок про доведеність вини обвинуваченого суд першої інстанції правильно обґрунтував показаннями:

потерпілого ОСОБА_10 , який суду показав, що 25 листопада 2021 року коли він перебував при виконанні обов`язків працівника патрульної поліції в наряді разом з командиром роти ОСОБА_9 , вони отримали повідомлення про те, що екіпажу у складі поліцейського ОСОБА_11 та інспектора ОСОБА_12 , за адресою: вул. 15 Квітня, 2а, в м. Тернополі біля АЗС «WOG», потрібна допомога. Прибувши на місце на службовому автомобілі вони виявили трьох чоловіків, які перешкоджали вказаному екіпажу оформляти матеріали справи про адміністративне правопорушення. Невідомі особи поводили себе агресивно, відмовились повідомити свої анкетні дані та надати документи, що посвідчують їхню особу, а тому їм було роз`яснено можливість притягнення до адміністративної відповідальності за порушення громадського порядку під час дії карантинних обмежень. Оскільки останні в категоричній формі відмовились пред`являти документи, зухвало висловлювались в сторону поліцейських, їх було попереджено, що згідно з ст.ст. 44, 45 ЗУ «Про Національну поліцію» та ст. 260 КУпАП до них буде застосовано фізичну силу та спеціальні засоби (кайданки). Після цього, враховуючи, що вони проігнорували законні вимоги він та інші працівники поліції здійснили затримання одного з цих громадян, яким виявився ОСОБА_7 . Під час затримання останній здійснював активний опір працівникам патрульної поліції, зокрема наніс йому удар правою ногою в область грудної клітки. Всі події були зафіксовані на нагрудну відеокамеру;

свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_12 , працівників патрульної поліції, які були очевидцями та учасниками повідомлених потерпілим подій і підтвердили, що 25 листопада 2021 року під час здійснення у встановленому законом порядку затримання ОСОБА_7 , останній чинив активний опір і наніс удар ногою в область грудної клітки потерпілому ОСОБА_10 , який брав участь у затриманні і був одягнений у форму працівника поліції;

Повідомлені свідками і потерпілим обставини суд правильно оцінив, як такі що доводять вину обвинуваченого, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з даними письмових доказів, зокрема:

протоколу серії АЗ №135641 від 25 листопада 2021 року про адміністративне затримання ОСОБА_7 ;

протоколу огляду речей від 10 березня 2022 року з додатком - оптичним носієм інформації з відеозаписами, з яких при дослідженні безпосередньо в судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що 25 листопада 2021 року працівник патрульної поліції пред`являє трьом особам чоловічої статті службове посвідчення, двічі пред`являє вимогу одному з учасників подій чоловічої статті показати документи для встановлення його особи, однак цей чоловік вступає у словесну суперечку і працівник поліції вирішує застосувати кайданки до вказаного чоловіка. Також, суд першої інстанції врахував, що станом на 25 листопада 2021 року діяли карантинні обмеження і перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу було заборонено, однак на вимогу поліцейського пред`явити документи ОСОБА_7 поводив себе агресивно, зухвало, ображав поліцейських та погрожував їм фізичною розправою, на зауваження поліцейських не реагував;

протоколу огляду речей від 21 березня 2022 року з додатком - оптичним носієм інформації з відеозаписом, з якого при дослідженні безпосередньо в судовому засіданні судом першої інстанції встановлено, що на ньому відображено відрізок дороги біля АЗС «WOG». На узбіччі припарковано поліцейський службовий автомобіль із увімкненими проблисковими маячками, попереду якого патрульні поліцейські спілкуються з трьома особами чоловічої статі, після цього намагаються затримати одного з них. При цьому, на переглянутому в судовому засіданні відеозаписі 01010130_0436 чітко видно, як працівники поліції, які перебувають у форменому одязі, здійснюють затримання чоловіка в цивільному. Під час затримання чоловік в цивільному одязі правою ногою умисно наносить удар в ділянку грудної клітки поліцейського, який здійснював його затримання.

Суд першої інстанції належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів у їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними свої висновки, з якими погоджується колегія суддів, про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Дані наведених в оскарженому вироку доказів, в тому числі відеозаписи події кримінального правопорушення, у своїй сукупності повністю спростовують наведені в апеляційній скарзі твердження обвинуваченого про те, що обвинувачення відносно нього було сфабрикованою, зібрані докази є нікчемними і недопустимими, а показання потерпілого і свідків неправдивими.

Доводи апеляційної скарги про те, що відвід головуючому судді в цій справі був розглянутий в незаконний спосіб є безпідставними, оскільки як видно з матеріалів провадження подана в судовому засіданні 13 січня 2023 року заява ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_1 була зареєстрована в автоматизованій системі документообігу Тернопільського міськрайонного суду і шляхом автоматизованого розподілу було визначено відповідного суддю для розгляду вказаної заяви. Того ж дня, заява ОСОБА_7 про відвід судді ОСОБА_1 від участі в кримінальному провадженні №0001665, була розглянута у відкритому судовому засіданні за участю заявника ОСОБА_7 , хід якого належним чином зафіксовано технічними засобами (а.к.п.69-77). Перевіркою матеріалів провадження апеляційним судом встановлено, що винесена за результатами розгляду вказаної заяви ухвала про відмову в задоволенні відводу є належним чином обґрунтованою і вмотивованою, постановлена законним складом суду і повністю відповідає вимогам ст.ст. 75, 80, 81 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що потерпілий ОСОБА_10 і свідок ОСОБА_9 станом на 25 листопада 2021 року не були працівниками поліції, а ОСОБА_10 не мав службового посвідчення, спростовуються наявними в матеріалах провадження і проаналізованими в оскарженому вироку даними витягу з наказів №833 о/с від 18 серпня 2021 року, № 67 о/с від 10 січня 2022 року та службової характеристики на інспектора взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП старшого лейтенанта поліції, який тимчасово виконував обов`язки командира взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП - ОСОБА_10 від 28 грудня 2021 року; витягом із наказу № 160 о/с від 06 березня 2019 року та службової характеристики на командира роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_9 від 28 грудня 2021 року; копією розстановки сил та засобів роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, згідно якої, поліцейські ОСОБА_10 , ОСОБА_9 ОСОБА_11 та ОСОБА_14 з 20.00 год. 25 листопада 2021 року по 08.00 год. 26 листопада 2021 року перебували на чергуванні в складі екіпажу поліції «Юпітер 0151» (а.к.п.115-120).

Додані до апеляційної скарги копії відповідей наданих на запити ОСОБА_17 Головним управлінням статистики у Тернопільській області №02.1-05/794-23 від 05.05.2023р., та управлінням кадрового забезпечення Головного управління Національної поліції в Тернопільській області від 10.05.2023 року (а.к.п.248,249), а також Департаменту персоналу МВС України від 08.05.2023 року №58131/22-543-2023р. (а.к.п.246), не спростовують наведених у вироку висновків суду, оскільки не стосуються діяльності Управління патрульної поліції в Тернопільській області, як територіального (відокремленого) підрозділу Департаменту патрульної поліції, створеного відповідно до ст.ст.13-15 Закону України "Про Національну поліцію" та постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 р. № 730.

Доводи апеляційної скарги про те, що провадження у справі про адміністративне правопорушення, яку відносно ОСОБА_13 було розпочато на підставі адмінматеріалів, складених поліцейськими екіпажу Юпітер-0202 ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , за ст.130 КУпАП було закрито постановою Тернопільського міськрайонного суду від 31.03.2022 року (справа №607/22246/21) не спростовують викладених в оскарженому вироку висновків про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.342 КК України, за ознаками вчинення опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, а саме нанесення удару ногою в область грудної клітки т.в.о. командира взводу №2 роти №2 батальйону УПП в Тернопільській області ОСОБА_10 під час здійснення ним затримання ОСОБА_7 в порядку ст.260 КУпАП.

Наведені в апеляційній скарзі міркування обвинуваченого про те, що потерпілий ОСОБА_10 здійснюючи затримання намагався приховати незаконність дій поліцейських екіпажу Юпітер-0202 ОСОБА_11 та ОСОБА_14 є надуманими, оскільки як видно з матеріалів цього провадження і доданих до апеляційної скарги судових рішень складені відносно ОСОБА_13 адмінматеріали були у встановленому порядку зареєстровані і розглянуті, а тому не має жодних підстав стверджувати про те, що дії потерпілого в даному випадку були спрямовані на недопущення розголосу обставин події.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що за заявою обвинуваченого ОСОБА_7 щодо подій 25.11.2021 року було внесено відомості в ЄРДР за №0000036 від 18.04.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України є обґрунтованими, оскільки в оскарженому вироку відсутні належні і достатні мотиви відхилення доводів обвинуваченого в цій частині. Разом з тим, згідно письмової інформації Територіального управління, розташованого у м.Львові від 31.10.2023р. №12-41-37776вих-23 вказане кримінальне провадження за №0000036 від 18.04.2023 року за ч.2 ст.365 КК України було закрито постановою слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м.Тернополі) ТУ ДБР на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Враховуючи наведене апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені доводи апеляційної скарги також не є підставою для скасування чи зміни оскарженого вироку.

Доводи апеляційної скарги про те, що колір однострою працівників поліції ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не відповідав його опису, який затверджено постановою КМУ від від 30.09.2015 №823, а саме був чорним, а не темно-синім, не є істотними та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки наведеними у вироку доказами повністю підтверджується, що обвинуваченому ОСОБА_7 на момент вчинення інкримінованого йому злочину було достеменно відомо, що вказані особи є працівниками поліції і перебувають при виконанні своїх службових обов`язків. Так, в ході судового розгляду на підставі наданих стороною обвинувачення доказів, які детально проаналізовані у вироку, було встановлено, що працівники патрульної поліції ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прибули на місце події на службовому автомобілі, підійшли до обвинуваченого і представились та пред`явили свої службові посвідчення. При цьому, як видно зокрема з наявних у провадженні відеозаписів працівники поліції були одягнені у формений одяг, який має відповідні їх посадам і званням предмети однострою поліцейських, опис яких затверджений постановою КМУ від від 30.09.2015 №823. Крім того, з показань обвинуваченого ОСОБА_7 в ході його допиту в суді першої інстанції видно, що він не заперечував того, що йому було відомо і зрозуміло, що ОСОБА_9 і ОСОБА_10 є працівниками поліції.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 25 листопада 2021 року не вчиняв дрібного хуліганства, тобто не порушував громадський порядок і спокій громадян, спростовуються даними досліджених в судовому засіданні і детально проаналізованих судом першої інстанції відеозапису події, де зафіксовано як обвинувачений ОСОБА_7 під час дії карантинних обмежень перебував у громадському місці і відмовлявся надавати документи, що посвідчують його особу, при цьому поводив себе агресивно, зухвало, ображав поліцейських та погрожував їм фізичною розправою, на зауваження поліцейських не реагував. З цього приводу відносно обвинуваченого ОСОБА_7 було складено протоколи про адміністративні правопорушення за ст.44-3 КУпАП (а.к.п.122), та ст.173 КУпАП (а.к.п.123). Зміст вказаних протоколів об`єктивно узгоджується з даними наведеного відеозапису і відомості про закриття вказаних справ про адміністративні правопорушення за відсутністю події та складу правопорушення в матеріалах кримінального провадження відсутні і до апеляційної скарги не додані.

Не ґрунтуються на вимогах закону доводи апеляційної скарги про те, що оскільки у працівника поліції ОСОБА_10 не зафіксовано тілесних ушкоджень то він не має статусу потерпілого в цьому провадженні. Так, згідно диспозиції ч.2 ст.342 КК України потерпілими від цього злочину можуть бути працівники правоохоронних органів, а з об`єктивної сторони цей злочин, полягає в опорі працівникам правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків, тобто вчиненні активної фізичної протидії здійсненню названими особами покладених на них службових обов`язків. Цей злочин вважається закінченим з моменту вчинення опору, а тому для кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.342 КК України немає правового значення чи було заподіяно потерпілому тілесні ушкодження.

Доводи апеляційної скарги про те, що працівники поліції не роз`яснювали суті законності їх вимог і настання можливої відповідальності в разі вчинення правопорушення спростовуються дослідженими і в ході судового розгляду і наведеними у вироку доказами, в тому числі відеозаписом події, де зафіксовано як працівник поліції спілкується з обвинуваченим ОСОБА_7 та пред`являє йому своє службове посвідчення, а також вказує про необхідність обвинуваченому пред`явити свої документи, оскільки на той час діяли карантинні обмеження і перебувати на вулицях без документів, що посвідчують особу було заборонено. Однак, таку законну вимогу поліцейського ОСОБА_7 проігнорував, а натомість поводив себе агресивно, зухвало, ображав поліцейських та погрожував їм фізичною розправою, на зауваження поліцейських не реагував. Працівник поліції ОСОБА_9 попередив обвинуваченого ОСОБА_7 , що у випадку, якщо він не надасть документи та не припинить вчиняти адміністративне правопорушення його буде затримано та доставлено у відділ поліції для встановлення особи. Не зважаючи на це, обвинувачений ОСОБА_7 пред`явити документи відмовився і працівники поліції здійснили його затримання.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність наданих суду першої інстанції відеозаписів нагрудних камер працівників поліції та відеореєстраторів патрульних автомобілів вимогам п.5 розділу II Інструкції №1026 через те, що ці відеозаписи збережені у кількох файлах, є безпідставними, оскільки вказана Інструкція стосується визначення моменту включення портативного відеореєстратора і ведення відеозйомки безперервно до її завершення, однак не містить технічних вимог щодо збереження результатів такої відеозйомки виключно одним файлом. Таким чином, наведені обвинуваченим доводи не можуть бути підставою для визнання цих відеозаписів недопустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він не наносив удару працівнику поліції і відсутність доказів такого факту повністю спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами, яким суд першої інстанції дав детальну і правильну оцінку, з якою погоджується і апеляційний суд. Зокрема, з даних відеозапису 01010130_0436 було встановлено, що на ньому відображено відрізок дороги біля АЗС «WOG». На узбіччі припарковано поліцейський службовий автомобіль «Shkoda Rapid» н.з. НОМЕР_6 , із ввімкненими проблисковими маячками, попереду якого патрульні поліцейські спілкуються з трьома особами чоловічої статті. Згідно відео, чоловік, якого намагаються затримати і яким в подальшому виявився обвинувачений ОСОБА_7 , наносить один удар ногою в область грудної клітки поліцейському, який під час здійснення затримання опинився на землі. Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції правильно вказав, що на відеозаписі 01010130_0436 чітко видно, як працівники поліції, які перебувають у форменому одязі і здійснюють затримання чоловіка в цивільному, який під час затримання чинить активний спротив працівникам поліції і правою ногою умисно наносить удар в ділянку грудної клітки одного з поліцейських, який здійснював затримання. Обставини подій, які відображені на відеозаписі 01010130_0436 із відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції повністю відповідають подіям, зафіксованим на нагрудні камери поліцейських, відео з яких долучені до протоколу огляду речей від 10 березня 2022 року, на яких видно, що події відбувалися 25 листопада 2021 року починаючи з 22 год. 33 хв. (а.к.п.125-132).

Також, наведені об`єктивні дані відеозаписів повністю спростовують показання свідка ОСОБА_16 . Про невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 , а тому суд першої інстанції правильно оцінив їх як такі, що надані з метою уникнення обвинуваченим відповідальності за його протиправні дії.

Інші доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування оскарженого вироку не є істотними і не спростовують висновків суду першої інстанції, який всебічно, повно і неупереджено дослідив усі обставини кримінального провадження, правильно оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 342 КК України, як опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків.

Також, як вбачається з вироку, призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи і наявні відомості про особу обвинуваченого. Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо призначення виду і розміру основного покарання обвинуваченому в межах санкції інкримінованої йому статті, оскільки в даному випадку таке покарання є необхідним і достатніми для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, перевіркою матеріалів провадження і доводів апеляційної скарги в ході апеляційного розгляду не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду цього провадження в суді першої інстанції та інших визначених законом підстав для скасування чи зміни оскарженого вироку, а тому в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 травня 2023 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді