Справа № 442/7050/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1155/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),

встановила:

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

На дану ухвалу суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить

скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що під час судового розгляду кримінального провадження давав щирі свідчення, не намагався уникнути відповідальності за вчинений злочин, що стало результатом укладення з прокурором угоди про визнання винуватості.

Просить врахувати, що відбув більше строку покарання призначеного вироком суду, за місцем відбування покарання характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними та отримує посилки, у скоєному щиро кається, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, дружина не працює, рідні потребують його піклування та допомоги. Вказує, що згідно оцінки має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Звертає увагу, що у судовому засіданні наголошував, що мав намір працевлаштуватись в установі, проте йому в цьому було відмовлено, оскільки за його професією роботи не має. Хотів навчатись, але період навчання складає 10 місяців, що є більшим за строк відбуття ним покарання.

Засуджений вважає, що адміністрація установи хибно встановила, що він не має планів на майбутнє, і ніяких доказів цьому не має. Стверджує про своє усвідомлення того, що саме потрібно змінити у житті, має позитивні плани на майбутнє, і розуміє як їх втілити у життя.

Зазначає, що його виправлення досягнуто швидше, ніж це передбачено вироком суду, з огляду на його ставлення до скоєного і погляди на майбутнє, які носять суспільно-корисний характер. Також звертає увагу, що 13.01.2024р. закінчується термін відбування ним покарання, тобто залишилось 2 місяці, які не мають сенсу, оскільки він хоче довести суспільству, що виправився.

У судовому засіданні апеляційного суду засуджений ОСОБА_6 не заперечив про розгляд справи без участі захисника.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого у підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, яка заперечила апеляційні вимоги засудженого, з огляду на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 засуджений 07.03.2023р. вироком Мукачівського районного суду Закарпатської області за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі.

Початок строку покарання - 13.01.2023р., кінець терміну покарання - 13.01.2024р.

Відповідно до ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений, який відбув встановлену даною нормою закону відповідну частину строку покарання, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до місцевого суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання посилаючись на те, що він відбув 2/3 строку призначеного йому покарання, під час відбування покарання не допускав порушень режиму утримання, вину у скоєному визнав, що на його думку свідчить про його виправлення. Просив врахувати те, що на його утриманні неповнолітня дитина, дружина не працює.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, суд першої інстанції з належною повнотою дослідив матеріали клопотання, особової справи засудженого та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні наведеного вище клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання.

Дані характеристики адміністрації виправної колонії на засудженого не містять жодних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 протягом строку відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, що є умовою для застосування положень ст. 81 КК України.

Так, згідно характеристики на засудженого за час відбування покарання ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності не притягувався, водночас і не заохочувався. В установі не працевлаштований та не навчався. Не бере участь у програмах, заходах. Результати реалізації заходів індивідуальної програми не виконані у зв`язку з відсутністю мотивації у засудженого до їхнього виконання. Не має позитивних планів на майбутнє. Засуджений ОСОБА_6 оцінений, як такий, що має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення.

Згідно матеріалів справи представник виправної колонії у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що засуджений ОСОБА_6 не виявив бажання працевлаштуватись в колонії та не хотів здобути якусь професію, а також він не приймає участі в заходах, які проводяться в установі.

Колегія суддів звертає увагу, що з огляду на положення ст. 81 КК України, відсутність у засудженої особи дисциплінарних стягнень, як і відбуття ним встановленої законом частини строку покарання, не є безумовними підставами для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, адже основною умовою для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України є доведення ним свого виправлення через сумлінну поведінку та ставлення до праці.

При цьому, колегія суддів враховує, що сумлінна поведінка та ставлення до праці за своїм значенням проявляється у діях особи, які остання вчиняє, зокрема, працюючи та приймаючи участь у суспільному житті.

Водночас, згідно матеріалів справи засуджений ОСОБА_6 , перебуваючи в установі відбування покарання, не працював, не навчався, не заохочувався, не приймав участі у програмах та заходах, які проводяться в установі, тобто не вчинив жодних дій, необхідних для того, щоб довести свої виправлення, що є визначальним для застосування положень ст. 81 КК України.

Покликання засудженого в апеляційній скарзі на обставини, які перешкодили йому працевлаштуватись та навчатись в установі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі не підтверджено ні даними характеристики, ні поясненнями представника установи, наданими у судовому засіданні місцевого суду.

З приводу доводів засудженого про те, що він не порушував вимог режиму утримання, колегія суддів зазначає, що дана обставина не є окремою, самостійною підставою для застосування до нього положень ст. 81 КК України, оскільки належне виконання засудженим законних вимог адміністрації виправної колонії під час відбуття покарання та його належна поведінка є для засудженого обов`язком впродовж всього строку відбування покарання, і виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Усі інші наведені засудженим підстави, зокрема, визнання ним вини у скоєному злочині, наявність на його утриманні неповнолітньої дитини та дружини, низький рівень повторного вчинення кримінального правопорушення, розмір невідбутої частини покарання, те що він раніше не судимий, тощо, без доведення засудженим свого виправлення через сумлінну поведінку та ставлення до праці, чого у випадку із засудженим ОСОБА_6 не вбачається, не є підставами для застосування до засудженого положень ст. 81 КК України.

З урахуванням наведеного та конкретних обставин справи, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у застосуванні положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_6 , як такому, що ще не довів своє виправлення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність при розгляді клопотання, які б вплинули на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегією суддів не встановлено.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, а отже є необґрунтованою.

Ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2023 року відносно засудженого ОСОБА_6 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України, підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 жовтня 2023 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: