Зіньківський районний суд Полтавській області
_________________________________________________________________________________
Справа № 530/161/24
Номер провадження 1-кс/530/52/24

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2024 р. слідчий суддя Зіньківського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , за участюслідчого СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні клопотанняслідчої СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу підозрюваному

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Тольятті, Російської Федерації, жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, не працюючому, одруженому, в силу статті 89 КК України раніше не судимому, у вигляді домашнього арешту,-

В С Т А Н ОВ И В :

Матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 24.01.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Слідча СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області лейтенант поліції ОСОБА_4 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області із клопотанням погодженим прокурором Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 23.01.2024 близько 18 години 25 хвилин, реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом в умовах воєнного стану (відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» від 03.03.2022), перебуваючи в приміщенні магазину «Маркетопт» ПП «ПАВІС», який розташований за адресою: смт. Опішня, вул.Соборна, 1, Полтавського району, Полтавської області, таємно викрав одну пляшку лікеру "Rossi Asiago Limoncello" об`ємом 0,7 л., вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 473/24 від 25.01.2024 становить 530 грн. (п`ятсот тридцять гривень), які належать ПП (ПАВІС).

В подальшому викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ПП «ПАВІС» майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

26.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Вина підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні даного злочину підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Під час досудового розслідування встановлено ризики передбачені ст.177 ч.1 п.1, 3, 5 КПК України для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_5 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків визначених ст.177 КПК України.

Існування вказаних ризиків обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки розуміє суворість покарання, яке йому загрожує згідно Кримінального кодексу України.

Крім того, слідчий вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працює та постійного доходу немає, тобто має поганий майновий стан, одружений, на утриманні має неповнолітню доньку та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім цього, необхідно зазначити, що обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у визначений час доби, а саме з 21:00 год. до 06:00 год. буде забезпечувати виконання належним чином процесуальних рішень та слідчих дій. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити запобігання ризикам, зазначеним в клопотанні.

В судовому засіданні,слідча СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області лейтенант поліції ОСОБА_4 клопотання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, підтримала та просила його задовольнити, прокурор підтримав клопотання слідчої, ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши клопотання та додатки до нього приходить до висновку, що клопотання слідчої підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000026 від 24.01.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , 23.01.2024 близько 18 години 25 хвилин реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом в умовах воєнного стану (відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» від 03.03.2022), перебуваючи в приміщенні магазину «Маркетопт» ПП «ПАВІС», який розташований за адресою: смт.Опішня, вул.Соборна, 1, Полтавського району, Полтавської області, таємно викрав одну пляшку лікеру "Rossi Asiago Limoncello" об`ємом 0,7 л., вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 473/24 від 25.01.2024 становить 530 грн (п`ятсот тридцять гривень), які належать ПП (ПАВІС).

В подальшому викраденим майном ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ПП «ПАВІС» майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

26.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: відношенням ПП «ПАВІС; актом контрольної перевірки «ПАВІС; протоколом допиту представника потерпілого ОСОБА_6 від 25.01.2024; протоколом огляду місця події від 24.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 25.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 25.01.2024, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 25.01.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 25.01.2024; протоколами огляду оптичних дисків від 25.01.2024, висновком товарознавчої експертизи від 25.01.2024; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 26.01.2024 та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до ст.12 КК України ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання до 8 років позбавлення волі. Тому, існує ризик, що через усвідомлення тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, ОСОБА_5 може ухилятися від органів досудового слідства, суду, що унеможливить своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому покарання за скоєне. Крім того, ОСОБА_5 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, офіційно не працює та постійного доходу немає, тобто має поганий майновий стан, одружений, на утриманні має неповнолітню доньку, в державі введено воєнний стан, а тому є ризик, що останній може покинути місце проживання, оскільки є уродженцем російської федерації, проживає в м. Охтирка, Сумської області, вчинив злочин на території Полтавської області та ухилятися від органів досудового розслідування та суду, що поставить під сумнів його належну поведінку без обрання запобіжного заходу, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, вік підозрюваного, який є зрілою особою, щоб відкинути в сторону можливість помилкового обрання ним злочинного шляху, стан здоров`я ОСОБА_5 , який є працездатною, здоровою особою, соціальні зв`язки підозрюваного в місці його постійного проживання, який характеризується з негативної сторони, має на утриманні неповнолітню доньку, офіційно не працевлаштований, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, що могло б забезпечити його життєдіяльність без вчинення злочинів, тому під загрозою покарання може покинути місце проживання та ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Відповідно до ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов"язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Тимчасовим запобіжним заходом є затримання особи, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України встановлені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: наявність вагомих доказів про вчинення ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується долученими до клопотання копіями матеріалів, суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, вік підозрюваного, який є зрілою особою, щоб відкинути в сторону можливість помилкового обрання ним злочинного шляху, стан здоров`я ОСОБА_5 , який є працездатною, здоровою особою, соціальні зв`язки підозрюваного в місці його постійного проживання, який характеризується з негативної сторони, має на утриманні неповнолітню доньку, офіційно не працевлаштований, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, що могло б забезпечити його життєдіяльність без вчинення злочинів.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує також загальні положення ч.3 ст.176 КПК України, виходячи з встановленого КПК України принципу змагальності сторін, про те, що слідчий, прокурор, якщо не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам, то слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до §1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув"язнення.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v.Moldova (Бекчієв проти Молдови), §59).

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польші) §43).

Європейський суд з прав людини вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою (W v.Switzerland, 14379/88, 26 січня 1993 року).

Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов"язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв"язками та усіма видами зв"язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v.Moldova (Бекчиєв проти Молдови) §58).

У рішенні в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006р. (заяви №29458/04 та №29465/04) ЄСПЛ вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»), а оскільки ОСОБА_5 обвинувачується в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої в умовах воєнного стану, який є тяжким злочином, тому суд вважає, що існує певний суспільний інтерес до даної справи, а тому звільнення підозрюваного може потягти хвилювання громадськості, тобто порушити публічний порядок.

При цьому суд керується висновками рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії", що "суворість передбаченого покарання" є суттєвим елементом при оцінюванні "ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Разом з тим, суд враховує, що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності цих ризиків, на що неодноразово вказує Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях («Ідалов проти Росії», «Гарицький проти Польщі», «Храїді проти Німеччини» тощо).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 6.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням застосування домашнього арешту, однак застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки з урахуванням сукупності цих даних слідчий суддя вважає, що з метою виконання вимог ст.ст.177,178 КПК України та на виконання вимог ст.196 КПК України та унеможливлення переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а також з огляду на його матеріальні можливості та існуючу ситуацію в Україні, оскільки на даний час 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по даний час, підозрюваний є жителем іншої області, тому вбачаються передбачені законом підстави для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч.6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ч. 5 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.

Як вбачається з ч. 5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

При вирішенні клопотання судом також враховуються положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Під час досудового розслідування встановлено ризики та підстави передбачені ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризики переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 в силу ст.89 КК України раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, що могло б забезпечити його життєдіяльність без вчинення злочинів, що свідчить про можливість ним вчинити нові злочини, та вказує на існування ризику, що ОСОБА_5 схильний до вчинення нового кримінального правопорушення, те що він є уродженцем російської федерації, проживає у м. Охтирка Сумської області ,вчинив злочин в смт.Опішня, Полтавської області , тому з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєння злочину, покарання за яке передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, може переховуватися від органів досудового розслідування у тому числі і на тимчасово окупованій, непідконтрольній території України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також наявність ризиків, визначених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я ОСОБА_5 , міцність соціальних зв`язків, наявність в підозрюваногоОСОБА_5 місця роботи або навчання, наявність родичів та житла на території України, його репутацію, майновий стан, наявність повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Підозрюваний є працездатним, має стан здоров`я, який достатній для продовження вчинення ним інших кримінальних правопорушень, особу підозрюваного ОСОБА_5 , який вчинив умисний злочин, таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану.

Вказані обставини прямо вказують на необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, в тому числі з метою забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у кримінальному провадженні. Ці обставини свідчать про недостатність застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні слідчий та прокурор довели, що маються реальні ризики, передбачені п.п. 1,5.ч.1ст.177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_5 може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Виходячи з наведеного, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а тому клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового слідства підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.176,177,179,184,186,187,193, 194, 369-372 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання слідчої СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту задоволити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с.Тольятті, Російської Федерації, жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, не працюючому, одруженому, в силу статті 89 КК України раніше не судимому - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без використання електронного засобу контролю, строком на два місяці до 24 березня 2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов"язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:

- перебувати по місцю проживання в АДРЕСА_1 в період часу з 21 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв.;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися із населеного пункту, за місцем проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- з`являтися за викликом до слідчого, прокурора, суду.

Строк дії покладених на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків - до 24.03.2024 року.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Згідно ч. 3 ст. 181 КПК України копію ухвали про застосування домашнього арешту підозрюваному ОСОБА_5 для виконання її у частині домашнього арешту надіслати до ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Копію ухвали негайно вручити підозрюваномуОСОБА_5 , слідчій СВ ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області лейтенанту поліції ОСОБА_4 та надіслати для контролю за виконанням прокурору Зіньківського відділу Диканської окружної прокуратури ОСОБА_3 ..

В разі невиконання вищевказаних зобов"язань, до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя Зіньківського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1