ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646 /8289 / 21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/376 /24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15.09.2023 року, --

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, неодруженого, освіта повна загальна середня, непрацюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз - 16.11.2022 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

З підстав, передбачених ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 16.11.2022 року та покарання, призначеного за даним вироком, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяця.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 , визначено рахувати з 15.09.2023 року.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст. 100, 126 КПК України.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що, 17.08.2021 року близько 14 год. 40 хв., перебуваючи на території залізничної станції «Верещаківка», розташованої по вул. Сидоренківській у м. Харкові, побачив на шиї ОСОБА_9 , який дрімав, лежачі на траві, срібний ланцюжок із срібним хрестиком. ОСОБА_7 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до ОСОБА_9 та зняв з шиї останнього срібний ланцюжок, вартістю 3232 грн. 00 коп. та срібний хрестик, вартість якого не встановлена. Від вказаних дій ОСОБА_9 прокинувся та, побачивши у ОСОБА_7 належні йому ланцюжок та хрестик, почав вимагати повернути їх йому, після чого, ОСОБА_7 , розуміючи, що його було викрито та, небажаючі повертати викрадене майно, діючи повторно, маючи раптово виниклий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилось у словесній формі, застосував до ОСОБА_9 фізичну силу, подавивши тим самим волю останнього, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 3232 грн. 00 коп., розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На зазначений вирок суду першої інстанції обвинуваченим подано апеляційну скаргу, в якій він просить застосувати до нього ч.1 ст.70 КК України, згідно якої, менш суворе покарання поглинається більш суворим. Крім того, просить взяти до уваги його захворювання: гепатитом та ВІЛ., довідки про які, знаходяться в документах особової справи. В грудні 2023 року він проходив обстеження та діагнози підтвердились, у зв`язку з чим, просив про витребування довідки з медичної частини СІЗО для підтвердження стану його здоров`я. Також просив врахувати його допомогу слідству, визнання ним свої провини та щире каяття.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та захисник просили задовольнити вимоги апеляційної скарги в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав вирок законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Як вбачається з матеріалів справи, під час досудового розслідування ОСОБА_7 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими та викладених у вироку.

Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги обвинуваченого, встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому кримінального правопорушення, дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував його дії та обґрунтовано дійшов висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, призначивши ОСОБА_7 покарання, яке відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий: 07.06.2006 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 2 роки; 26.08.2008 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 22.02.2011 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 296 КК України до 4 років позбавлення волі з звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки; 10.12.2012 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1, 2 ст. 189, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 7 років позбавлення волі; 31.05.2018 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років 9 місяців позбавлення волі; 16.11.2022 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, має повну загальну середню освіту, не працює, неодружений, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, - рецидив злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд також врахував, що ОСОБА_7 вчинив інкримінований йому злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, до постановлення попереднього вироку від 16.11.2022 року Октябрським районним судом м. Полтави, у зв`язку з чим, призначив покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вказаним вироком та покарання, призначеного за даним вироком.

З врахуванням зазначеного, судом призначено обвинуваченому покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів. Підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, у зв`язку з його суворістю, колегія суддів не вбачає. Доводи про необхідність пом`якшення призначеного покарання, з урахуванням наявності пом`якшуючих обставин, зазначених обвинуваченим в апеляційній скарзі, були судом враховані при призначення ОСОБА_7 покарання. При цьому, об`єктивно відсутні інші обставини ніж ті, що встановлені судом першої інстанції і зазначені обвинуваченим, які пом`якшують покарання, а тому, призначення більш м`якого виду покарання, в даному випадку, - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо виправлення ОСОБА_7 . Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів, беручи до уваги особу обвинуваченого, який в минулому неодноразово засуджувався, у тому числі, і за злочини проти власності.

За результатами медичного обстеження обвинуваченого, згідно наданої на запит суду відповіді медичної установи ДУ «Центр охорони здоров`я державної КВС України», стан здоров`я обвинуваченого, на час складання довідки, є задовільним. Він перебуває на диспансерному обліку у лікарів з діагнозами ВІЛ-інфекція, 1 клінічна стадія та хронічний гепатит С. Отримує амбулаторний курс медикаментозного лікування згідно листа лікарських призначень. Лікарськими засобами забезпечений в повному обсязі. Стаціонарного лікування, в тому числі. За межами установи, не потребує.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій статті 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, то в цьому випадку, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З огляду на те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України до постановлення попереднього вироку 16.11.2022 року Октябрським районним судом м. Полтави, суд призначив покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вказаним вироком та покарання, призначеного за даним вироком. При цьому, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, суд зарахував в строк відбуття покарання ОСОБА_10 , строк попереднього ув`язнення з 25.11.2021 року по 14.09.2023 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Враховуючи застосування у даному випадку правил щодо призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, а також недопустимість повторного зарахування відбутого строку покарання, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) місяця. Зазначене жодним чином не призводить до погіршення становища засудженого.

З огляду на викладене, істотних порушень норм права, які тягнуть за собою безумовне скасування оскарженого вироку за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, при розгляді кримінального провадження в апеляційному порядку, не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

А тому, колегія суддів дійшла висновку, що при призначені судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 , суд у повній мірі дотримався вимог кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67, 70 КК України, призначивши покарання в межах санкції ч.2 ст.186 КК України та, дотримуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.

З огляду на викладене, при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено підстав для скасування вироку за доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку також не вбачається, внаслідок чого вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 09 2023 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.186 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ _____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3