Провадження №11-кп/824/4508/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_11 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року, яким

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, -

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно з вироком, органом досудового розслідування ОСОБА_12 та ОСОБА_10 обвинувачуються у тому, що вони разом із невстановленими особами, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, з метою незаконно збагачення, вступили у попередню змову між собою на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднане із застосуванням насильства, яке є небезпечне для життя та здоров`я особи.

Досягнувши взаємної згоди на вчинення злочину та з метою досягнення своїх злочинних намірів, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 разом із невстановленими особами, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, використовуючи наявну у них комп`ютерну техніку, за допомогою мережі Інтернет почали підшукувати оголошення про продаж автомобіля престижної марки, який мав стати об`єктом злочинного посягання.

У невстановлений день та час ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, на сайті «В Контакті» знайшли оголошення щодо продажу ОСОБА_13 автомобіля марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , за кошти у сумі 3 000 дол. США.

З метою реалізації свого спільного злочинного умислу, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, вводячи в оману ОСОБА_13 щодо своїх дійсних намірів, почали вести з ним переписку нібито з метою придбання автомобіля.

ОСОБА_13 , не підозрюючи про дійсні наміри ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановлених осіб, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, домовився з ними про зустріч на 16-ту годину 25 серпня 2016 року для проведення огляду технічного стану автомобіля, а також можливого укладання договору купівлі-продажу. Місцем зустрічі було визначено АЗС «КЛО», що по вул. Полярна, 12/1, м. Києва.

Таким чином, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, виконали всі дії, необхідні для вчинення запланованого злочину, і співучасники приступили до безпосередньої реалізації свого злочинного умислу, узгодивши план вчинення злочину та розподіливши ролі кожного із співучасників у ході його вчинення. Відповідно до розподілених ролей, в обов`язки ОСОБА_10 входило ввести в оману ОСОБА_13 , а саме при зустрічі повідомити, що кошти на придбання автомобіля знаходяться у нього, та створити сприятливі умови для незаконного заволодіння транспортним засобом марки «BMW 525», д.р.н НОМЕР_1 , у свою чергу, в обов`язки ОСОБА_12 входило, погрожуючи застосуванням насильства, яке є небезпечне для життя та здоров`я особи, в заздалегідь підготовлених ОСОБА_10 умовах заволодіти цим автомобілем.

25 серпня 2016 року о 16-ій годині 20 хвилин ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, діючи умисно за попередньою змовою між собою, на автомобілі марки «Seat Leon», прибули на територію АЗС «КЛО», що по вул. Полярна, 12/1, м. Києва, де зустрілися із ОСОБА_13 .

У подальшому, ОСОБА_10 , діючи спільно із ОСОБА_12 та невстановленими особами, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, у відповідності до розробленого ними плану, створюючи у потерпілого хибну уяву щодо їх правомірних дій, тим самим вводячи останнього в оману, запропонував ОСОБА_13 проїхати до станції технічного обслуговування, розташованої за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 3-А, для нібито перевірки технічного стану автомобіля. Після цього ОСОБА_13 , не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановлених осіб, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, погодився на цю пропозицію, після чого на своєму автомобілі разом із ОСОБА_10 направилися у напрямку зазначеної станції технічного обслуговування, а ОСОБА_12 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, на автомобілі марки «Seat Leon» прослідували за ними.

Прибувши на територію зазначеної станції технічного обслуговування, ОСОБА_13 надав можливість ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановленим особам, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, оглянути автомобіль марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , який знаходився у його користуванні, у тому числі звірити номери агрегатів автомобіля щодо даних, зазначених у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на протиправне заволодіння автомобілем марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_13 , поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, діючи узгоджено відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_12 , ОСОБА_10 та невстановлені особи, матеріали справи стосовно яких виділено в окреме провадження, яким було передано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для можливості проведення звірки відповідності номерів агрегатів автомобіля щодо даних, зазначених у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу, зажадали від потерпілого передати їм ключі від автомобіля «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , приставивши до спини останнього невідомий предмет, який ОСОБА_13 сприйняв як вогнепальну зброю.

Вважаючи, що у разі невиконання вимог нападників щодо передачі їм ключів від автомобіля «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , ними може бути застосовано насильство, яке є небезпечне для життя та здоров`я, і сприймаючи застосування такого насильства реально, потерпілий не став чинити нападникам опір та передав ОСОБА_12 ключі від цього транспортного засобу.

Заволодівши таким чином ключами та маючи у своєму розпорядженні свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_12 разом із ОСОБА_10 , діючи відповідно до розробленого плану, того ж дня приблизно о 17-ій годині 40 хвилин, знаходячись на території станції технічного обслуговування, за адресою: м. Київ, вул. Ю. Кондратюка, 3-А, сіли до салону автомобіля марки «BMW 525», д.р.н. НОМЕР_1 , вартістю 3000 дол. США, що по курсу НБУ становило 75 9169, 59 грн., та покинули місце злочину, а невстановлені особи, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, на автомобілі «Seat Leon» прослідували за ними.

Такі дії ОСОБА_12 та ОСОБА_10 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 3 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, поєднане із погрозою застосування насильства, яке є небезпечне для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Виправдовуючи ОСОБА_12 та ОСОБА_10 за ч.3 ст.289 КК України суд вказав, що суд позбавлений можливості з`ясувати, кому саме належить транспортний засіб марки «BMW 525», у заволодінні якого обвинувачуються ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , та чи правомірно ним користувався ОСОБА_13 .

Також суд вважав, що проведені за участю свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_13 пред`явлення особи для впізнання є неналежним доказом, оскільки вони не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Слідчий експеримент, за участю потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 , проведений у формі, що не містить ознак відтворення, а зводиться лише до дачі показань невідомими особами з метою їх процесуального закріплення, що не узгоджується з положеннями ст.240 КПК України. Відтак вказаний експеримент та складений за його результатами протокол від 01 вересня 2016 року суд визнав недопустимим доказом.

Решта ж досліджених у судовому засіданні доказів, а саме: висновок судово-дактилоскопічної експертизи, відповідно до якого слід пальця руки, що був вилучений із зовнішньої сторони правих дверцят автомобіля марки «BMW 525», залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_10 та показання свідка ОСОБА_14 стосовно знаходження на місці подій особи, що за зачіскою схожа на ОСОБА_12 , на думку суду, не доводять винуватість ОСОБА_12 та ОСОБА_10 поза розумним сумнівом й тлумачаться на користь обвинувачених, оскільки не виключають існування інших, відмінних від викладеного обвинувачення, подій.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати його та призначити новий розгляд матеріалів кримінального провадження в Оболонському районному суді м. Києва.

В обґрунтуванні вказує, що судом допущено помилки при оцінці доказів, які свідчать про те, що при прийнятті судового рішення не дотримано вимог щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження усіх обставин кримінального правопорушення. Крім того, судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема здійснено судовий розгляд за відсутності потерпілого, його не повідомлено про дату, час та місце судового засідання.

Зазначає, що встановлено невідповідність між даними зафіксованими у журналі судового засідання від 22.09.2022 та фонограмою звукозапису судового засідання від 22.09.2022. Так, відповідно до журналу судового засідання від 22.09.2022 суд дослідив додатки до протоколів пред`явлення особи для впізнання, проведених за участі свідка ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_13 . Однак, з фонограми звукозапису судового засідання від 22.09.2022 вбачається, що в ході судового розгляду кримінального провадження було здійснено відтворення лише одного додатку до протоколу пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_14 та здійснено перегляд частини відеозапису - додатку до протоколу проведення слідчого експерименту від 01.09.2016 за участю потерпілого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 . Одночасно вказує, що інформація щодо відтворення додатку до протоколу слідчого експерименту від 01.09.2016 у журналі судового засідання від 22.09.2022 взагалі відсутня.

Вважає, що суд, визнавши протокол проведення слідчого експерименту від 01.09.2016 за участю свідка ОСОБА_14 та ОСОБА_13 недопустимим доказом, не з`ясував та не зазначив у своєму рішенні, яким чином на законність джерел отримання цього доказу та правильність його результатів вплинуло те, що слідчим у протоколі не було описано всієї послідовності проведення слідчого експерименту та його результатів, за умови, що до протоколу було долучено відеозапис, на якому ці дані зафіксовано.

Просить звернути увагу суду, що судом не в повному обсязі досліджено додаток до протоколу проведення слідчого експерименту від 01.09.2016, а саме носій інформації, на якому зафіксовано хід та результати вказаної слідчої дії, а саме судом досліджено 6 хвилин, замість 15 хвилин 31 секунди наявних. Вважає, що вказане вплинуло на повноту та об`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, та звертає увагу, що у рішенні відсутнє мотивування часткового дослідження вказаного вище доказу.

Зазначає, що судом жодним чином не надано оцінку дослідженим протоколам пред`явлення для впізнання за фотознімками від 09.09.2016 за участю свідка ОСОБА_15 , відповідно до яких останній впізнав ОСОБА_12 та ОСОБА_10 як осіб, що перебували на території АЗС «КЛО» за адресою: м. Київ, вул. Полярна,12/1 та приймали участь у купівлі автомобіля марки «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 .

Позиція суду першої інстанції, що за відсутності допиту потерпілого, була відсутня можливість з`ясувати кому саме належить транспортний засіб «BMW 525», у заволодінні якого обвинувачується ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , та чи правомірно ним користувався ОСОБА_13 , не відповідає фактичним обставинам матеріалів кримінального провадження. Апелянт звертає увагу суду, що у судовому засіданні, яке відбулося 22.09.2022, стороною обвинувачення забезпечено явку свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 та повідомлено потерпілого ОСОБА_13 про необхідність явки до суду для допиту в якості потерпілого. Клопотання потерпілого про здійснення його допиту в режимі відеоконференції від 22.09.2022, надіслане на офіційну адресу Оболонського районного суду м. Києва від 22.09.2022, було приховано колегією суддів першої інстанції від сторін кримінального провадження. Таким чином, судом позбавлено можливості сторону обвинувачення та сторону захисту в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, як того вимагає ст.22 КПК України та з`ясувати правомірність користування потерпілим ОСОБА_13 транспортним засобом «BMW 525», а також встановити інші обставини кримінального провадження.

Прокурор в апеляційній скарзі зазначає, що не можна погодитися із висновком суду щодо обставин правомірності володіння потерпілим ОСОБА_13 транспортним засобом «BMW 525», тобто предметом кримінального правопорушення. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» потерпілим у кримінальному провадженні, передбаченому ст.289 КК України, може бути особа, яка користується транспортним засобом.

Крім того, прокурор в апеляційній скарзі зауважує, що протягом усього строку досудового розслідування, процесуальний статус ОСОБА_13 як потерпілого не оскаржувався жодним учасником кримінального провадження.

Апелянт вважає, що судом не дотримано принцип безпосередності дослідження доказів.

Крім того, звертає увагу суду, що судом у вироку не зазначено усіх секретарів судового засідання, усіх сторін кримінального провадження, зокрема, не вказано усіх прокурорів та захисників, які брали участь під час судового розгляду кримінального провадження, не прийнято рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та процесуальних витрат.

Захисником ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_8 подано заперечення, в яких він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Сторона захисту зазначає, що апеляційна скарга внесена по формальним причинам, є необґрунтованою, а вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та допущення судом неповноти судового розгляду при винесенні оскаржуваного рішення відсутні, відтак оскаржуваний вирок винесено із дотриманням судом вимог ст.ст.7, 21, 22, 373, 374 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку обвинувачених та захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, як вбачається з матеріалів справи зазначених вимог закону судом першої інстанції в повній мірі не дотримано.

Так, положеннями п.5 ч.2 ст.412 КПК України передбачено, що судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, повідомлення про дату та час судового засідання надсилалися судом першої інстанції потерпілому ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 . Однак конверти із повідомленнями поверталися на адресу суду першої інстанції з відміткою про повернення за закінченням терміну зберігання.

Судом було вжито заходи щодо встановлення місця перебування потерпілого.

Відповідно до листа, за підписом т.в.о. начальника Оболонського УП ГУ НП в м. Києві від 03.08.2021 року №8150/125/51/03-31, було встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 перебуває в м. Одесі та користується номером мобільного телефону НОМЕР_2 .

Після встановлення вказаних обставин, суд першої інстанції продовжив надсилати повістки про виклик до суду потерпілого ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_4 , які в подальшому повертались з відміткою на конверті за закінченням терміну зберігання.

В матеріалах кримінального провадження також міститься клопотання потерпілого ОСОБА_13 від 22.09.2022 року здійснення судового провадження в режимі відеоконференції із Суворовським районним судом м. Одеси, в якому також він вказав місце свого проживання - АДРЕСА_5 . Однак в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані щодо вжиття заходів задля забезпечення участі потерпілого в судовому розгляді в режимі відео конференції відсутні.

Вказані обставини свідчать про обґрунтованість доводів прокурора про відсутність доказів належного повідомлення потерпілого про місце, день та час судового розгляду, що виходячи з положень п. 5 ч. 2 ст. 412 цього Кодексу є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зі змісту ст.94 КПК України вбачається, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Однак, суд першої інстанції при ухваленні вироку щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався та прийшов до передчасного висновку про невинуватість обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Так, за приписами ч. 1 ст. 228 КПК перед тим, як пред`явити особу для впізнання, слідчий, прокурор попередньо з`ясовує, чи може особа, яка впізнає, впізнати цю особу, опитує її про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких вона бачила цю особу, про що складає протокол. Якщо особа заявляє, що вона не може назвати прикмети, за якими впізнає особу, проте може впізнати її за сукупністю ознак, у протоколі зазначається, за сукупністю яких саме ознак вона може впізнати особу. Забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред`явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визнав неналежними доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання від 01 вересня 2016 року. Проте, такі висновки, колегія суддів вважає необґрунтованими та передчасними.

Зокрема, як вбачається з протоколу пред`явлення особи до впізнання від 01 вересня 2016 року (а.с.92-93), вказана слідча дія проводилась за участю потерпілого ОСОБА_13 та з фіксацією технічними засобами її проведення.

З вказаного протоколу вбачається, що потерпілий перед проведенням слідчої дії на запитання слідчого повідомив, що зможе впізнати особу за рисами обличчя та їх сукупністю. Вказаний протокол був підписаний всіма учасниками слідчої дії, зокрема і захисником підозрюваного ОСОБА_12 та будь-яких зауважень не висловили.

З відеозапису вказаної слідчої дії вбачається, що потерпілий впізнав ОСОБА_12 та зазначив, що вказана особа заволоділа його транспортним засобом, а впізнав він його за рисами обличчя.

З огляду на вказане, висновки суду першої інстанції про те, що при проведення впізнання особи, потерпілий ОСОБА_13 за яких обставин він бачив особу, яку впізнав ( ОСОБА_12 ), чи у зв`язку з чим, не відповідають фактичним обставинам справи.

Також в суді першої інстанції в якості свідка була допитана ОСОБА_14 , яка повідомила, що вона разом із ОСОБА_13 та іншими невідомими їй чотирма чоловіками приїхали на станцію технічного обслуговування з метою огляду автомобіля марки «BMW». У процесі огляду вона сіла до салону, а ОСОБА_13 спілкувався з одним із чоловіків, де знаходилися інші їй не відомо. Після того, як вона вийшла з транспортного засобу, до його салону сіли двоє чоловіків, а решта двоє - до іншого і ці автомобілі поїхали. На місці події залишилися лише вона та ОСОБА_13 . У зв`язку з цим вона зрозуміла, що відбулося незаконне заволодіння транспортним засобом, тому викликала працівників поліції. Також свідок указала, що обвинувачений ОСОБА_12 , за зачіскою, схожий на одного із чоловіків, що був там присутній, однак що саме він там робив вона не знає. Потерпілий ОСОБА_13 не був володільцем автомобіля марки «BMW», а займався лише його продажем.

Тобто, в судовому засіданні, вказаний свідок повідомила обставини заволодіння транспортним засобом та вказала на ОСОБА_12 , як на особу, яка причетна до цього. Проте, вказаним показам суд не надав будь-якої оцінки.

У відповідності до п.п.2, 3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є зокрема невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому відповідно до ст.ст. 409, 412 КПК України тягнуть за собою безумовне скасування вироку суду з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_11 - задовольнити.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року щодо ОСОБА_12 та ОСОБА_10 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: