Справа № 301/505/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

18.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду : прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/397/20, за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Іршавського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2019 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове Давидково Мукачівського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, працюючого водієм, не судимого,

визнано винуватим за ч. 2 ст. 289 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю у 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою скасовано та негайно його звільнено з-під варти в залі судового засідання.

Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

13 вересня 2017 року приблизно о 00.30 годин обвинувачений ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , зайшовши до дворогосподарства АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_9 , незаконно заволоділи квадроциклом «YAMAHA 350» вартістю 43126 гривень, завдавши останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказані дії підсудного суд кваліфікував за ч. 2 ст. 289 КК України за ознаками: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність винуватості та кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням кримінального закону та призначенням ОСОБА_7 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі. Посилається на те, що ОСОБА_7 учинив тяжкий злочин і підставами для застосування до нього ст. 75 КК України були ті ж самі пом`якшуючі покарання обставини, які суд урахував і при призначенні йому мінімального покарання в межах санкції цього кримінального правопорушення. Указував на безпідставність визнання судом обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. До того ж судом залишено поза увагою, що ОСОБА_7 раніше засуджувався, зокрема у 2011 і 2013 роках за умисні корисливі злочини, злочини проти життя і здоров`я особи та злочини проти громадського порядку і моральності, а також місцевим судом необґрунтовано зроблено висновок про добровільне відшкодування потерпілому завданої шкоди, оскільки участі в судовому засіданні потерпілий не приймав і його позицію суд не з`ясував. Зазначав апелянт і на безпідставність застосування щодо обвинуваченого ст. 75 КК України та невмотивування не призначення йому додаткового покарання у межах санкції цієї статті кримінального закону. З огляду на наведене прокурор просив вирок у частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням скасувати та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна, а в решті вирок суду залишити без змін.

У зміненій апеляційній скарзі перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , вказує на те, що суд першої інстанції допустив істотні порушення положень ст. 349 КПК України, що свідчить про неповноту при розгляді кримінального провадження. Стверджує, що зі звукозапису та журналу судового засідання вбачається, що роз`яснення учасникам кримінального провадження положень ст. 349 КПК України тривало менше секунди, а допит обвинуваченого тривав 12 секунд, водночас у вироку докладно викладено показання обвинуваченого щодо обставин вчиненого злочину із зазначенням таких відомостей, які не могли бути з`ясовані за 12-ти секундний допит. Також посилається на те, що на будь-які інші докази у підтвердження висновку про винуватість ОСОБА_7 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, суд у вироку не послався; докази у підтвердження висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні цього злочину судом також не досліджувались. Просить вирок скасувати, призначивши новий розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, та зміни до неї, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала змінену апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що змінена апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що: сторона захисту та потерпілий належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від потерпілої сторони та сторони захисту не надходило; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Окрім того, колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не дотримані і приписи ст. 349 КПК України.

Так, зі змісту вироку вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 проведено відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а з журналу судового засідання від 31.07.2023 слідує, що головуючий суддя роз`яснював учасникам кримінального провадження зміст цієї норми, що не підтверджується звукозаписом судового засідання, з якого не вбачається, що головуючий суддя здійснював цю процесуальну дію, що в свою чергу свідчить про порушення судом першої інстанції положень ст. 349 КПК України, а також про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обстави нам справи..

Разом із тим, у вироку викладено показання обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин вчинення кримінального провадження, яких обвинувачений ОСОБА_7 , як убачається із звукозапису судового засідання, не надавав. При цьому, з журналу судового засідання вбачається, що допит обвинуваченого тривав 12 секунд, що свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про те, що у вироку докладно викладено показання обвинуваченого щодо обставин вчиненого злочину із зазначенням таких відомостей, які не могли бути з`ясовані за 12-ти секундний допит.

При цьому, зміст викладених у вироку показань ОСОБА_7 свідчить про те, що він визнав факт крадіжки майна, однак відповідно до обвинувачення йому інкриміновано незаконне заволодіння транспортним засобом, що в свою чергу також свідчить про безпідставність рішення суду першої інстанції щодо проведення судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних про його особу.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про розгляд кримінального провадження у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без участі потерпілого ОСОБА_9 , при цьому не з`ясувавши причини його неявки, позбавив потерпілого можливості висловити свою думку щодо проведення судового розгляду кримінального провадження у такому порядку, що в свою чергу призвело до порушення прав потерпілого та, відповідно, і положень ст. 349 КПК України.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що встановлений, як указується у вироку, судом першої інстанції, відповідно до ст. 349 КПК України, порядок дослідження доказів, що полягав лише у формальному допиті обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженні даних про його особу, - суперечить положенням вищевказаної статті кримінального процесуального закону, породжує обґрунтовані сумніви у розумінні обвинуваченим положень цієї норми процесуального закону.

Такий порядок дослідження доказів судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, свідчить і про порушення судом приписів статті шостої Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - права особи на справедливий суд, а також права на захист.

Поряд із цим, апеляційним судом встановлено, що обставини, які встановив суд першої інстанції, не в повній мірі узгоджуються з обставинами, встановленими органом досудового розслідування, та формулюванням обвинувачення.

При цьому, зазначаючи, що ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення із ОСОБА_8 , суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ОСОБА_8 не притягується до кримінальної відповідальності у цьому кримінальному провадженні, що призвело до порушення судом вимог ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 337 та ч. 3 ст. 374 КПК України.

Разом із тим, апеляційний суд встановив, що судом першої інстанції належним чином не вмотивовано застосування положень ст. 75 КК України та відповідно рішення про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Наведені обставини свідчать про неповноту та поверховість при дослідженні обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Разом із тим, суд у вироку не посилається на докази, які підтверджують висунуте ОСОБА_7 обвинувачення, що також свідчить про порушення вимог ст. 349 КПК України та ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені доказами, які безпосередньо були досліджені під час судового розгляду.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що в свою чергу свідчить про неповноту судового розгляду, а саме судом не досліджувались обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у апеляційній скарзі прокурора доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у випадку підтвердження доводів апеляційної скарги прокурора повторне застосування щодо обвинуваченого приписів ст. 75 КК України може бути розцінено як неправильне застосування кримінального закону.

Тому, змінена апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав заступник прокурора Закарпатської області ОСОБА_6 , змінену першим заступником керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , задовольнити.

Вирок Іршавського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2019 року щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України ОСОБА_7 - скасувати, призначивши новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: