Справа № 515/1622/23
Провадження № 1-кп/515/2007/23
Татарбунарський районний суд Одеської області
ВИРОК

іменем України

03 листопада 2023 року Татарбунарський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000573 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Приморське Татарбунарського району Одеської області, українки, громадянки України, непрацюючої, з базовою середньою освітою, незаміжньої, маючої на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст.384 КК України,

ВСТАНОВИВ:

13 травня 2021 року в період часу з 16:00 по 16:35 ОСОБА_4 , перебуваючи в службовому кабінеті відділення поліції №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області під час її допиту в якості свідка в рамках кримінального провадження №0000503 від 10 травня 2021 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, будучи попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання), про що проставила власноручний підпис, умисно, з метою штучного створення доказів захисту особи, яка вчинила умисний тяжкий злочин, а саме: спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило втрату органу, поєднане зі стійкою втратою працездатності не менш як на одну третину потерпілої ОСОБА_6 та надала неправдиві свідчення про обставини події в с. Лиман, Білгород-Дністровського району Одеської області за 09 травня 2021 року свідком яких стала, оперуповноваженому зонального сектору №2 ВКП Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , під час допиту в якості свідка 13 травня 2021 року в період часу з 16:00 по 16:35, про те, що саме вона 10 травня 2021 року приблизно о 01:15 біля бару "Уют", який розташований за адресою: вул. Перемоги, 54-А, с.Приморське, Білгород-Дністровський район, Одеська область, завдала декілька ударів правою рукою стиснутою в кулак потерпілій ОСОБА_8 , чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді синців в правій пароорбітальній та щічній ділянках та синці носа, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та завдала одного удару правою ногою в лівий нижній бік тулуба потерпілій ОСОБА_6 , спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді тупої травми органів заочеревного простору у вигляді розриву лівої нирки з наявністю забою та синця в цій ділянці, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, а ОСОБА_9 , який був на той момент підозрюваним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України не наносив удари потерпілим, які були спростовані під час досудового розслідування. Також, 27 травня 2021 року на адресу старшого слідчого відділення №2 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 від свідка ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження №0000038 надійшла заява "Про явку з повинною", в якій відображенні події, що відбулись за участю ОСОБА_4 09 травня 2021 року біля бару "Уют" в с. Приморське, яку було долучено до матеріалів кримінального провадження та викладені в ній події знову ж таки суперечили здобутим доказам в ході досудового розслідування.

Далі, 16 червня 2021 року в період часу з 11:35 по 12:05 під час проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_4 , в ході якого вона також була попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України (завідомо неправдиве показання), та показувала механізм їх нанесення, але дані покази суперечили показам наданими потерпілою, свідками, слідчими експериментами проведеними за їх участю, висновкам експертів та відеозаписам.

14 вересня 2021 року та 19 липня 2022 року по кримінальній справі №515/1083/21, яка перебувала у провадженні Татарбунарського районного суду Одеської області за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 допитана в якості свідка та будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, передбачену ст. 384 КК України та за відмову свідка від давання показань, передбачену ст.385 КК України, ОСОБА_4 , незважаючи на це, під час зазначених судових засідань, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з прямим умислом, направленим на надання 'неправдивих відомостей суду, з метою штучного створення доказів захисту особи, яка вчинила умисний тяжкий злочин, надала показання, які надавала під час досудового розслідування, зазначаючи те, що це саме вона спричинила тілесні ушкодження потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , а не обвинувачений ОСОБА_9 , з яким, як повідомила ОСОБА_4 на судовому засіданні, перебувала у відносинах близько 2 місяців до подій. Також ОСОБА_4 повідомила, що під час того як вона приймала участь у проведенні слідчого експерименту за її участі, слідчий неправильно зафіксував її покази про момент нанесення нею удару ОСОБА_6 , оскільки вона вдарила її голеностопом правої ноги у живіт, а не гомілкою. Вказані покази свідка ОСОБА_4 суперечать наданим нею показанням під час проведення слідчого експерименту.

Оскільки з протоколу проведення слідчого експерименту від 16 червня 2021 року проведеним за участю свідка ОСОБА_4 у присутності захисника та понятих, із залученням спеціаліста, ОСОБА_4 розказала на місці та показала, як саме вона наносила удари потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , їх місце знаходження відносно одне одного. Хід проведення даної слідчої дії зафіксовано у протоколі, який підписаний всіма учасниками без зауважень. Під час проведення слідчого експерименту проводилась фотофіксація на цифровий фотоапарат, з якого виготовлено ілюстративні таблиці, які є додатками до вказаного протоколу.

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №103 від 21 липня 2021 року малоймовірно утворення наявних у потерпілої ОСОБА_6 тілесних ушкоджень при нанесені удару (гомілкою) по лівій бічній поверхні тулуба потерпілої ОСОБА_6 , як вказує свідок ОСОБА_4 .

Відповідно до вироку Татарбунарського районного суду Одеської області, від 11 листопада 2022 року, яким ОСОБА_9 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.1 ст.121 КК України, свідок ОСОБА_4 надала неправдиві показання про начебто нанесення саме нею ударів потерпілим під час проведення слідчого експерименту та у наступному у суді змінила свої ж такі показання, вказавши інший механізм їх нанесення, з метою уникнення відповідальності обвинуваченим ОСОБА_9 , з яким вона має близькі стосунки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 листопада 2022 року відносно ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України залишено без змін.

Ухвалою Верховного суду від 22 серпня 2023 року касаційну скаргу на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 11 листопада 2022 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 16 лютого 2023 року повернуто захиснику без задоволення.

Суд вважає встановленими обставини вчинення ОСОБА_4 даного кримінального правопорушення, а ОСОБА_4 винуватою у його вчиненні та кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 384 КК України, як завідомо неправдиве показання свідка, надані органу, що здійснює досудове розслідування та суду, зі штучним створенням доказів захист.

29 вересня 2023 року між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.472 КПК України.

Згідно з даною угоди прокурор та обвинувачена дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.384 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачена беззастережно визнала свою винуватість у зазначеному діянні. Вказаною угодою визначено покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 у вигляді двох років позбавлення волі, з застосуванням ст. 75 КК України.

У судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердила обставини вчинення нею даного кримінального правопорушення, визнала себе винною в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, клопотала про затвердження укладеної між нею та прокурором угоди про визнання винуватості. Стверджувала, що розуміє права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 цього ж Кодексу, характер обвинувачення, вид і міру покарання.

Захисник підтримав позицію обвинуваченої.

Прокурор також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. Згідно ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України, є нетяжким.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена ОСОБА_4 цілком розуміє права, визначені п.п.1-4 ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання яке буде застосоване до неї у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінально-процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Обвинувачена ОСОБА_4 погодилася на призначення їй узгодженого покарання, яке з урахуванням характеру та ступеню тяжкості вчиненого злочину, вчинено нетяжкий умисний злочин, обставини його вчинення, особу винної, яка за місцем проживання характеризується позитивно, непрацевлаштована, розлучена, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судима, за наявності пом`якшуючих покарання обставин, якими є його щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, за відсутності обтяжуючих покарання обставин, є обґрунтованим та буде відповідати цілям покарання.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання .

Керуючись ст.370, 373, 474, 475 КПК України, суд

З А С У Д И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 29 вересня 2023 року, укладену між прокурором Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.384 КК України та призначити їй покарання у виді двох років позбавлення волі.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку на один рік не вчинить нового кримінального правопорушення й виконає обов`язки згідно з ст.76 КК України:

1-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченою про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченою, її захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без її згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомоюстатті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення їй наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення, а засудженою - в той же строк з дня отримання копії вироку. Апеляційна скарга подається через Татарбунарський районний суд Одеської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженій та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1