Код суду 233 Справа № 233/7578/23
Вирок
Іменем України
22 грудня 2023 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щербинівка, м. Дзержинськ, Донецької області, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, який працює в АТ «Укрзалізниця Костянтинівська Дистанція колії», на посаді: монтера колії, одружений, має неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-
Указом Президента від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався строком на 30 та 90 діб, а останній раз Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 3275-IX від 27.07.2023 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», дію воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 15 листопада 2023 року).
Так, в період дії воєнного стану, введеного на території України, приблизно у середині серпня місяця 2023 року в денний час доби, більш точних дати та часу не встановлено, ОСОБА_4 проживаючи спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_6 у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , мав вільний доступ до приміщення гаражу.
Так, в середині серпня місяця 2023 року, ОСОБА_4 маючи вільний доступ до приміщення гаражу на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов до вказаного приміщення гаражу, де біля верстаку побачив 4 (чотири) автомобільні шини з металевими дисками, належні ОСОБА_7 , які останній залишив у гаражі на тимчасове зберігання з дозволу ОСОБА_6 , про що було достовірно відомо ОСОБА_4 .
В цей час у ОСОБА_4 в період дії воєнного стану виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме 4-х автомобільних шин марки «BELSHINA», зимового типу, моделі «BEL347» розмір 175/70 R13 82T, залишок глибини протектора 6 мм., вироблені в Білорусі, 50/17 року випуску, разом з металевими штампованими дисками, які належать ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне, викрадення чужого майна, наступного дня, після виявлення вказаних 4 (чотирьох) шин з дисками, тобто в середині серпня місяця 2023 року в денний час доби, більш точних дати та часу не встановлено, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони носять таємний характер, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди власнику майна, шляхом вільного доступу у приміщенні гаражу, розташованому на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , заволодів майном, яке належить ОСОБА_7 , а саме: 4 автомобільними шинами марки «BELSHINA», зимового типу, моделі «BEL347» розмір 175/70 R13 82T, залишок глибини протектора 6 мм., виробництва Білорусі, 50/17 року випуску з 4-ма штампованими металевими дисками вартістю 8464 гривень 91 копійки;
Після чого, ОСОБА_4 виніс вищевказані 4 (чотири) шини з дисками за територію вказаного вище домоволодіння та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив своїми діями потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушення. Пояснив, що дійсно точної дати не пам`ятає, в середині серпня 2023 року зайшов до гаражу за своїм місцем мешкання в АДРЕСА_2 та побачив 4 колеса біля верстату. Вирішив їх забрати та продати, хоча знав, що це колеса знайомого його матері, який залишив їх на зберігання. Розумів, що вчиняє крадіжку, продав ці колеса за 2000 грн, куди витратив гроші не пам`ятає. Просив суворо не наказувати, щиро розкаюється, дуже жалкує з приводу скоєного. Додав, що колеса повернуті володільцю слідчими.
Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор та потерпілий, також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.
Прокурор у судовому засіданні зазначила, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, який критично ставиться до скоєного, щиро розкаюється, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України, стягнути витрати на проведення експертизи та вирішити питання щодо речових доказів.
Потерпілий ОСОБА_7 надав заяву в якій просив обвинуваченого не судити суворо.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обставиною, яка пом`якшує покарання суд, відповідно до положень ст. 66 КК України визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
За таких обставин, судом враховано, що ОСОБА_4 критично ставиться до скоєного, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжує покарання, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення віднесене до тяжкого злочину, суд вважає за необхідне визначити йому міру покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України. Разом з цим, ОСОБА_4 має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, одружений, має місці соціальні зв`язку, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, за місцем роботи характеризується з позитивного боку, а тому суд вважає можливим застосувати до нього ст. 75, 76 КК України, надати можливість обвинуваченому виправитись та інтегруватись у суспільство без відбування призначеного покарання.
Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню нею так і іншими особами злочинів.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.
Запобіжний захід у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Під час досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню судовим експертом ОСОБА_8 проведено судову товарознавчу експертизу № 4651 від 23.10.2023.
Частиною 2 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Аналізуючи вказану норму права, доходжу висновку, що з обвинуваченого суд має право стягнути процесуальні витрати, в тому числі ті, що пов`язані із залученням експерта, лише у випадку ухвалення стосовно особи обвинувального вироку. При цьому слід зауважити, що такі витрати, відповідно ст. 124 КПК України, стягуються на корись потерпілої особи та/або на користь держави.
Як вбачається з матеріалів справи, експерт ОСОБА_8 є атестованим судовим експертом, який включений до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. Разом з цим з інформації яка міститься в картці атестованого судового експерта вбачається, що ОСОБА_8 не є фахівцем державної спеціалізованої установи.
За таких обставин стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь судового експерта ОСОБА_8 вартості експертизи яка проведена не працівником державної спеціалізованої установи, не передбачено чинним законодавством.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 118,124, 349, 363-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- 4 автомобільні шини марки «BELSHINA», зимового типу, моделі «BEL347» розмір 175/70 R13 82T, залишок глибини протектора 6 мм., виробництва Білорусі, 50/17 року випуску з 4-ма штампованими металевими дисками передані під розписку ОСОБА_7 залишити ОСОБА_7 за належністю.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1