Справа № 715/2993/23
Провадження № 1-кп/715/211/23
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.12.2023 смт. Глибока
Глибоцький районний суд Чернівецької області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з не повною середньою освітою, працюючого верстатником у ФОП ОСОБА_6 , прибуваючого в цивільному шлюбі, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-
Грижинку ОСОБА_7 , за попередньою змовою із невстановленими на даний час особами, діючи умисно, вчинив злочин, пов`язаний із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.
У період часу з 17.07.2023 до 30.07.2023 невстановлена особа, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження, підшукала чоловіка призовного віку з числа громадян України, які бажали незаконно перетнути державний кордон України, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому невстановлена особа завчасно обумовила порядок незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_8 та узгодила із ним розмір грошової винагороди за вказані незаконні послуги у розмірі 5000 Євро. Одночасно з цим невстановленою особою було узгоджено із ОСОБА_4 конкретний план дій та оплату послуг ОСОБА_4 за сприяння переправленню ОСОБА_8 через державний кордон України у сумі 150 Євро.
В подальшому, а саме 28.07.2023, невстановлена особа, перебуваючи на території АЗС «Євро Нафта» по вул. Сторожинецькій у м. Чернівці, отримала від ОСОБА_8 оплату за послуги, пов`язані із незаконним переправленням його через державний кордон України, у сумі 5000 Євро.
ОСОБА_4 , діючи спільно та узгоджено із невстановленою органом досудового розслідування особою, за допомогою невстановленого транспортного засобу із м. Сторожинець Чернівецької області доставив та поселив ОСОБА_8 у своєму житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_8 перебував до третьої години ранку 30.07.2023.
30.07.2023 близько о третій годині ранку ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_8 вийшли з місця проживання обвинуваченого та в пішому порядку почали рух лісом в напрямку з с. Нижні Петрівці до с. Корчівці Чернівецького району Чернівецької області. Під час руху лісом ОСОБА_4 керував діями ОСОБА_8 та дійшовши приблизно на відстань 200 м. до лінії розмежуванні державного кордону України та Республіки Румунія, вказав останньому напрямок його кінцевого руху.
Цього ж дня об 11 год. 20 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_4 були затримані прикордонним нарядом відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_1 прикордонного загону на відстані 200 м. в напрямку прикордонного знаку №802 державного кордону України та Республіки Румунія, що знаходиться в адміністративних межах АДРЕСА_2 .
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.3 ст. 332 КК України, а саме сприяння незаконному переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.
Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив факти та обставини, які викладені в обвинувальному акті. При цьому обвинувачений вказав на те, що дійсно в липні 2023 року до нього звернулась незнайома йому особа, яка за грошову винагороду, а саме 150 Євро чи доларів, він так і не зрозумів, запропонувала йому посприяти у переправленні одного чоловіка за кордон. Він погодився на цю пропозицію, пізніше та невстановлена особа привезла іншого незнайомого йому чоловіка, якому він мав допомогти перетнути держаний кордон. Цього чоловіка він забрав до себе додому, накормив його, відпочили, а потім вночі вони направились в сторону державного кордону, де перебуваючи в лісі їх затримали прикордонники. Вказав, що грошей він так і не отримав. У скоєному щиро кається, розуміє, що він вчинив неправильно та просить його суворо не карати та не призначати реальну міру покарання, а призначити покарання з випробуванням.
Покази обвинуваченого повністю співвідносяться з обставинами викладеними в обвинувачені. Сумнівів у щирості позиції обвинуваченого не має. На даний обвинувачений щиро розкаються у вчиненому.
За згодою учасників судового провадження суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 злочину, які ніким не оспорюються і на підставі ч.3 ст. 349 КПК обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність його позиції та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин, передбачених п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 91 КПК.
При цьому суд вважає правильним кваліфікацій дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст. 332 КК України, оскільки достеменно встановлено, що він вчинив кримінальне правопорушення, а саме сприяння незаконному переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.
В судовому засіданні сторона обвинувачення просила суд призначити обвинуваченому покарання у вигляді 7 років позбавлення волі.
При цьому сторона захисту просила суд призначити покарання з застосуванням вимог ст.ст.69, 75 КК України та призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього Кодексу.
Вирішуючи питання про розмір і вид покарання, яке слід призначити обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів у сфері охорони державної таємниці, недоторканості державних кордонів, забезпечення призову та мобілізації; особу винного, який раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має позитивні характеристики за місцем проживання та роботи, його стан здоров`я. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, повне визнання своєї вини та сприяння у розкритті злочину, так, останній як на досудовому слідстві так і в суді надавав послідовні докази, з ним було проведено слідчий експеримент.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відсутні.
Вказані обставини, в тому числі ступінь фактичної тяжкості вчиненого злочину та обставини його скоєння, його роль у вчиненому злочині, поведінка обвинуваченого після вчинення злочину, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, із врахуванням даних про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, психічними розладами не страждає, має позитивну характеристику за місцем проживання та роботи, спосіб життя, стан здоров`я, у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості скоєного.
Суд вважає, що такі обставини є достатньою підставою для застосування вимог ч. 1 ст. 69 КК України і призначення покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 332 КК України.
Разом з тим, суд не погоджується з доводами захисту і вважає, що в даному випадку відсутні підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання згідно вимог ст.75 КК України.
Згідно вимог ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.
Беручи до уваги вищевикладене, а також положення ч. 2 ст. 69 КК України, суд вважає за можливе не призначати обвинуваченому ОСОБА_4 обов`язкове додаткове покарання, яке передбачене в санкції ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема: позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Крім того, враховуючи, що ОСОБА_9 вчинив тяжкий корисливий злочин, суд вважає, що йому слід призначити додаткове покарання у виді конфіскації всього належного майна, за винятком житла, що відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
Призначення вказаного покарання, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєного, обставинам правопорушення, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.
Крім цього, враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , суд не вбачає підстав для зміни йому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді застави, проте вважає за необхідним до набрання вироком законної вили покласти на обвинуваченого ряд обов`язків.
Процесуальні витрати відсутні, питання про речові докази вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України суд,-
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з конфіскацією всього майна належного на праві приватної власності, за виключенням житла, без позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання для відбування покарання після набрання вироком законної сили, при цьому зарахувати йому у строк відбування покарання, строк його тримання під вартою з 16 серпня 2023 року по 18 серпня 2023 року.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід у виді застави відносно ОСОБА_4 , обраний ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 16.08.2023 року залишити в силі.
Покласти на ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили наступні обов`язки:
- не відлучатись за межі с. Нижні Синівці, Чернівецького району, Чернівецької області без дозволу прокурора чи суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;
- з`явитися за першою вимогою до працівників поліції, прокурора чи суду.
Речові докази: мобільний телефон чорного кольору марки «POCO X-5 PRO», який переданий ОСОБА_8 , мобільний кнопковий телефон марки «Samsung М11»та мобільний телефон марки «Huawei P 8 lite 2017», які передані Грижинку Костянтинe Іллічу залишити у власників.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Глибоцький районний суд Чернівецької області протягом тридцяти діб з дня його проголошення.
СУДДЯ: