Номер провадження: 11-сс/813/1806/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 27.10.2023, якою в межах к/п №0000847 від 31.05.2023 стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, клірика в Одеській єпархії храм ОСОБА_10 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000847 від 31.05.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України було задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 24.12.2023, із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 560 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 503 040 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком до 24.12.2023 певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків в зазначеному провадженні з огляду на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим, необхідність подальшого безпосереднього допиту свідків судом, а також з урахуванням переваги в зазначеному кримінальному провадженні суспільного інтересу над особистим інтересом підозрюваного.

Водночас, керуючись положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, а також з огляду на підвищену суспільну небезпечність злочину, особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я та майновий стан, корисливий характер вчиненого кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_9 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу з виходом за межі, встановлені п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 560 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 503 040 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що в обґрунтування підозри ОСОБА_9 органом досудового розслідування надано розсекречений протокол аудіо-, відеоконтроль особи, який взагалі не стосується підозрюваного, оскільки був проведений стосовно іншої особи; досі немає жодних експертних досліджень, які підтверджують причетність ОСОБА_9 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення; свідок ОСОБА_12 ніколи не зустрічався із підозрюваним, а показання підозрюваних не можуть бути визнані доказами, оскільки не були предметом безпосереднього дослідження в суді;

- слідчим суддею не було враховано того, що прокурором не було доведено наявності в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість, ОСОБА_9 займає посаду клірика в Одеській єпархії, храм Ростовського, має постійне джерело доходів, здійснює волонтерську діяльність та надає допомогу ЗСУ, має позитивні характеристики, раніше не судимий, йому не оголошено підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, має міцні соціальні зв`язки, зокрема, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, мати похилого віку, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, а тяжкість покарання не може виступати єдиною обставиною, яка визначає гарантований ступінь ризиків.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його проживання: АДРЕСА_2 , із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, або визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53 680 грн.

Підозрюваний ОСОБА_9 , який наразі утримується в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», в судове засідання апеляційного суду доставлений не був, натомість, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просив апеляційний розгляд здійснювати за його участю, на підставі чого судом апеляційної інстанції були здійснені заходи стосовно призначення апеляційного розгляду в режимі відеоконференції, задля забезпечення можливості участі ОСОБА_9 в судовому засіданні.

Разом із тим, в поданому 16.11.2023 клопотанні підозрюваний ОСОБА_9 зауважив на тому, що не заперечує проти проведення судового засідання без його участі, натомість, в судове засідання з`явився захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_7 .

Інші учасники провадження, зокрема, захисник ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_6 , не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності підозрюваного, внаслідок чого, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без участі підозрюваного ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону загалом дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 27.10.2023 ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України (а.с. 77-84), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, зокрема, у тому, що він, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, вчинив організацію незаконного переправлення гр. ОСОБА_12 через державний кордон України на виїзд, з метою особистого збагачення за попередньою змовою групою осіб з громадянином ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зокрема, шляхом отримання від ОСОБА_12 грошових коштів в розмірі 7500 доларів США та виготовлення на його ім`я військово-облікових документів із записом про визнання ОСОБА_12 непридатним за станом здоров`я до проходження військової служби у ЗСУ та інших, утворених відповідно до закону військових формуваннях.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч. 3 ст. 332 КК України, на даному етапі досудового розслідування, підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколами допиту свідка ОСОБА_12 від 05.06.2023, 09.08.2023 (а.с. 27-29, 52-55), протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 09.08.2023 (а.с. 64-67); протоколами огляду предмету від 05.06.2023, 07.08.2023, 08.08.2023, 26.10.2023 та 27.10.2023 (а.с. 33-35, 44-48, 49-51, 147-151 та 172-176); протоколом про результати проведення НСРД аудіо-, відеоконтролю особи від 11.08.2023 (а.с. 56-63); протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_14 від 26.10.2023 (а.с. 152-158), протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_13 від 26.10.2023 (а.с. 159-165) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Що стосується доводів захисника стосовно фактичної відсутності в матеріалах провадження доказів причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, апеляційний суд зазначає, що, відповідно до положень ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості, належності та достовірності доказів буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, внаслідок чого суд апеляційної інстанції на даній стадії провадження позбавлений можливості надавати оцінку належності та достатності зібраних доказів, оскільки досудове розслідування кримінального провадження триває, так само як і триває збір доказів та проведення відповідних слідчих (процесуальних) дій.

Натомість, на теперішній час вирішується лише питання щодо наявності правових підстав для застосування стосовно підозрюваної особи запобіжного захисту, тому, на переконання колегії суддів, зібраних органом досудового розслідування на даній стадії кримінального провадження доказів достатньо для переконання стороннього спостерігача у тому, що ОСОБА_9 причетний до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Водночас, колегія суддів не погоджується із доводами сторони захисту про не доведення органом досудового розслідування існування в зазначеному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, апеляційний суд, погоджуючись із висновком слідчого судді, зазначає, що в даному випадку органом досудового розслідування було доведено існування ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_9 може здійснювати незаконний вплив на свідків та інших підозрюваних у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки особисто знайомий із іншими підозрюваними в зазначеному провадженні, а також зі свідками, які безпосередньо звертались до останнього задля сприяння їм у незаконному перетині державного кордону України, останньому відомі їх персональні відомості (анкетні дані, місця проживання, тощо); органом досудового розслідування наразі не встановлені та не допитані всі свідки, показання яких мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Водночас, поза увагою слідчого судді залишилось доведення слідчим та прокурором існування в зазначеному кримінальному провадженні також й інших ризиків, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_9 може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, пов`язаного із сферою недоторканності державних кордонів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 9-ти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3-х років з конфіскацією майна, у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні зазначеного злочину, стосовно нього, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові ККС ВС від 05.07.2023 у справі №727/6140/22 (провадження №51-2266км23), неможливе буде застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, що може призвести до спроб переховування останнього з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- вдатись до спроб перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 має системний характер, вчинений організованою групою з корисливих мотивів, наразі органом досудового розслідування здійснюється збір доказів шляхом проведення слідчих (процесуальних) дій, в тому числі й щодо інших епізодів, пов`язаних із організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, а також встановлення інших осіб, причетних до вчинення кримінального правопорушення.

Що стосується заявленого прокурором в апеляційній скарзі ризику вчинення підозрюваним ОСОБА_9 іншого кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції доходить висновку про його недоведеність, натомість, останній раніше не судимий та до кримінальної відповідальності притягується вперше.

Окрім того, відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В даному випадку апеляційний суд зауважує на тому, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 та передбачений ч. 3 ст. 332 КК України прямо посягає на обороноздатність держави України, при цьому, відповідно до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Відтак, посягання на недоторканність державного кордону України шляхом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України завдає безпрецедентної шкоди державі Україні та її обороноздатності в умовах введення на її території воєнного стану у зв`язку з відкритою повномасштабною збройною агресією російської федерації, підриває авторитет ЗСУ та інших військових формувань, утворених відповідно до закону, сприяє створенню хибного та негативного ставлення суспільства до обов`язку захисту територіальної цілісності держави.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п.60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає обґрунтованим та необхідним обрання на даній стадії досудового розслідування підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги та вважає такими, що відповідають дійсності посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_9 має постійне джерело доходів, зокрема, займає посаду клірика в Одеській єпархії у храмі Ростовського, має позитивні характеристики, здійснює волонтерську діяльність, раніше не судимий, має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, а саме одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей та мати похилого віку, проте зауважує на тому, що зазначені обставини, хоча й характеризують підозрюваного з позитивної сторони, з урахуванням обставин вчинення злочину, в якому останній обґрунтовано підозрюється, його характеру та тяжкості, а також встановлених вище ризиків, не можуть слугувати підставою для застосування стосовно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, на якому наполягає захисник в апеляційній скарзі.

Із зазначених вище підстав апеляційний суд, приймаючи до уваги колективне звернення прихожан Свято-Дмитріївського храму стосовно врахування судом позитивних характеристик отця ОСОБА_15 , тобто ОСОБА_9 , не може врахувати таку характеристику в якості однієї з підстав для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання названим вище ризикам.

Разом із тим, загалом обґрунтовано застосувавши стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя, визначаючи заставу в якості альтернативного запобіжного заходу, належним чином не обґрунтував виключність випадку, який послугував підставою для виходу за межі її розміру, встановленого законом для осіб, підозрюваних у вчиненні злочинів певної категорії та визначення її саме у розмірі 560 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, чим допустив невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

Так, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України встановлює, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів.

При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Проте, відповідно до мотивувальної частини оскаржуваної ухвали (а.с. 227), в даному конкретному випадку слідчий суддя, задовольняючи частково клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу та визначаючи підозрюваному ОСОБА_9 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 560 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 503 040 грн. та таким чином суттєво перевищує встановлену процесуальних законом межу для тяжких злочинів, не мотивував належним чином такий її розмір, пославшись на актуальну підвищену суспільну небезпеку злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_9 , його вік, стан здоров`я та майновий стан, а також обставини вчинення злочину.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги положення п. 25 рішення ЄСПЛ у справі «Істоміна проти України» від 13.01.2022, в якому Суд зауважує на тому, що загальні принципи щодо обґрунтування визначення розміру застави наведені в рішеннях у справах «Корбан проти України» (Korban v. Ukraine), заява №26744/16, п.п. 154-157, від 04.07.2019), та «Мангурас проти Іспанії» [ВП] (Mangouras v. Spain), заява №12050/04, п.п. 78-81, ЄСПЛ 2010). Зокрема, гарантія, передбачена п. 3 ст. 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти (див. рішення у справі «Гафа проти Мальти» (Gafа v. Malta), заява №54335/14, п. 70, від 22.05.2018). Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим ст. 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави (див. рішення у справі «Хрістова проти Болгарії» (Hristova v. Bulgaria), заява №60859/00, п. 111, від 07.12.2006).

Так, апеляційний суд враховує те, що підозрюваний ОСОБА_9 одружений (а.с. 194), має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2021 та 2023 р.н. (а.с. 197-198), надає допомогу матері похилого віку (а.с. 204-206), офіційно працевлаштований кліриком Свято-Дмитріївського храму, позитивно характеризується за місцем служби з боку співробітників та прихожан, займається волонтерською діяльністю.

Вищезгадані обставини свідчать про те, що визначений слідчим суддею розмір застави в сумі 1 503 040 грн. є необґрунтовано завищеним, непомірним для підозрюваного та його родини.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді як постановленої із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, оскільки слідчий суддя допустив помилку, пов`язану із необґрунтованим визначенням розміру застави в зазначеному кримінальному провадженні всупереч вимог ч. 5 ст. 182 КПК України.

В даному конкретному випадку суд апеляційної інстанції, визначаючи підозрюваному ОСОБА_9 розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, зауважує на тому, що обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_9 тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану та пов`язаного із посяганням на недоторканність державного кордону та обороноздатність держави України, за попередньою змовою групою осіб, його ймовірна активна роль у його вчиненні, розмір ймовірної неправомірної вигоди, систематично отримуваної в результаті здійснення таких дій, а також його майновий та сімейний стан слугують тими виключними випадками, які, на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, дозволяють при визначенні підозрюваному ОСОБА_9 застави вийти за межі її розміру, передбаченого законом для осіб, підозрюваних у вчиненні тяжких злочинів.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів вважає за необхідне визначити ОСОБА_9 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 186 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 499 224 грн., яка, на переконання суду апеляційної інстанції, буде здатна, з огляду на перспективу її втрати, забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_9 покладених на нього обов`язків та буде достатньою для запобігання вищенаведеним ризикам.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пункт 2 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 411 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника задовольнити частково, скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строків досудового розслідування, із визначенням розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти встановленим ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Керуючись ст.ст. 24, 177-178, 194, 370, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 27.10.2023, якою стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.12.2023, із визначенням застави в розмірі 1 503 040 грн. скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із визначенням застави в розмірі 892 прожиткових мінімумів для працездатних осіб задовольнити частково.

Застосувати стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, тобто до 24.12.2023 включно.

Визначити ОСОБА_9 заставу в розмірі 186 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 499 224 (чотириста дев`яносто дев`ять тисяч двісті двадцять чотири) грн.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум за наступними реквізитами:

Отримувач: Одеський апеляційний суд; Код отримувача за

Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача: 820172

Рахунок отримувача: UA1086720

Призначення платежу: згідно ухвали суду від 17.11.2023, заставна сума за ОСОБА_9 , судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У разі внесення застави негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_9 з-під варти та покласти на нього строком до 24.12.2023 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за вимогою до слідчого, прокурора, суду;

- не відлучатися з м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, свідками у даному кримінальному провадженні, визначеними слідчим;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_9 , що відповідно до ч.ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4