У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.01.2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Лука Лохвицького району Полтавської області, є громадянином України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

-підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

- застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 березня 2024 року включно з визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14 березня 2024 року з визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

На думку захисника, стороною обвинувачення недоведена наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний активно співпрацює зі слідством, надав покази, визнав себе винним та активно сприяє розкриттю злочину.

Також, захисник зазначає, що слідчим суддею, не надано обгрунтування обранню до підозрюваного саме такого, занадто великого розміру застави. Вважає, що застава в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде забезпечувати виконання підозрюваним своїх обов`язків.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

У провадженні слідчого відділу СВ ВП №7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000012 щодо ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

За версією органу досудового розслідування ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що він, не маючи відповідного дозволу на носіння, зберігання, придбання зброї, бойових припасів та вибухових речовин, у 2023 році привіз із зони бойових дій протипіхотну наступальну гранату РГД-5 та підривач до неї типу УЗРГМ, після чого у нього виник протиправний умисел, направлений на придбання, зберігання та носіння вказаного вибухового пристрою.

В подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на носіння та зберігання, ОСОБА_6 незаконно переніс знайдені ним бойові припаси до місця свого постійного проживання, а саме до приватного домоволодіння АДРЕСА_1 , де і став їх незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу приблизно до 15 год. 00 хв. 14 січня 2024 року.

Так, 14 січня 2024 року, приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_6 , продовжуючи незаконно зберігати вибуховий пристрій, перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в приміщенні будинку АДРЕСА_1 , привів у бойовий стан гранату та деякий час тримав у своїй руці. В цей момент ОСОБА_8 , який знаходився поруч, почув приведення бойової гранати в дію, та вжив невідкладних заходів задля уникнення неминучих смертельних наслідків, вихопивши вказану гранату та викинув з кімнати аби вона не здетонувала всередині. Разом із тим, незаконні дії ОСОБА_6 , що полягали у незаконному зберіганні, носінні, придбанні бойових припасів без передбаченого законом дозволу потягли за собою наслідки отримання ОСОБА_9 та ОСОБА_8 тілесних пошкоджень у вигляді вогнепального осколкового поранення волосистої частини голови та відкритої рани 5-го пальця правої руки.

14.01.2024 року о 20 год. 30 хв. за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України затримано.

15.01.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, розглянувши апеляційну скаргу в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що у провадженні слідчого відділу СВ ВП №7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000012 щодо ОСОБА_6 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Зауважено, що 14.01.2024 року ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України затримано, а 15.01.2024 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать про правильність висновку суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом ЧЧ ВП № 7 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, протоколом огляду місця події від 14 січня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено металеві уламки розірваного предмету, зовні схожого на гранату; протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , довідкою з КНП «Очаківської ЦРЛ» від 14 січня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_9 отримала вогнепальні осколкові травми; довідкою з КНП «Очаківської ЦРЛ» від 14 січня 2024 року, відповідно до якої у ОСОБА_8 відкрита рана 5 пальця правої руки; поясненням ОСОБА_6 від 14 січня 2024 року, та інш. доказами.

Зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що існує ризик того, що ОСОБА_6 розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винним у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді і щодо наявності таких ризиків, як ризик впливу на свідків, оскільки підозрюваний обізнаний про місця проживання свідків у цьому кримінальному провадженні, перебуває у приятельських стосунках з ними, а отже має реальну можливість впливати на них, перешкоджаючи слідству.

За такого, не є слушними доводи апелянта відносно того, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 і ту обставину, що він залишив місце події, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та відомості щодо особи підозрюваного, який не одружений, дітей не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків у останнього, також підозрюваний офіційно не працює, за місцем проживання характеризується негативно, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Зважаючи на зазначене, доводи апелянта відносно того, що до підозрюваного ОСОБА_6 можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не є слушними.

Що стосується розміру застави, з яким не погоджується сторона захисту, то слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність визначення застави в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку колегії суддів, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Так, при визначенні розміру застави стосовно підозрюваного, слідчим суддею було враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, обставини вчинення кримінального правопорушення, його майновий стан, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи підозрюваного, повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.01.2024 року, щодо ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: