Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-в/641/125/2023 Справа № 641/2828/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року

Колегія суддів Комінтернівського районного суду м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторін:

прокурора ОСОБА_5 , ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

засудженої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну не відбутої частини покарання у вигляді довічного позбавлення волі строковим покаранням, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженої ОСОБА_7 про дострокове звільнення від покарання у виді довічного позбавлення волі.

Засуджена та захисник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримали повністю.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, зазначив, що клопотання не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Представник колонії проти задоволення клопотання заперечувала.

Заслухавши думку учасників справи, перевіривши матеріали, додані до клопотання, дослідивши особову справу засудженої, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, враховуючи наступне.

Так, ОСОБА_7 засуджена 26.05.2008 року апеляційним судом Донецької області за п. 1, п. 4, п. 12 ч. 2 ст. 115, ст. 28, ст. 304, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі. Згідно ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2017 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо вдосконалення порядку зарахування судом строку переднього ув`язнення у строк зарання» № 838-УІІІ від 26.11.2015 року та ст.72 КК України зараховано строк переднього ув`язнення з 07.09.2007 року по 20.11.2008 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За вимогами ч.1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У відповідності до положення ч.ч.3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст.ст.81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Засуджена особа, якій покарання у виді позбавлення волі на певний строк призначено в порядку заміни більш м`яким покаранням та в якої настало право на застосування умовно-дострокового звільнення, додатково повинна подати до суду звіт про виконання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації під час відбування більш м`якого покарання, у тому числі аналіз причин успішності або неуспішності виконання заходів, передбачених зазначеним планом.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

З особової справи та характеристики засудженої вбачається, що засуджена ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі знаходиться з 07.09.2007 року.

Під час перебування у Артемівському слідчому ізоляторі засуджена допускала рушення режиму тримання. Мала одне дисциплінарне стягнення. Адміністрацією заохочувалась. До праці не залучалась.

З 09.02.2009 року відбуває покарання в державній установі «Качанівська нравна колонія (№54)». За період відбування покарання засуджена характеризується задовільно. Має дванадцять дисциплінарних стягнень, десять з яких погашені у встановленому законом порядку. З метою стимулювання правослухняної поведінки заохочувалася представниками адміністрації установи два рази.

Встановлених вимог режиму відбування покарання дотримується під контролем адміністрації. На виробництві установи не працевлаштована.

Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний вигляд.

Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими вона користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує їх тільки за призначенням.

До виконання передбачених законодавством вимог персоналу установи ставиться посередньо.

Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться з розумною ініциативою.

За характером емоційна, хитра, балакуча, на психотравмуючи ситуації реагує бурхливо, роздратовано. У відношенні до засуджених не завжди тактовна.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до п.10 розділу ІІ «Методики визначення ступеня виправлення засудженого» від 30.03.2023 за №117/39173 чинної на час проведення засідання ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)», засуджена комісією установи може бути представлена до заміни покарання на підставі ст.ст.81, 82 КК України лише в тому випадку, якщо бал становить «61» та вище.

Індивідуальний план виправлення та ресоціалізації щодо засудженої ОСОБА_7 установою не складався, оскільки адміністрація установи з поданням щодо можливості представлення засудженої до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, до суду не зверталася.

Встановлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 формально набула право на застосування до неї ст. 82 КК України.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Колегією суддів встановлено, що у поведінці засудженої ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання не доводять, що вона стала на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Також матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали подальше відбування покарання засудженою ОСОБА_7 .

Згідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку колегії суддів процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженої в установі виконання покарання.

Процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженої в установі виконання покарання.

Також, строк відбутого засудженою ОСОБА_7 до довічного позбавлення волі покарання у виді 15 років позбавлення волі є недостатнім, і його заміна на даний час не сприятиме її виправленню та досягненню мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що клопотання засудженої ОСОБА_7 про заміну покарання більш м`яким з довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст. 82 КК України, ст. 395, п.2 ч.1 ст. 537, 539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді- ОСОБА_2

ОСОБА_3