ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3235/23 Справа № 208/9789/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у закритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, офіційно не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч.ч. 4, 6 ст. 152 КК України, у кримінальному провадженні № 0000438,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

представників потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ВСТАНОВИЛА :

За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч.ч. 4, 6 ст. 152 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 153 КК України (у редакції Закону від 01.06.2010 року) у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років;

- за ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону від 01.06.2010 року) у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років;

- за ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону від 06.12.2017 року) у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років;

- за ч. 6 ст. 152 КК України (у редакції Закону від 19.12.2019 року) у вигляді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначено покарання у вигляді 20 (двадцяти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахований ОСОБА_5 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні з 04 серпня 2021 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку день за день.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_13 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь моральної (немайнової) шкоди задоволений та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Цивільний позов ОСОБА_12 в інтересах неповнолітніх потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про стягнення з ОСОБА_5 на її користь моральної (немайнової) шкоди задоволений та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_12 , яка діє в інтересах неповнолітніх потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок та 6000 (шість тисяч) гривень 00 копійок за надання правої допомоги адвокатом, а усього 806 000 (вісімсот шість тисяч) гривень 00 копійок.

Долю речових доказів та судових витрат вирішено.

Цим вироком ОСОБА_5 визнаний винним у наступному.

Приблизно у червні 2011 року (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_5 , який є батьком малолітньої на той час ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав з нею та достовірно знав, що остання не досягла чотирнадцятирічного віку, виник протиправний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства та з використанням безпорадного стану дитини.

Реалізуючи свій протиправний умисел, у червні 2011 року у нічний час доби (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_5 , перебуваючи в одній з кімнат квартири АДРЕСА_3 , підійшов до ліжка, на якому спала малолітня ОСОБА_13 , лежачи на животі. Користуючись її безпорадним станом, оскільки в силу малолітства ОСОБА_13 не розуміла характер вчинюваних відносно неї протиправних дій, приспустив з неї спідню білизну та, з метою подолання можливого супротиву його протиправним діям, завів обидві руки потерпілої за спину, утримуючи їх своєю правою рукою. Лівою рукою ОСОБА_5 закрив рота дитині та наказав мовчати, щоб не розбудити матір та сестер, які спали в іншій кімнаті. Таким чином, застосувавши насилля до потерпілої, ОСОБА_5 позбавив її можливості рухатися та чинити будь-який спротив чи кликати на допомогу. Користуючись безпорадним станом потерпілої, утримуючи її руки та закриваючи їй рота, ОСОБА_5 ліг зверху на дитину та здійснив задоволення статевої пристрасті неприродним способом у вигляді анального проникнення у тіло малолітньої потерпілої з використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства до малолітньої ОСОБА_13 та з використанням її безпорадного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України (у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010).

Діючи повторно, у період часу з червня по серпень 2011 року, ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, не зупинившись на досягнутому, перебуваючи за адресою: м. Дніпродзержинськ (на теперішній час м.Кам`янське), вул. Шевченківська, 20/23-2, користуючись безпорадним станом малолітньої потерпілої ОСОБА_13 , застосовуючи фізичне насилля відносно останньої, здійснив задоволення статевої пристрасті неприродним способом у вигляді анального проникнення у тіло малолітньої потерпілої з використанням геніталій аналогічним способом не менше трьох разів.

Діючи повторно, протягом серпня-жовтня 2012 року, ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом, не зупинившись на досягнутому, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , користуючись безпорадним станом малолітньої потерпілої ОСОБА_13 , застосовуючи відносно дитини економічне насилля, що виражалось у позбавленні повноцінного раціону харчування, позбавленні матеріального утримання, застосовуючи погрозу застосування фізичного насильства, відібрання дитини від батьків та поміщення до дитячого будинку у разі розголошення відомостей про вчинювані ним протиправні дії, ОСОБА_5 здійснив задоволення статевої пристрасті неприродним способом у вигляді орального проникнення у тіло малолітньої потерпілої з використанням геніталій не менше трьох разів.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства до малолітньої ОСОБА_13 та з використанням її безпорадного стану, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України (у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010).

Повторно, приблизно у 2012 році (більш точний час у ході досудового і розслідування не встановлено) у ОСОБА_5 , який є батьком малолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постійно проживав з нею та достовірно знав, що остання не досягла чотирнадцятирічного віку, виник протиправний умисел, спрямований на статеві зносини з останньою із використанням її безпорадного стану.

Так, влітку 2012 року у денний час доби (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_14 , перебуваючи у одній з кімнат за адресою: АДРЕСА_2 , упевнившись, що у кімнаті знаходиться сам з донькою, користуючись її безпорадним станом, оскільки в силу малолітства і ОСОБА_14 не розуміла характер вчинюваних відносно неї протиправних дій, стоячи навпроти дитини, застосував відносно неї фізичне насильство, закривши рот рукою та наказавши мовчати, аби його дії не були помічені, таким чином позбавивши її можливості чинити будь-який спротив та кликати на допомогу. Стоячи навпроти малолітньої потерпілої, ОСОБА_5 приспустив її спідню білизну та здійснив статеві зносини природнім способом шляхом вагінального проникнення у тіло малолітньої дитини.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства та з використанням безпорадного стану малолітньої потерпілої, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010).

Приблизно у 2015 році (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_5 , який є батьком малолітньої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно проживав з нею та достовірно знав, що остання не досягла чотирнадцятирічного віку, діючи повторно, будучи особою, яка раніше вчиняла аналогічне кримінальне правопорушення відносно малолітньої ОСОБА_13 , виник протиправний умисел, спрямований на задоволення статевої пристрасті неприродним способом із використанням безпорадного стану дитини.

Реалізуючи свій протиправний умисел, діючи повторно, у 2015 році у нічний час доби (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_5 , перебуваючи в одній з кімнат квартири АДРЕСА_3 , користуючись безпорадним станом малолітньої ОСОБА_15 , яка в силу малолітства не розуміла характеру вчинюваних відносно неї протиправних дій, підійшов до ліжка, на якому спала малолітня ОСОБА_15 , та пообіцявши солодощі за нерозголошення факту вчинення відносно неї протиправних дій та наказавши не кричати і не кликати на допомогу, аби нерозбудити матір і сестер, що спали на інших ліжках, вчинив задоволення статевої пристрасті неприродним способом у вигляді орального проникнення у тіло дитини з використанням геніталій.

Діючи повторно, навесні 2017 року у денний час доби (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_5 , перебуваючи в одній з кімнат квартири АДРЕСА_3 , переконавшись, що у квартирі він залишився сам з донькою, підійшов до ліжка, на якому дитина гралася з ляльками. Ставши позаду потерпілої, користуючись її безпорадним станом, ОСОБА_5 зняв з неї спідню білизну, наказав повернутися до нього спиною, спертися руками на ліжко. Потім застосував до потерпілої фізичне насильство, обхвативши руками корпус ОСОБА_15 та закрив рота рукою, сказавши кусати, якщо буде боляче, але ні в якому разі не кричати. Таким чином, остання не могла чинити супротиву чи кликати на допомогу. Користуючись безпорадним станом потерпілої та застосувавши до неї фізичне насильство, ОСОБА_5 вчинив задоволення статевої пристрасті неприродним способом шляхом анального проникнення у тіло дитини, яка не досягла 14 років, із використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства до малолітньої ОСОБА_13 та з використанням її безпорадного стану,вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України (у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010).

Крім того, у період часу з 2016 року по листопад 2019 року (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_5 , який є батьком малолітньої на той час ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживав з нею та достовірно знав, що остання не досягла чотирнадцятирічного віку, виник протиправний умисел на вчинення дій сексуального характеру відносно дитини, пов`язаних із вагінальним, проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_13 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , застосовуючи відносно дитини економічне насилля, що виражалось у позбавленні повноцінного раціону харчування, позбавленні матеріального утримання, застосовуючи погрозу відібрання дитини від батьків та поміщення до дитячого будинку у разі розголошення відомостей про вчинювані ним протиправні дії, застосовуючи фізичне насилля у вигляді обмеження у русі дитини, позбавляючи її можливості чинити опір, не менше трьох разів вступав з нею у статеві зносини, пов`язані із вагінальним проникненням у тіло дитини, що не досягла 14-ти річного віку, з використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій вчиненому щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, поєднаному із застосуванням насилля, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017).

Діючи повторно, будучи особою, що раніше вчиняла кримінальні правопорушення, передбачені ст. 152, 153 КК України, не зупинившись на досягнутому, систематично, починаючи з 2016 року по кінець липня 2021 року з періодичністю приблизно 1 раз на два тижні під час проживання дитини з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , застосовуючи економічне насилля, що виражалось у позбавленні повноцінного раціону харчування, позбавленні матеріального утримання, застосовуючи погрозу відібрання дитини від батьків та поміщення до дитячого будинку у разі розголошення відомостей про вчинювані ним протиправні дії, здійснював вагінальне проникнення у тіло ОСОБА_15 , 2009 р.н. з використанням пальців рук.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, проникненням в тіло малолітньої особи з використанням іншого предмета щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненому повторно, особою, яка раніше вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ст. 153 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України (у редакції Закону №409-ІХ від 19.12.2019).

Діючи повторно, будучи особою, що раніше вчиняла кримінальні правопорушення, передбачені ст. 152, 153 КК України, не зупинившись на досягнутому, приблизно у червні чи на початку липня 2021 року (більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на зґвалтування малолітньої ОСОБА_14 , 2007 р.н., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у нічний час доби підійшов до ліжка, на якому спала малолітня ОСОБА_14 , лежачи на лівому боці, приспустив її спідню білизну та ліг позаду потерпілої. Обхвативши корпус дитини та закривши її рот рукою, ОСОБА_5 утримував потерпілу, не даючи змоги чинити опір та кликати на допомогу. Застосувавши таким чином насилля до дитини, ОСОБА_5 здійснив вагінальне проникнення з використанням геніталій у тіло потерпілої, яка не досягла 14-ти річного віку.

Таким чином ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло особи, яка не досягла 14-ти річного віку, незалежно від добровільної згоди останньої, вчиненому повторно, особою, яка раніше вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ст. 153 КК України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 409-ІХ від 19.12.2019).

Судом першої інстанції дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 3 ст. 153 КК України (у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010), а саме у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства до малолітньої, та з використанням її безпорадного стану, вчиненому повторно; за ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010), тобто у статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства та використанням безпорадного стану малолітньої потерпілої; за ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017), тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчиненому щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, поєднаному із застосуванням насилля; за ч. 6 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 409-ІХ від 19.12.2019), тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої особи з використанням іншого предмета щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненому повторно, особою, яка раніше вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ст. 153 КК України.

В апеляціях:

- прокурор (з урахуванням доповнень) просить вирок змінити в частині призначення остаточного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_5 засудженим відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, до остаточного покарання у вигляді 15 років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, кваліфікація дій та обґрунтованість доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у їх вчинення не оскаржуються.

Вказує, що враховуючи, що суд першої інстанції визначив покарання за окремі особливо тяжкі злочини у виді позбавлення волі на строк 10 та 15 років, а максимальний строк покарання для даного виду покарання, встановлений в Загальній частині КК України, становить 15 років, то суд в межах цього строку мав визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

- захисник обвинуваченого просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153, ч.ч. 4, 6 ст. 152 КК України, та виправдати у зв`язку з недоведеністю його вини, кримінальне провадження закрити.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що вирок є незаконним та необґрунтованим, підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, що вина її підзахисного не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні, а доводи суду, викладені у вироку, є безпідставними.

Зазначає, що допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що нічого з приводу незаконних дій ОСОБА_5 сказати та підтвердити не можуть.

- обвинувачений просить визнати його невинним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Позовні заяви цивільних позивачів не задовольняти. Матеріали кримінального провадження направити на перерозгляд з новим складом суду для об`єктивного та всебічного розгляду.

В обґрунтування своїх вимог вказує:

- за епізодом з неповнолітньою ОСОБА_13 :

Зазначає, що відсутні докази вчинення кримінального правопорушення, що йому інкриміновано.

Вказує, що за показами потерпілої він завів обидві її руки за спину своєю правою рукою, а лівою закривав рот, тобто в момент анального проникнення у тіло шестирічної дитини з використанням геніталій, він це робив без допомоги рук, що є фізично неможливим.

Також за її показами на час скоєння кримінального правопорушення її мати перебувала вдома та спала у сусідній кімнаті, не помітивши відсутність малолітньої дитини у кімнаті в нічний час та не помітивши у своїй дитини фізичних вад або зміни у моральній поведінці після фізичного та морального насильства такого роду, що є неможливим.

Зазначає, що висновок експерта не підтверджує його причетність до кримінального правопорушення, що йому інкриміновано.

Звертає увагу на те, що, враховуючи, що сексуальне насилля по відношенню до ОСОБА_13 здійснювалось протягом тривалого часу (з 6 до 15 років), з урахуванням її віку на момент першого статевого насилля потерпіла не могла запам`ятати таких подробиць як якою рукою тримались її руки, якою рукою закривався рот, що і в якій послідовності відбувалось, що говорить про те, що її покази є видуманими або нав`язаними зі сторони з метою матеріального збагачення.

Посилається на те, що з урахуванням обставин сексуального насилля впродовж тривалого часу, потерпіла нікому про ці факти не розповіла: ні рідні сестри, бабуся, сусіди, соціальні працівники, шкільні викладачі, шкільні психологи, друзі не помітили зміни у моральному та фізичному стані потерпілої, що ставить під сумнів або зовсім унеможливлює належність обставин насилля сексуального характеру.

Що стосується показів свідка ОСОБА_16 , то вони не є правдивими, не відповідають дійсності, в ході досудового розслідування були видумані на користь підтвердження показів потерпілої.

- за епізодом з неповнолітньою ОСОБА_14 :

Зазначає, що відсутні будь-які докази, крім показів самої потерпілої, які спрямовані на матеріальне збагачення.

Вказує, що фізичне насильство у дуже ранньому віці (4-5 років), що йому інкриміновано, не може бути можливим без вагінальних розривів та кровотеч, яке би в подальшому потребувало би медичного втручання, однак до медичної установи таких звернень не було, крім того, ніхто з рідних, друзів або соціальних робітників не помітив фізичних або моральних відхилень, у зв`язку з чим свідчення потерпілої не є правдивими.

Враховуючи, що сексуальне насилля по відношенню до ОСОБА_14 здійснювалось протягом тривалого часу, з урахуванням її віку на момент першого статевого насилля, потерпіла об`єктивно не могла запам`ятати обставин та подробиць, послідовність вчинення кримінального правопорушення, що говорить про те, що її покази є видуманими або нав`язаними зі сторони з метою матеріального збагачення.

Зазначає, що висновок експерта не підтверджує його причетність до кримінального правопорушення, що йому інкриміновано.

Звертає увагу на те, що свідок ОСОБА_17 , яка є класним керівником потерпілої, не знала та не помітила, що по відношенню до її учениці на протязі тривалого часу відбувалось сексуальне насилля.

- за епізодом з неповнолітньою ОСОБА_15 :

Зазначає, що відсутні будь-які докази, крім показів самої потерпілої, які спрямовані на матеріальне збагачення.

Вказує, що висновок експерта не підтверджує його причетність до кримінального правопорушення, що йому інкриміновано.

Вважає, з урахуванням віку потерпілої, неодноразовість та тривалість обставин сексуального характеру по відношенні до неї, з огляду на малолітній вік потерпілої, вона не могла знати та розуміти таких інтимних моментів та подробиць як те, що по закінченню інтимного акту повинна виділятися якась рідина, однак в своїх показах цьому моменту особа приділила цьому моменту особливу увагу, що говорить про те, що її свідчення були їй нав`язані зі сторони. Також з цих підстав потерпіла не могла запам`ятати обставин та подробиць, послідовність вчинення кримінального правопорушення, що говорить про те, що її покази є видуманими або нав`язаними зі сторони з метою матеріального збагачення.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що у 2015 році, коли потерпілій було 6 років, обвинувачений вступив з нею у статевий акт неприродним способом у вигляді орального проникнення з використанням геніталій, однак при цьому і мати потерпілої і її сестра спали на сусідніх ліжках і при цьому нічого не чули та не бачили, що є неможливим та абсурдним.

Посилається на свідчення ОСОБА_18 , яка є класним керівником потерпілої, яка у суді зазначила, що не знала та не помітила, що по відношенню до її учениці на протязі тривалого часу відбувалось сексуальне насилля.

Заслухавши: захисника та обвинуваченого, які кожен окремо та разом підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, підтримав вимоги апеляції прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції; потерпілих та їх представників, які не підтримали вимоги апеляції сторони захисту, вирішення апеляційних вимог прокурора залишили на розсуд суду; обговоривши доводи та вимоги апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до ст. 370 КПК повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Наведені вимоги закону при ухваленні оскаржуваного вироку судом першої інстанції дотриманні.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, і в своїй сукупності і достатності беззаперечно вказують на винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Доводи в апеляціях сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення інкримінованих йому злочинів є безпідставними, не обґрунтованими та такими, що спростовується дослідженими судом першої інстанції доказами, які покладені в основу вироку.

Так, з наданих показів потерпілими у суді першої інстанції чітко слідує, що саме обвинувачений ОСОБА_5 застосовував відносно них сексуальне насильство, підтвердили факти психологічного насильства, які виразились у постійних погрозах відібрання дітей з родини, демонстрації фільмів про життя у дитячих будинках, що сформувало у потерпілих сприйняття небезпеки перебування у таких місцях та стійке небажання бути вилученими до притулку та, відповідно, страх непокори протиправним наказам та бажанням батька. Крім того, потерпілі, кожна окремо, підтвердили застосування економічного насильства, що виражалось у відсутності потрібних для зростання і розвитку дітей продуктів харчування у родині, у наданні можливостей отримати бажані солодощі, засоби для саморозвитку виключно в обмін на задоволення сексуального потягу обвинуваченого. Також потерпілі, кожна окремо, підтвердили наявність негативних наслідків, пов`язаних із пережитою ситуацією, що виразилось у необхідності корекції поведінки, занять з психологом, що узгоджується з висновками психологічних експертиз щодо потерпілих.

Що ж до самих фактів статевих зносин із обвинуваченим, то з показів потерпілих вбачається, що вони, кожна окремо, добре пам`ятають та відображають події статевих актів, способи застосованого до них насилля, придушення пору. Зокрема, ОСОБА_19 зазначила про опір сексуальному насиллю збоку батька ОСОБА_5 шляхом укусу його статевого члену під час орального проникнення у її тіло, що узгоджується та підтверджується висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_5 № 10-С-Е від 26.08.2021 року, відповідно до якого у обвинуваченого виявлений рубець на шкірі статевого члену, який може бути наслідком загоєння рани, спричиненої твердим предметом з обмеженою, можливо загостреною контактуючою поверхнею, давність утворення котрої становить більш ніж 1,5 роки на момент огляду. ОСОБА_20 зазначила, що під час опору протиправним діям батька ОСОБА_5 , пов`язаних із посяганням на її статеву свободу і недоторканість, надбила батькові зуб.

Наведені у вироку покази потерпілих у їх сукупності, є послідовними та вказують на те, що дійсно статеві злочини мали місце, поєднувались із застосуванням насилля до потерпілих та підтверджують причетність обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення ним інкримінованих йому злочинів.

Підстави для недовіри або сумнівів щодо показів потерпілих, а також правдивості та об`єктивності пояснень цих осіб, у суду апеляційної інстанції відсутні, що спростовують ствердження обвинуваченого про видуманість показів потерпілих.

Колегія суддів також зважає на викладену позицію в рішенні Європейського суду з прав людини у справі М.С. проти Болгарії від 04 грудня 2003 року, де судовою палатою взято до уваги ствердження, що зґвалтування є примусовим актом: це означає, що такий акт виконується із застосуванням сили чи з погрозою застосувати силу проти потерпілої особи або третьої особи; при цьому такі погрози, які можуть бути виражені прямо чи опосередковано, мають викликати у потерпілої особи обґрунтований страх, що вона чи третя особа зазнає насильства, несвободи, фізичного чи психологічного тиску.

Крім того, ОСОБА_16 , яка є заявником у кримінальному провадженні № 0000438, та яка є матір`ю потерпілих, безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що вона є дружиною обвинуваченого. Про вчинення чоловіком насильств сексуального характеру відносно їх доньок дізналась у 2021 році, при розмові з донькою ОСОБА_21 . Була свідком епізоду у ванній кімнаті, де побачила, що ОСОБА_5 сидів зі спущеними штанами, а донька ОСОБА_22 сиділа на колінах, яка на зпитання матері про цей інцидент нічого не відповіла, лише зазначила, що їх заберуть в дитячій будинок. Діти ніколи їй не розповідали про знущання над ними зі сторони батька, бо вважали її поганою матір`ю. Її доньки отримують психологічну допомогу. Ліда у останні півроку ділилась з нею, що у неї були кошмари, істерики, намагалась вчинити суїцид. Рената розповідала все що з нею робив батько, але не охоче.

Свідок ОСОБА_17 безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, була класним керівником ОСОБА_23 та Ренати. Пояснила, що ОСОБА_24 була замкнута і постійно кудись намагалися ходити на заняття, можливо щоб зайняти максимально свій час. Коли вчинялось відносно дівчат насилля вона не помітила. У Ренати іноді була депресія, колишній її керівник показувала відео, що вона була жорстока. Вона зверталась сама до шкільного психолога, який сказав, що там купа проблем, однак не розповіла яких, бо не мала права. Характеризувала дітей як таких, що не можуть обманювати чи оговорювати.

Свідок ОСОБА_25 безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснив, що він зустрічався з ОСОБА_26 з 29.09.2019 року, в цей день вони познайомились і почали дружити, а далі це переросло в романтичні стосунки. По ній помічав, що вона замкнута, тиха, іноді депресивна, вона соромилася свого тіла і обличчя, яке вона постійно ховала під маскою. Дізнався, що батько її ґвалтував з 6 до 10 років, коли вона йому розповіла в 2020 році, хотів зателефонувати в поліцію, але вона не дозволила бо хвилювалась, що заберуть в дитячій будинок. В серпні 2021 року йому зателефонувала ОСОБА_22 і повідомила, що щось трапилось. Знає, що ОСОБА_27 різала собі руки, а подруга їй їх обробляла. Депресія у неї була через ситуацію в сім`ї. В неї були тригери, вона спала на спині і боялась, бо насильство відбувалось на животі, боялась спати без світла. Всі сестри думали, що це відбувається тільки з ними і боялись зізнатись одна одній. Вони не звертались в поліцію, оскільки боялись втратити будинок і засоби для існування, так як матері поруч не було.

Свідок ОСОБА_18 безпосередньо в судовому засіданні в суді першої інстанції пояснила, що вона класний керівник ОСОБА_28 . Про всі ці обставини вона не знала. Зазначила, що ОСОБА_21 не схильна до обману і брехати не буде.

Слід зазначити, що покази як потерпілих так і свідків оцінюються як окремо так і в сукупності, а ця сукупність з іншими доказами, вони не мають істотних суперечностей, узгоджуються між собою як в основному так і в деталях, підстав для недовіри або сумнівів щодо показів свідків, а також правдивості та об`єктивності пояснень цих осіб у суду апеляційної інстанції відсутні. А тому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказані покази були належним чином оцінені та вірно покладені в основу вироку щодо ОСОБА_5 .

Здійснення відносно неповнолітніх потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 насильства також підтверджується й висновками експертів № 12-С-Е від 01.09.2021 року, № 14-С-Е від 15.09.2021 року та № 13-С-Е від 20.08.2021 року, № 11-С-Е від 16.08.2021 року, які були безпосередньо досліджені судом першої інстанції.

Так, при судово-медичній експертизі ОСОБА_13 видимих тілесних ушкоджень, в тому числі, в ділянці зовнішніх статевих органів не виявлено. Дівоча пліва у минулому кільцеподібної форми, на 5-ти та 9-ти годинах умовного циферблату маються старі розриви, краї котрих потовщені, білісуватого кольору, добре супоставимі, отвір дівочої пліви вільно пропускає кінчики двох зімкнених пальців, що може свідчити про те, що ОСОБА_13 раніше жила статевим життям, статевої зрілості не досягла. Давність утворення розриву дівочої пліви на момент огляду встановити не представляється можливим, із-за довготривалого минулого часу.

За висновком експерта № 13-С-Е від 20.08.2021 року при судово-медичній експертизі ОСОБА_15 видимих тілесних ушкоджень, в тому числі, в ділянці зовнішніх статевих органів не виявлено. Дівоча пліва - кільцеподібної форми, висотою 0,4-0,6 см, на 8-ми годинах умовного циферблату годинника мається старий розрив дівочої пліви на , краї котрого тонкі добре супостовимі, блідо-білісуватого кольору; отвір дівочої пліви 0,7-0,9 см, при введенні кінчика мізинця відсутнє кільце обхвату, таким чином, анатомічна цілісність дівочої пліви в ОСОБА_15 порушена, та (враховуючи характер дівочої пліви, характер виявленого на ній старого розриву дівочої пліви на висоти, обставини справи), це могло виникнути внаслідок механічної дії в ділянку статевих органів тупого твердого предмету, предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо, пальцями рук. Давність утворення розриву дівочої пліви більше 10-ти діб на момент огляду.

За дослідженим у суді першої інстанції висновком експерта № 11-С-Е від 16.08.2021 року, при судово-медичній експертизі ОСОБА_14 видимих тілесних ушкоджень не виявлено. Видимих тілесних ушкоджень в ділянці зовнішніх статевих органів не виявлено. Дівоча пліва у минулому кільцеподібної форми, на 9-ти годинах умовного циферблату мається старий розрив, який доходить до основи, краї його потовщені, білісуватого кольору, добре супоставимі, отвір дівочої пліви вільно пропускає кінчики двох зімкнених пальців, що може свідчити про те, що ОСОБА_14 раніше жила статевим життям. Давність утворення розриву дівочої пліви на момент огляду встановити не представляється можливим, із-за довготривалого минулого часу.

Є безпідставними і необґрунтованими ствердження обвинуваченого щодо того, що вищезазначені висновки експертів не підтверджують його причетність до кримінальних правопорушень, що йому інкриміновані, з огляду на те, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 ґрунтуються на всіх зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні доказах саме в їх сукупності, включаючи вищевказані експертні висновки, які, з урахуванням показів потерпілих та свідків, безпосередньо допитаних судом першої інстанції, не суперечать один одному, а їх доповнюють.

Щодо посилання в апеляції обвинуваченого на те, що потерпіли дають неправдиві свідчення та з огляду на їх вік не могли запам`ятати подробиць, то колегія суддів не бере їх до уваги, оскільки покази потерпілих є достатньо чіткими, послідовними та деталізованими, а досліджені судом першої інстанції та обґрунтовано покладені в основу вироку висновки експертів № 4602/5493-21 від 01.11.2021 року за результатами проведення судово-психологічної експертизи щодо ОСОБА_13 , № 4603/5494-21 від 01.11.2021 року щодо ОСОБА_14 , № 4604/5495-21 від 01.11.2021 року щодо ОСОБА_15 , свідчать про те, що потерпілі, з урахуванням їх віку, індивідуально-психологічних особливостей не схильні до підвищеного фантазування, навіюваності, підвищеної підкори впливу оточуючих. Умови сімейного виховання, в яких виховувались ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , створені ОСОБА_5 та ОСОБА_16 , негативно вплинули на розвиток та емоційну сферу підекспертних, порушили стан їх психічного благополуччя, суттєво спотворили процес формування їх як особистостей.

Враховуючи, що сексуальне насилля по відношенню до потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 здійснювалось протягом тривалого часу (орієнтовно у віці з 7 до 15 років), розуміння потерпілими характеру і соціального значення статевих відносин, ситуації сексуального насилля з боку батька ОСОБА_5 поширювалося із їх дорослішанням. З урахуванням обставин сексуального насилля: залежність від дорослих членів родини, переважання дорослого чоловіка в силі і статусі, відсутність захисту з боку матері, обмеженого життєвого досвіду і знань щодо способів самозахисту, потерпілі об`єктивно не мали можливості здійснювати ефективний опір діям ОСОБА_5 (в період часу з першого сексуального контакту (у віці 7 років) до останнього). На час психологічного експертного обстеження ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розуміють характер і значення сексуального насилля з боку батька та можуть чинити опір. Особливості розповідей підекспертних про події, що склалися у її житті, вказують на закономірне їх прагнення створити посильний для них психологічний захист від впливу ситуації, спогади про які є актуальними й досі, травмують їх психіку та негативно впливають на їх психічну діяльність у цілому.

Що стосується ОСОБА_15 , то з урахуванням вікових індивідуально-психологічних особливостей і специфіки досліджуваної ситуації, вона не була здатна у повній мірі розуміти характер і значення дій, які з нею вчинювалися, що зумовило нездатність для ОСОБА_15 чинити спротив діям батька ОСОБА_5 .. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_15 можуть суттєво вплинути на поведінку підекспертної у складних життєвих ситуаціях у вигляді полегшеного формування стану розгубленості, страху, дезорганізації діяльності та є психотравмувальною для неї.

Враховуючи висновки судово-психіатричного експерта № 320 від 17.08.2021 року щодо ОСОБА_13 , № 321 від 17.08.2021 року - щодо ОСОБА_14 , № 319 від 17.08.2021 року щодо ОСОБА_15 , потерпілі в період вчинення стосовно них протиправних дій на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждали і в теперішній час не страждають.

За наведеного, враховуючи відсутність даних або доказів, які б свідчили про неправдивість показів потерпілих, оскільки їх покази узгоджуються між собою та в повній мірі з іншими дослідженими судом першої інстанції доказами, в тому числі, вищезазначеними висновками експертів, в їх сукупності, вказані доводи сторони захисту є необґрунтованими.

В доповненнях до апеляції обвинувачений, обґрунтовуючи свої вимоги про необхідність скасування вироку, вказує на незаконність його затримання 01.08.2021 року та порушення його права на захист, оскільки адвокат був йому наданий тільки 03.08.2021 року, а слідчі дії проводились без участі захисника.

Перевіривши матеріали провадження, колегією суддів встановлено, що 03.08.2021 року (з 19:15 год. по 19:25 год.) ОСОБА_5 слідчим роз`яснено право на захист, про що свідчить особистий підпис останнього у протоколі. Поряд із цим, ОСОБА_5 власноруч у протоколі засвідчив своє бажання залучити адвоката за рахунок держави. Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області для здійснення захисту ОСОБА_5 призначений адвокат ОСОБА_29 , який і забезпечував право на захист при врученні обвинуваченому повідомлення про підозру 03 серпня 2021 року о 19:30 год. у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152 КК України, про що свідчать особисті підписи ОСОБА_5 та ОСОБА_29 , при цьому обвинувачений не зазначав про наявність у нього будь-яких заяв, клопотань, зауважень чи доповнень. о 16:20 год.

Водночас, оцінюючи ці обставини в контексті порушення вимог кримінального процесуального закону, які обвинувачений вважає істотними, колегія суддів звертає увагу на те, 04.08.2021 року ОСОБА_5 був затриманий на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 04.08.2021 року, постановленою як за участю підозрюваного, так і захисника, якою до підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 01.10.2021 року, про що старший слідчий СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_30 повідомила ОСОБА_16 ..

Наведені обставини не дають суду підстав вважати, що право підозрюваного ОСОБА_5 на захист було порушено, враховуючи, що в проміжок часу, на який посилається обвинувачений, жодні слідчі дії з ним як з тим, що має статус підозрюваного у кримінальному провадженні, не проводились.

Посилання захисника на необхідність скасування оскарженого вироку через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не приймає до уваги, вважає їх формальним, оскільки не містять вказівки на відповідні докази, які обґрунтовують такі ствердження в розрізі приписів ст. 412 КПК України.

Крім того, обвинувачений, який просить визнати його невинуватим та направити кримінальне провадження щодо нього до суду першої інстанції, також не зазначає в мотивування свої вимог правову підставу, передбачену ст. 415 КПК України, яка містить вичерпний перелік підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Враховуючи, що винуватість ОСОБА_5 повною мірою знайшла своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскарженого вироку, ці вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів під час перевірки вироку не виявлено.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочинів при обставинах, викладених у вироку, правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 153 КК України (у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010), а саме у задоволенні статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства до малолітньої, та з використанням її безпорадного стану, вчиненому повторно; за ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 2295-VI від 01.06.2010), тобто у статевих зносинах із застосуванням фізичного насильства та використанням безпорадного стану малолітньої потерпілої; за ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 2227-VIII від 06.12.2017), тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним, проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчиненому щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, поєднаному із застосуванням насилля; за ч. 6 ст. 152 КК України (у редакції Закону № 409-ІХ від 19.12.2019), тобто у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої особи з використанням іншого предмета щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчиненому повторно, особою, яка раніше вчиняла кримінальне правопорушення, передбачене ст. 153 КК України, є такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, і ґрунтуються на зібраних у справі і досліджених в повному обсязі в судовому засіданні усіх доказах в їх сукупності, які не викликають сумнів щодо їх належності та допустимості.

Колегія суддів також враховує висновок судово-психіатричного експерта № 332 від 20.08.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_5 на хронічне психічне захворювання, тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки в період інкримінованих йому діянь не страждав і в теперішній час не страждає. Виявляв раніше і виявляє в теперішній час емоційно нестійкий розлад особистості. Під час інкримінованих йому діянь він міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при оцінці доказів дотримався критерію доведення «поза розумним сумнівом» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Авшар проти Туреччини», де декларовано, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

З огляду на вищезазначені висновки, ствердження обвинуваченого щодо необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог потерпілих про відшкодування моральної шкоди, завданої злочинними діями обвинуваченого, не заслуговують на увагу.

Так, відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи конкретні обставини справи, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, глибину, характер і обсяг фізичних та душевних страждань, викликаних задоволенням статевої пристрасті батька до його неповнолітніх доньок, яка супроводжувалась з застосуванням до дітей психологічного та економічного насильства, що вплинуло на свідомість потерпілих дітей не менше, аніж самі статеві посягання. Сам факт подальшого життя дітей з таким емоційним та фізичним тягарем, звичайно відобразиться при побудові стосунків з особами протилежної статі, залишить свій відбиток на формуванні системи цінностей.

Враховуючи, що за висновками експертів № 4602/5493-21, № 4603/5494-21, № 4604/5495-21 від 01.11.2021 року, спогади потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 про події є актуальними й досі, травмують їх психіку і негативно впливають на їх психічну діяльність у цілому, суд першої інстанції належним чином мотивував своє рішення щодо стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн., на користь ОСОБА_12 , яка діє в інтересах неповнолітніх потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 моральну шкоду в розмірі 800 000 грн. та 6000 грн. за надання правої допомоги адвокатом, врахувавши при цьому принцип розумності та справедливості, з чим погоджується й колегія суддів.

Такий висновок відповідає та узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини (справи «Савула проти України» № 12868/05 від 10.12.2009 р., «Войтенко проти України» № 18966 від 29.06.2004 р.), відповідно до якої достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права особи (справедлива сатисфакція потерпілій стороні).

З огляду на разом вищенаведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження через недоведеність вчинення обвинуваченим інкримінованих йому злочинів з мотивів, наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, оскільки судом першої інстанції ухвалений вирок, який є законним, обґрунтованим, з дотриманням вимог кримінального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення.

Разом з тим, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , є обґрунтованими.

Так, згідно з оскарженим вироком ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. ч. 4, 6 ст. 152 КК України, та йому на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань призначено остаточне покарання у виді 20 років позбавлення волі.

Між тим, згідно з приписами ч. 2 ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 63 КК України позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

За таких обставин, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 20 років не ґрунтується на вимогах кримінального закону та є помилковим, у зв`язку з чим колегія суддів погоджується з доводами прокурора про необхідність призначення ОСОБА_5 за вчинені ним злочини, передбачені ч. 3 ст. 153, ч. ч. 4, 6 ст. 152 КК України на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за їх сукупності остаточне покарання саме у виді позбавлення волі строком на 15 років, оскільки саме таке покарання, з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, що йому інкриміновані, відомостей про його особу, відсутність щирого каяття та жалю щодо вчиненого проти статевої свободи малолітніх потерпілих, які є доньками обвинуваченого, відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, не ставитиме особистий і надмірний тягар для обвинуваченого, що є складовим елементом принципу верховенства права відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

П. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи те, що судом було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, вирок суду підлягає зміні, що не є погіршенням становища обвинуваченого ОСОБА_5 , а тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_7 , - задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 30 листопада 2022 року щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч.ч. 4, 6 ст. 152 КК України, в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим:

- за ч. 3 ст. 153 КК України (у редакції Закону від 01.06.2010 року) до 10 (десяти) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону від 01.06.2010 року) до 10 (десяти) років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 152 КК України (у редакції Закону від 06.12.2017 року) до 10 (десяти) років позбавлення волі;

- за ч. 6 ст. 152 КК України (у редакції Закону від 19.12.2019 року) до 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання, остаточно призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , покарання у виді 15 (п`ятнадцять) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4