Справа № 496/8065/23
Провадження № 1-кс/496/2562/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання дізнавача сектору дізнання Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області рядового поліції ОСОБА_3 погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження № 0000471 від 21.11.2023 року, за ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач звернувся до суду із вказаним клопотанням про арешт майна, яке обґрунтоване тим, що 20.11.2023 р. до ЧЧ Одеського РУП №2 надійшло телефоне повідомлення зі спец-лінії 102 про те, що 20.11.2023 р. о 16:26 за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки», громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою безперешкодного перетину державного кордону працівникам ДПСУ пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 30.01.2023 та довідку ВЛК № 210 від 11.10.2023 видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на власне ім`я з явними ознаками підробки. (ЄО-18521) 20.11.2023 року у період часу з 17:08 по 17:14 за адресою Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 КМ траси Одеса- Рені, проведено огляд місця події, під час якого викрито громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у якого виявлено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного номер НОМЕР_1 від 20.01.2023 та довідку ВЛК номер №210 від 11.10.2023, видані ІНФОРМАЦІЯ_3 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були вилучені та упаковані до експертного сейф-пакету № INZ 2066645. 21.11.2023 постановою дізнавача сектору дізнання Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області рядового поліції ОСОБА_3 вказані вище речі, вилучені у ході огляду місця події, визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження.

21.11.2023 року у якості свідка допитано працівника ДПСУ, який пояснив, що під час перевірки документів громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з метою перетину державного кордону України пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК видані ІНФОРМАЦІЯ_3 на його ім`я було встановлено, що вказані документи мають ознаки підробки. А саме, зроблено телефонний дзвінок на чергову частину ТЦК та у телефонному режимі отримана відповідь, що вказані документи не видавалися. Окрім того, при огляді співробітником ДПСУ наданих документів встановлено, що печатки на документі не відповідають оригінальним, підписи на документах мають відмінності від оригінальних.

Вилучене майно необхідне органу досудового розслідування з метою подальшого призначення у кримінальному провадженні судової експертизи, просить накласти арешт на вилучене майно.

Прохальна частина клопотання містить вимогу про розгляд справи без участі дізнавача та прокурора. Їх неприбуття у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, відповідно до положень ч.1 ст. 172 КПК України.

Власник документів ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, однак від його представника адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання в якому він просив відмовити в задоволенні клопотання дізнавача. Адвокат зазначає, що 23.11.2023 року ним до ІНФОРМАЦІЯ_4 подано адвокатський

запит з метою встановлення обставин видачі ОСОБА_5 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК.

Згідно відповіді на запит за номером 9399 від 24.11.2023 року громадянин ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому видане тимчасове посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.10.2023 року.

З огляду на те, що ні з поданого клопотання, ні з доданих до нього матеріалів не вбачається хто, коли, яким способом здійснив підробку посвідчення та довідок, за яким ознакам і на підставі чого об`єктивно працівники ДПСУ дійшов до такого висновку, а згідно відповіді володілець тимчасово вилученого майна дійсно їх отримував в задоволенні клопотання слід відмовити.

Одночасно з цим, дізнавачем не надано доказів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Дане клопотання не містить вказівку про підстави і конкретну мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу накладення арешту, а також відповідного обґрунтування необхідності арешту майна. У клопотанні не зазначеного про наявність жодного ризику, що передбачений абзацом 2 частини 1 ст. 170 КПК України і вказував би на необхідність застосування такого заходу забезпечення

кримінального провадження як арешт майна тому в його задоволенні слід відмовити.

Ознайомившись із матеріалами клопотання та запереченнями проти нього, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як підставу та мету арешту вилученого посвідчення та довідки, дізнавачем визначено, що воно необхідно для збереження речового доказу та подальшого проведення експертних досліджень. Одночасно з цим, дізнавачем не надано доказів існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 358 ч.4 КК України.

Свідок - працівник ДПСУ перевіряючи документи громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який останній пред`явив з метою перетину державного кордону України, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК видані ІНФОРМАЦІЯ_3 на його ім`я, встановив, що вказані документи мають ознаки підробки. А саме, зроблено телефонний дзвінок на чергову частину ТЦК та у телефонному режимі отримана відповідь, що вказані документи не видавалися. В ході перевірки дійсності вказаних документів було виявлено, що вказані документи можуть мати ознаки підробки, а саме: печатки на документі не відповідають оригінальним, підписи на документах мають відмінності від оригінальних. Але з матеріалів вбачається, що, дійсно перевірку вказаних документів, співробітниками ДПСУ не було виконано та до матеріалів клопотання, доказів (витягу, відповіді, запиту тощо) на підтвердження цієї обставини не додано.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Крім цього, в судовому засіданні досліджено відповідь на адвокатський запит від 23.11.2023 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 , та згідно відповіді на вказаний запит за номером 9399 від 24.11.2023 року громадянин ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому видане тимчасове посвідчення серії НОМЕР_1 від 30.10.2023 року.

З огляду на вищевказане, слідчий суддя вважає, що вилучені в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 4) КМ траси Одеса-Рені, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_3 номер НОМЕР_1 від 20.01.2023 р., довідка ВЛК на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_3 номер №210 від 11.10.2023 р., не відповідають вимогам ст. 98 КПК України, оскільки дізнавачем та прокурором не доведено правову підставу для їх арешту та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а отже і не доведено необхідність такого арешту, виходячи з чого клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання дізнавача сектору дізнання Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області рядового поліції ОСОБА_3 про арешт майна залишити без задоволення.

Негайно повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_3 номер НОМЕР_1 від 20.01.2023 р., довідку ВЛК на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане ІНФОРМАЦІЯ_3 номер №210 від 11.10.2023 р., вилучені в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 4) КМ траси Одеса-Рени.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 28.11.2023 року о 12:00 годинні.

Слідчий суддя ОСОБА_1