УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2023 року

Суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі с/з ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_4 , про відвід судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 , за матеріалами справи № 947/33675/23 (ЄРДР № 0000317 від 14.08.2023 року) у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.109, ч.3 ст.109, ч.2 ст.436-2, ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.161 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 знаходиться кримінальне провадження № 947/33675/23 (ЄРДР № 0000317 від 14.08.2023 року) у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.109, ч.3 ст.109, ч.2 ст.436-2, ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.161 КК України.

26.10.2023 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла заява захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , про відвід судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 .

Обґрунтовуючи подану заяву про відвід судді, обвинувачений ОСОБА_4 вказує, що суддя ОСОБА_6 не пред`явив на ознайомлення посвідчення судді, підписане Президентом України, як посадової особи відповідно до ст.128 Конституції України.

Таким чином, на думку обвинуваченого вищезазначені обставини викликають обґрунтовані сумніви у неупередженості та об`єктивності судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 що передбачено п.4 ч.1 ст.75 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав заяву про відвід у повному обсязі та просив суд задовольнити її посилаючись на викладені доводи.

Захисник підтримав думку обвинуваченого у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти заяви про відвід, вказуючи, що відсутні обґрунтовані підстави передбачені ст.75 КПК України.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши заяву про відвід та додані до неї матеріали, оцінивши всі обставини у сукупності, Суд приходить до наступного.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. (ст.2 КПК України).

Згідно ч.1 ст.21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону

Частиною 1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Пунктами 1, 2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року, передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою та закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126, 129 Конституції України, якими визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Згідно із частинами першою, другою статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Як роз`яснено у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади», втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням Вищої ради правосуддя в порядку, встановленому законом. У статті 126 Основного Закону України визначено вичерпний перелік підстав для звільнення судді та припинення його повноважень. Згідно із частиною першою статті 131 Конституції України рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя.

У частині другій статті 16 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зазначено, що суддя здійснює правосуддя в мантії та з нагрудним знаком.

Частиною першою статті 51 цього Закону передбачено, що судді, голови судів та їх заступники, судді у відставці мають посвідчення, зразки яких затверджуються Радою суддів України.

Відповідно до пункту 1.2 Положення про порядок виготовлення, обліку, видачі, заміни та знищення посвідчень суддів, суддів, яких призначено на адміністративні посади, суддів у відставці та присяжних, затвердженого рішенням Ради суддів України від 25 квітня 2014 року № 23 (з наступними змінами), посвідчення є офіційним документом, який засвідчує займану посаду особи, якій його видано, та підтверджує повноваження власника посвідчення, встановлені Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином, посвідчення судді слугує для того, щоб за необхідності підтверджувати повноваження його власника у ситуаціях, не пов`язаних зі здійсненням правосуддя, коли суддя не перебуває в мантії та з нагрудним знаком.

Повноваження судді в судовому засіданні з розгляду справи підтверджуються мантією та нагрудним знаком судді. При цьому факт наявності або відсутності у судді посвідчення під час розгляду судових справ жодним чином не впливає на обсяг його повноважень щодо здійснення правосуддя у певному суді, що надані у встановленому законом порядку.

За таких обставин поведінка учасників судових справ, які, перебуваючи в державній установі приміщенні суду, під час судового засідання вимагають від головуючого у справі, який здійснює правосуддя в мантії та з нагрудним знаком, пред`явлення їм службового посвідчення судді, не узгоджується з положеннями частини шостої статті 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язку фізичних і юридичних осіб поважати незалежність судді і не посягати на неї та є неприпустимою.

Таким чином, слід зробити висновок, що передбачених ст.ст.75, 76 КПК України, обставин, які б унеможливлювали участь судді ОСОБА_6 у вищезазначеній справі, під час розгляду заяви про відвід, Судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 21, 26, 75, 76, 80, 81, 110, 309, 369-372 КПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву обвинуваченого ОСОБА_4 , про відвід судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , в рамках вказаної заяви про відвід судді ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Заяву обвинуваченого ОСОБА_4 , про відвід судді Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_6 , за матеріалами справи № 947/33675/23 (ЄРДР № 0000317 від 14.08.2023 року) у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.109, ч.3 ст.109, ч.2 ст.436-2, ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.161 КК України залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ст.392 КПК України

Суддя Київського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1 .