Справа № 148/962/19
Провадження №11-кп/801/802/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2023 року у кримінальному провадженні № 0000123 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бугаків, Немирівського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, непрацюючого, неодруженого, освіта неповна середня, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_7

обвинуваченого: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив скасувати вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2023 року, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 в цій частині закрити в звязку з відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення.

Вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2023 року визнано винним ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченому ч.1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення з 07.03.2019 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експертів по даному кримінальному провадженню на суму 27 917,23 грн.

Вирішено долю речових доказів.

З вироку суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_10 за наступних обставин.

06.03.2019 в період часу з 21:30 по 22:20 (більш точний час проведеним досудовим розслідуванням не встановлено) в приміщенні кімнати № 1 секції № 6 поверху № 4 гуртожитку ВПУ № 41 м. Тульчина, розташованого по вул. М. Леонтовича, 133, між студентами ВПУ № 41 ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , виник конфлікт, розпочатий ОСОБА_10 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, розпочав із ОСОБА_8 сварку, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження. Вказана сутичка була припинена присутніми там студентами, після чого ОСОБА_10 покинув приміщення кімнати. Одразу після зазначеної бійки, ОСОБА_8 , який знаходився у своїй кімнаті з відчуттям образи та приниження, з метою з`ясування причини конфлікту, усвідомлюючи явну перевагу ОСОБА_10 у фізичній силі, маючи в кишені ніж, піднявся на 5 поверх гуртожитку ВПУ № 41 м. Тульчина, де на коридорі зустрівся із ОСОБА_10 , з яким почав розмову, щодо його неправомірної поведінки. Вказана розмова знову переросла у бійку під час якої ОСОБА_10 головою наніс ОСОБА_8 удар в обличчя, від якого той відійшов назад та перебуваючи в стані емоційного збудження викликаного поведінкою потерпілого, сприйнявши його дії, як продовження нападу, керуючись раптово виниклим умислом на протиправне позбавлення життя людини, з мотивів особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та свідомо бажаючи їх настання вчинив дії, які були явно неспіврозмірні з небезпечністю вчиненого на нього посягання і явно не відповідали обстановці захисту, а саме ОСОБА_8 з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10 правою рукою дістав з кишені своїх штанів принесеного ним ножа, яким наніс ОСОБА_10 один прямий проникаючий удар в живіт, спричинивши своїми діями тілесні ушкодження у вигляді колото різаної рани лівої частини живота з пошкодженням (розсіченням) передньої стінки черевної аорти, лівої ниркової артерії, дрібні пошкодження брижжі кишок і стінки тонкого кишковика, масивних крововиливів в черевну порожнину, капсули і тканини внутрішніх органів, після отримання яких ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01:05 ОСОБА_10 при наданні медичної допомоги помер в реанімаційному відділенні КНП «Тульчинська центральна районна лікарня» Тульчинської районної ради.

Згідно висновків експерта №28 від 08.03.2019 та №56 від 08.05.2019 смерть ОСОБА_10 настала від гострої масивної крововтрати внаслідок пошкодження основної кровоносної артеріальної судини організму черевного відділу аорти. В даному випадку інтенсивна медична допомога відтермінувала швидке настання смерті. Якби не проводилась інтенсивна медична допомога, то смерть ОСОБА_10 наступила б в більш короткий термін часу після критичного рівня крововтрати. Колото різана проникаюча рана живота, яка призвела до пошкоджень передньої стінки черевної аорти, лівої ниркової артерії, дрібних пошкоджень брижжі кишок і стінки тонкого кишковика, масивних крововиливів в черевну порожнину, капсули і тканини внутрішніх органів, по ступеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, та перебувають в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, судом першої інстанції не було дано належної юридичної оцінки дослідженим обставинам справи, що призвело до невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, було допущено істотне порушення вимог кримінального та кримінально-процесуального законів.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 115 КК України не визнав, вважає, що його дії слід кваліфікувати за іншою статтею Кримінального кодексу України.

Сторона захисту з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, показів обвинуваченого, свідків, висновків судово-медичних експертиз вважає, що умислу позбавляти життя потерпілого ОСОБА_10 у ОСОБА_8 не було, наявні підстави для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за іншими статтями за ст. 116, ч.2 ст. 121 КК України.

Крім того, сторона захисту вважає, що у суду першої інстанції були всі підстави призначити менш суворе покарання, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання та навчання, де характеризується позитивно, фактично являється сиротою, на час події йому виповнилося 18 років, щиро жалкує про скоєне, просив вибачення у потерпілої сторони, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває.

До початку апеляційного розгляду прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подано заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2023 року відносно ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_7 , який просив апеляційну скаргу задоволити, вважає, що потрібно кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ст.116 чи за ст. 121 КК України, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав думку свого захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, суд вважає, що провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, у відповідності з вимогами ст. ст. 370, 374 КПК України та в межах пред`явленого обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, аналізуючи допустимість досліджених доказів, зробив правильний висновок про їх достеменність та законність їх зібрання та обґрунтовано поклав в основу обвинувального вироку.

Під час апеляційного розгляду захисник вказав, що наявні підстави для закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України у звязку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

При цьому на думку захисника наявні підстави для кваліфікації дій ОСОБА_8 за іншими статтями, а саме за ст.116 КК України та є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України не визнав, вважав, що його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст. 121 КК України.

Приймаючи рішення щодо кваліфікації дій ОСОБА_8 , суд першої інстанції, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року « Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», з урахуванням правових підстав визначених для кваліфікації дій особи за ч.1 ст. 115 КК України, за ч.2 ст. 121 КК України, проаналізував належним чином дії ОСОБА_8 , сукупність доказів та дійшов висновку щодо кваліфікації дій Шкамбули за ч.1 ст. 115 КК України - умисне протиправне заподіяння смерті іншій особі.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 оцінено, як позицію обвинуваченого обумовлену його бажанням уникнути кримінальної відповідальності за особливо тяжкий злочин.

Судом враховано, що критерієм розмежування злочинів, передбачених ч.1 ст. 115 та ч.2 ст. 121 КК України є суб`єктивна сторона.

В апеляційній скарзі захисник викладає доводи щодо відсутності у ОСОБА_8 умислу позбавляти життя потерпілого ОСОБА_10 .

Однак, обставини скоєння кримінального правопорушення, обраного обвинуваченим знаряддя злочину-ножа, локалізація тілесних ушкоджень живіт, механізм заподіяння тілесних ушкоджень, дії ОСОБА_8 , поведінка після нанесення удару, залишення місця події, ОСОБА_10 без допомоги вказують на умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 .

ОСОБА_8 пояснював, що після конфлікту та бійки з ОСОБА_10 , будучи обуреним пішов на пятий поверх, де знаходився ОСОБА_10 ,який його вдарив головою в обличчя,а він наніс удар ножем у живіт, побачивши, що ОСОБА_10 знову замахується. Ніж витягнув з кармана штанів.

Після удару побіг до себе в кімнату, де хлопцям сказав, що підрізав ОСОБА_10 .

При цьому пояснював, що під час другого конфлікту він мав доступ до сходин для відступу, шлях йому не перекривали , вони з ОСОБА_10 стояли окремо від інших хлопців, розумів, що удар в живіт ножем є небезпечним для життя.

Зазначені показання свідчать про те, що ОСОБА_8 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння.

Для вирішення питання про наявність умислу суд врахував сукупність всіх обставин вчинення діяння.

При прийнятті рішення суд керувався принципом « позі розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі « Кобець проти України».

Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжких тілесних ушкоджень суд проаналізував покази обвинуваченого у сукупності з доказами, допустимість та достовірність яких перевірено судом у відповідності до вимог ст.85, ст. 86 КПК України.

Згідно постанови Другої судової палати Касаційного кримінального у складі Верховного Суду від 31 серпня 2023 року справа № 336/3967/19 визначальним для розмежування умисного вбивства та умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, є ставлення винного до наслідку у вигляді смерті. Якщо у складі умисного вбивства таке ставлення є умисним, то у складі злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, це ставлення є необережним. При цьому потрібно враховувати те, що винний може вчинити умисне вбивство як з прямим, так і з непрямим умислом.

Для вирішення питання про наявність в особи умислу необхідно враховувати сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, то йдеться про вчинення нею відповідних діянь із прямим умислом.

Разом з тим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання, то має місце вчинення відповідних діянь з непрямим умислом.

У разі вчинення діяння із непрямим умислом, особа хоч і не бажає настання суспільно небезпечних наслідків, однак припускає їх настання.

Судом безпосередньо допитано потерпілу ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , досліджено письмові докази.

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_11 пояснювала, що їй розповіли, що її син ОСОБА_10 та ОСОБА_8 побилися, а потім обвинувачений знову викликав ОСОБА_10 і вдарив його ножем. Від отриманої травми син помер у лікарні.

Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду пояснила, що вона працює вахтеркою в ВПУ в м. Тульчин. 06.03.2019 р., коли вона була на чергуванні, студенти принесли на перший поверх пораненого у живіт ОСОБА_19 , який був без свідомості. Відразу за ними спустився ОСОБА_20 та тримав в руці ніж у крові. Вона викликала швидку і наказала ОСОБА_21 викинути ніж. Обвинувачений стояв спокійно, очікуючи поліцію. На обличчі у нього була подряпина. Причину виниклого конфлікту вона не знає.

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_13 , пояснював, що 06.03.2019 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на секції почалася бійка. Бійку припинили і ОСОБА_22 піднявся до себе на 5 поверх. ОСОБА_20 обурився тим, що його було побито, тому одягнувся і пішов поговорити з ОСОБА_23 на його поверх. Хвилини через чотири він повернувся дуже наляканий та сказав, що підрізав ОСОБА_19 і знову вийшов. Як ОСОБА_20 брав ніж, свідок не бачив.

Свідок ОСОБА_14 пояснював, що 06 березня 2019р. він разом з ОСОБА_10 прийшли до кімнати, де жив ОСОБА_8 , між ОСОБА_24 та ОСОБА_23 почалася сварка, якої під час ОСОБА_10 наніс удар обвинуваченому. ОСОБА_20 сказав своїм хлопцям не втручатися. Сварка закінчилася і вони з ОСОБА_23 пішли до себе на п"ятий поверх. На деякий час він вийшов у сусідню кімнату, а потім від ОСОБА_25 дізнався, що ОСОБА_19 підрізали. Він викликав швидку і спустився вниз, куди вже знесли ОСОБА_10 . ОСОБА_20 ,який спустився з ними на перший поверх, тримав у руці ніж. Йому сказали його викинути, він його кинув.

Свідок ОСОБА_15 пояснював, що 06.03.2019р. він став свідком бійки між ОСОБА_24 та ОСОБА_26 . Хто кого вдарив першим не пам`ятає, але бійку спровокував ОСОБА_27 . Потім вони їх розборонили та забрали ОСОБА_19 до себе на поверх. Хвилин через десять до них піднявся ОСОБА_8 , між ним та потерпілим знову відбувся словесний конфлікт і ОСОБА_20 вдарив ОСОБА_19 ножом у живіт. Після цього ОСОБА_20 відразу побіг до себе на секцію, а потім повернувся. Бійки між ними свідок не бачив, він лише побачив, як ОСОБА_20 наніс удар в живіт і відразу збіг до себе на четвертий поверх. ОСОБА_22 тримався за живіт, вони підняли футболку та побачили рану та кров. Його знесли вниз до вахтерки, викликали швидку.

Свідок ОСОБА_16 пояснював, що 06 березня 2019 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_24 почалася бійка. ОСОБА_22 вдарив його у обличчя кулаком, а ОСОБА_20 захищався і сам бив. Конфлікт припинився, ОСОБА_22 пішов до себе на поверх, а ОСОБА_20 одягнувся та сказав, що піде поговорити з ним, щоб спитатися за що він його вдарив. Він піднявся на п`ятий поверх до потерпілого, а хвилини через три повернувся та сказав, що підрізав ОСОБА_19 та побіг вниз.

Свідок ОСОБА_17 пояснював, що 06 березня 2019 р. між ОСОБА_24 та ОСОБА_23 відбулася бійка. ОСОБА_20 сказав, щоб вони розходилися і вони пішли. Свідок з хлопцями сидів у себе на секції, коли повернувся ОСОБА_22 , за ним майже відразу прийшов ОСОБА_20 і спитався за що він його вдарив. ОСОБА_22 сказав: «Хочеш ще раз?». Він зробив до нього крок і впав. Свідок побачив у руці ОСОБА_28 ніж і зрозумів, що він вдарив ОСОБА_19 ножем у живіт. ОСОБА_22 втратив свідомість і вони знесли його вниз до вахтерки. Там вони все розповіли вахтерці та майстру і ті викликали швидку. ОСОБА_20 спустився до них.

Свідок ОСОБА_18 пояснювала суду, що зі слів інших свідків, знає, що між потерпілим і обвинуваченим була бійка.

З метою перевірки версії сторони захисту суд першої інстанції проаналізував показання обвинуваченого, потерпілої, свідків в сукупності з письмовими доказами, а саме:

рапортом від 06.03.2019 року про вчинене кримінальне;

розпискою директора ВПУ № 41 про надання добровільної згоди на огляд будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в межах КП № 0000123 від 07.03.2019 року);

протоколом огляду від 06.03.2019 року в межах КП № 0000123 від 07.03.2019 року, за яким було здійснено огляд будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

протоколом огляду будівлі гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в межах КП № 0000123 від 07.03.2019 року від 06.03.2019 року, від 07.03.2019 року

листом Тульчинської ЦРЛ Тульчинської РР від 07.03.2019 року, за яким було констатовано біологічну смерть ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_2 о 01:05 год;

актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 46 від 07.03.2019 року ОСОБА_8 2001 р.н. в межах КП № 0000123 від 07.03.2019 року, за яким у ОСОБА_8 мали місце ушкодження в вигляді синців в лівій завушній ділянці голови, навколо правого ока, подряпин в правій виличній ділянці, біля внутрішнього кута, по задній поверхні в проекції лівого плечового суглобу. Ушкодження в вигляді синців виникли від дії тупого твердого предмета, можливо, кулаком руки людини в область голови, обличчя; подряпини, виникли від дії загостреного предмета можливо, нігтями руки людини в область обличчя, лівого плеча. Вище вказані ушкодження могли виникнути, можливо 06.03.19 р. та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

лікарським свідоцтвом про смерть № 28 від 07.03.2019 року ОСОБА_10 , згідно якого констатовано смерть ОСОБА_10 , 07.03.2019р від травми черевної частини аорти висновок експерта № 28 від 08.04.2019 року за результатами СМЕ трупа ОСОБА_10 за яким було виявлено колото-різану проникаючу рану лівої частини живота з пошкодженням (розсіченням) передньої стінки черевної аорти, лівої ниркової артерії, дрібними пошкодженнями брижжi кишок і стінки тонкого кишковика, масивні крововиливи в черевну порожнину, капсули і тканини в органів, сліди хірургічної операції- лапаротомії, вшивання ран… Садно правої нижньої ділянки шиї. Колото-різана проникаюча рана живота, яка призвела до вище вказаних пошкоджень і наслідків утворилося від дії плоского однобічно гострого кольочо-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обушок і гостре лезо, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя під час спричинення, знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті. Лінійна садна в нижній частині шиї справа могла утворитись, як від дії твердого тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, так і від поверхневого контакту з частинами колюче-ріжучого предмету, має ознаки легкого тілесного ушкодження, в причинному зв`язку з настанням смерті не знаходиться. Смерть ОСОБА_10 наступила від гострої масивної крововтрати внаслідок пошкодження основної кровоносної артеріальної судини організму-черевного відділу аорти. В даному випадку інтенсивна медична допомога відтермінувала швидке настання смерті. Колюче-ріжучий предмет, а саме клинок ножа був направлений (діяв) згідно раневого каналу спереду-назад, дещо знизу-догори і зліва-направо. При судово-хімічній експертизі крові від трупа громадянина ОСОБА_10 , 2000 р.н., (висновок експерта № 734 від 18.03.2019 року) виявлено етиловий спирт у концентрації -0,8%о, що може свідчити про легку ступень алкогольного сп`яніння під час настання смерті.;

висновком експерта № 34 від 21.03.2019 року в межах КП № 0000123 від 07.03.2019 року, за яким досліджувався фрагмент шкіри трупа ОСОБА_10 . Виявлено при дослідженні фрагмента шкіри від трупа ОСОБА_10 , наскрізне пошкодження, що має ознаки колото-різаного та могло утворитися від дії плоского однобічно гострого предмету типу клинка ножа, що мав обушок та гостре лезо;

висновком експерта № 62 від 20.03.2019 року за яким у ОСОБА_8 , мали місце ушкодження у вигляді синців в лівій завушній ділянці голови, навколо правого ока, подряпин в правій виличній ділянці, біля зовнішнього кута, по задній поверхні в проекції лівого плечового суглобу. Ушкодження у вигляді синців виникли від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо кулаком людини в область голови, обличчя; подряпини виникли від загостреного предмету, можливо, нігтями людини в область обличчя, лівого плеча. Вище вказані ушкодження відноситься до легких тілесних ушкоджень ;

висновком експерта № 819 від 02.04.2019 року за результатами токсикологічної експертизи крові ОСОБА_8 методом газо-рідинної хроматографії наявність метилового, етилового спиртів, а також пропилового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. Наявність в крові похідних барбітурової кислоти бензодіазепину та фенотіазіну алколоїдів групи опію, канабіоїдів, а також ефедріну та ефедрону не виявлено;

висновком експерта № 50 від 20.03.2019 року за яким кров трупа потерпілого ОСОБА_10 , відноситься до групи В з iзогемаглю-тинином анти-А по системі АВО. Кров ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютинином анти-В по системі АВО. В плямах на трусах (об`єкт № 1), футболці (об`єкт № 2), які належали ОСОБА_10 , представлених для дослідження, знайдено кров людини групи В з ізогемаглютинином анти-А і походження її від потерпілого ОСОБА_10 не виключається. В слідах на джинсових штанах, парі кросівок «Nike», футболці, які належали ОСОБА_10 , на марлевих тампонах зі змивами з правої (об`єкт № 5) та лівої (об`єкт № 6) рук трупа ОСОБА_10 , представлених на дослідження, наявність крові не встановлено. В слідах на марлевих тампонах зі змивами з лівої (об`єкт № 3) та правої рук (об`єкт №4) ОСОБА_8 , представлених на дослідження, наявність крові не встановлено. На спортивній кофті, футболці, джинсових штанах, вилучених у гр. ОСОБА_8 та представлених на дослідження, плям схожих на кров, не виявлено;

висновком експерта № 35 від 05.04.2019 року за результатами цитологічної експертизи за яким кров потерпілого ОСОБА_10 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А ізосерологічної системи АВО. Кров ОСОБА_8 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. При дослідженні піднігтьового вмісту правої (об`єкт №1) та лівої (об`єкт №2) рук потерпілого ОСОБА_10 наявність крові не встановлена. Виявлено епітеліальні клітини людини, статева належність яких не встановлена в зв`язку з відсутністю в мікропрепаратах епітеліальних клітин зі збереженими та придатними для цитологічного дослідження ядрами та, можливо, впливом предметоносія (обсемініння мікрофлорою). При визначенні групової належності епітеліальних клітин був виявлений антиген B, що визначає В (III) групу крові ізосерологічної системи АВО. Таким чином, виявлені епітеліальні клітини в мікропрепаратах об`єктів №1, №2 (права та ліва рука потерпілого ОСОБА_10 ) можуть походити від будь-якої особи (осіб) з групою крові В (ІІІ), в тому числі і від потерпілого ОСОБА_10 (за рахунок антигену В);

висновком експерта № 88 від 26.03.2019 року за результатами комплексної судової біологічної експертизи та експертизи холодної зброї в межах КП № 0000123 від 07.03.2019 року, висновком № 332 від 08.05.2019 року, за яким ніж, виявлений та вилучений 06.03.2019 року, в ході проведення огляду місця події гуртожитку ВПУ №41 міста Тульчин, Вінницької області на підлозі в холі холодною зброєю не являється. Даний ніж є кухонним ножом різновидом господарського побутових ножів. Ніж виготовлений промисловим способом;

висновком експерта № 332 від 08.05.2019 року в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки зразка букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт № 9) та зразка крові потерпілого ОСОБА_10 (об`єкт № 10), які наведені в таблиці результатів дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта). На поверхні предмету, схожому на ніж, наданому на експертизу, який вилучено в ході проведення огляду 06.03.2019 (об`єкт № 2) виявлені клітини з ядрами, сліди крові не виявлено. В результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження встановлені генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні предмета, зовні схожого на ніж (об`єкти № 1, 3, 4, 5, 6,7, 8), які в наведенні в таблиці дослідження (таблиця 1.1, що додається до висновку експерта). Генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на поверхні предмета, зовні схожого на ніж (об`єкт № 2) не встановлені. Генетичні ознаки слідів кров людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні предмета, зовні схожого на ніж (об`єкти № 1, 5, 6) збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 (об`єкт № 10) та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт № 9). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_10 та в об`єктах № 1, 5, 6 складає 3,85088?10-25. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 2,5968 септильйонів (2,60?1024) осiб. Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_8 виключається. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні предмета, зовні схожого на ніж (об`єкти №3, 7) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт № 9) та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілого ОСОБА_10 (об`єкт № 10). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію ОСОБА_8 та в об`єктах № 3, 7 складає 1,0268 x 10-24. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаному об`єкті, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 973,902 секстильйонів (9,74?1023 осіб). Походження вищевказаних слідів від ОСОБА_10 виключається. Генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на поверхні предмета, зовнi схожого на нiж (об`єкти № 4, 8) збігаються між собою, є змішаними, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразків букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт № 9) та генетичні ознаки зразки крові ОСОБА_10 (об`єкт № 10).

висновком експерта № 121 від 08.04.2019 року за результатами судової психолого-психіатричної експертизи в межах КП № 0000123 від 07.03.2019 року, за якою в період вчинення інкримінованого ОСОБА_8 правопорушення ОСОБА_8 , на психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності. В період вчинення інкримінованому йому правопорушення ОСОБА_8 , міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_8 , на психічне захворювання не страждає. Сімейна ситуація (батько помер, мати позбавлення батьківських прав) притаманні йому мотиваційні чинники поведінки не вплинули на емоційний стан та психічний розвиток ОСОБА_8 . В теперішній час ОСОБА_8 , може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових засобів медичного характеру ОСОБА_8 , не потребує.

Відповіді на питання, які поставлені перед психологом: 8, 9, 10, 11. До індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_8 належать: збереженість пізнавальних процесів психічної діяльності (пам`ять, увага, мислення). В сфері особистості: прямолінійність, висока мотивація досягнення, потреба у самореалізації, прагнення справити гарне враження, достатня адаптаційна спроможність, стенічність у боротьбі з обмеженнями, деяка помисливiсть по відношенню до висловлювань оточуючих на свій рахунок, не стійка самооцінка, загострене почуття справедливості. Характерне переживання стресу, викликане небажаним впливом зовнiшнiх факторів, що обмежують свободу вибору та дій. Вищевказані індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_8 не перебувають в причинному зв`язку з інкримінованим йому діянням та істотно не вплинули на його поведінку в досліджуваний період часу. 12, 13, 14. В період інкримінованого йому діяння ОСОБА_8 в стані фізіологічного афекту та будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який би вплинув на його свідомість та діяльність, не перебував, а знаходився в стані емоційного збудження, яке виникло на тлі раптово виниклої конфліктної ситуації між ним та потерпілим, з відчуттям образи, приниження та проявилось його подальшими агресивними діями. Зазначений емоційний стан міг оформити його поведінку в досліджуваний період.;

висновком експерта № 54 від 25.04.2019 року за результатами судової медико-криміналістичної експертизи в межах КП № 0000123 від 07.03.2019 року за якою при дослідженні фуфайки ОСОБА_10 , було виявлено наскрізне пошкодження, що має ознаки колото-різаного, спричиненого дією плаского кольоче-ріжучего предмета типу клинка ножа, що мав обушок та гостре лезо. Не виключається можливість утворення вказаного пошкодження від дії клинка ножа наданого на експертизу;

висновком експерта № 56 від 08.05.2019 року за результатами СМЕ в межах КП № 0000123 від 07.03.2019 року, за якою за яким було виявлено у ОСОБА_10 , колото-різану проникаючу рану лівої частини живота з пошкодженням (розсіченням) передньої стінки черевної аорти, лівої ниркової артерії, дрібними пошкодженнями брижжi кишок і стінки тонкого кишковика, масивні крововиливи в черевну порожнину, капсули і тканини в органів, сліди хірургічної операції- лапаротомії, вшивання ран… Садно правої нижньої ділянки шиї. Колото-різана проникаюча рана живота, яка призвела до вище вказаних пошкоджень і наслідків утворилося від дії плоского однобічно гострого кольочо-ріжучого предмету типу клинка ножа, що мав обушок і гостре лезо, відноситься до категорії тяжких телесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя під час спричинення, знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_10 наступила від гострої масивної крововтрати внаслідок пошкодження основної кровоносної артеріальної судини організму-черевного відділу аорти. В даному випадку інтенсивна медична допомога відтермінувала швидке настання смерті, але масивна крововтрата не компенсувалася великою кількістю перелитої крові. Якби не проводилась інтенсивна медична допомога то смерть ОСОБА_10 , наступила б в більш короткий термін часу після критичного рівня крововтрати. Колюче-ріжучий предмет, а саме клинок ножа був направлений (діяв) згідно раневого каналу спереду-назад, дещо знизу-догори і зліва-направо. Взаєморозташування потерпілого та обвинуваченого в момент заподіяння тілесних ушкоджень могло бути різним і змінюватися в динаміці, якщо аналізувати локалізацію і характер тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_10 , то вони не заперечують обставинам спричиненням на який вказую ОСОБА_8 , тобто вертикальне або наближене до цього положення фронтально один до одного, нанесення одного удару ножа в ділянку живота. При судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_29 , не виявлено характерних тілесних ушкоджень від контактів с твердими тупими предметами, в том числі при падінні на такий з висоті власного росту. Після отримання тілесних ушкоджень такого характеру, який виявлено при судовій- медичній експертизі не виключаються незначні дії (переміщення на короткій відстані, інші рухи) до настання критичних змін в організмі. При судово-хімічній експертизі крові від трупа громадянина ОСОБА_10 , 2000 р.н., (висновок експерта № 734 від 18.03.2019 року) виявлено етиловий спирт у концентрації -0,8%о, що може свідчити про легку ступень алкогольного сп`яніння під час настання смерті.

З урахуванням доводів захисника ОСОБА_7 , перевіривши рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що судом зроблено вірний висновок, що умисел ОСОБА_8 був спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_10 , про що свідчать дії ОСОБА_8 , який, маючи при собі ніж, умисно пішов на поверх, де знаходився ОСОБА_10 з метою з`ясування причини конфлікту з останнім, хоча мав реальну можливість не брати у конфлікті подальшої участі, не допустити розвитку кофлікту з потерпілим, ОСОБА_8 сам загострив конфлікт, знову цілеспрямовано зустрівшись з потерпілим, завдавши удару ножем, принесеним з собою, в місцезнаходження життєво- важливих органів ОСОБА_19 живіт, відразу після завдання даного тілесного ушкодження покинув потерпілого, не зробивши спроби допомогти йому, викликати швидку, а, залишивши ОСОБА_10 , спустився у свою кімнату, щоб повідомити своїх товаришів, про те, що «підрізав ОСОБА_30 », тобто повністю усвідомлював негативні наслідки своїх дій у вигляді смерті ОСОБА_10 .

Мотивуючи позицію щодо наявності ознак ст. 121 КК України, захисник вказує на те, що смерть потерпілого настала в Тульчинській районній лікарні 07.03.2019 року біля 01 -05 год. внаслідок нанесення одного проникаючого удару кухонним ножем в живіт,який мав місце 06.03.2019 року біля 22-02 год.

Зазначене не спростовує висновок щодо умисного вбивства ОСОБА_10 .

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на висновок експерта № 28 від 08.04.2019 року за результатами судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , згідно якого колото-різана проникаюча рана живота відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя під час спричинення, знаходиться в безпосередньому причинному звязку з настанням смерті, смерть ОСОБА_10 наступила від гострої масивної крововтрати внаслідок пошкодження основної кровоносної артеріальної судини організму-черевного відділу аорти. В даному випадку інтенсивна медична допомога відтермінувала швидке настання смерті.

Якби не провадилась інтенсивна медична допомога , то смерть ОСОБА_10 наступила б в більш короткий термін часу після критичного рівня крововтрати.

Колегія суддів вважає, що викладені вище докази у їх сукупності давали суду першої інстанції достатні підстави для висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_8 розумів небезпеку нанесення удару ножем у місце знаходження життєво-важливих органів потерпілого, розумів до яких небезпечних наслідків можуть привести його дії, однак не скористався можливістю припинити конфліктну ситуацію, не покинув місце її розвитку і наніс удар ножем в живіт потерпілого без явної мети припинити його протиправні посягання, що було можливим зробити покинувши місце сварки.

Підтвердженням умислу на вбивство, є ставлення самого обвинуваченого до наслідків та бажання їх настання, про що свідчить сукупність усіх дій обвинуваченого під час скоєння злочину, а докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, підтверджують фактичні дані, які інкримінуються ОСОБА_8 .

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_8 , умислу на вбивство потерпілого ОСОБА_10 , не спростовує висновки суду щодо кваліфікації злочину.

Аналіз наведених у вироку суду доказів спростовує доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , що у ОСОБА_8 був відсутній умисел на вбивство потерпілого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що умисел на протиправне заподіяння смерті іншій людині знайшов підтвердження під час судового розгляду.

Посилання захисника на кваліфікацію дій ОСОБА_8 за ст. 121 КК України є безпідставними.

Захисник під час апеляційного розгляду, виклав доводи, що кваліфікація дій ОСОБА_8 можлива або за ст. 121 КК України або за ст.116 КК України , тобто вчинення вбивства в стані сильного душевного хвилювання.

Свою позицію захисник мотивує посиланнями на поведінку ОСОБА_10 ,який поводив себе агресивно, сприйняттям дій ОСОБА_10 обвинуваченим, який відчував себе приниженим та ображеним від дій потерпілого.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого характеризується не лише умислом, але й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до положень п.23 Постанови Пленуму необхідною умовою кваліфікації дій винного за ст.116 КК України є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства або тяжкої образи з боку потерпілого при цьому насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень, побоїв) так і психічним (наприклад погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди).

Необхідною умовою застосування ст. 116 КК є раптовість як сильного душевного хвилювання, так і умислу вчинити вбивство, тобто негайна реакція у відповідь на протизаконне насильство або тяжку образу з боку потерпілого.

Дії, які вчиняються в афектованому стані, мають особливий характер. Специфіка таких дій полягає в тому, що вони обмежені в часі тривалості стану фізіологічного афекту.

У випадках, коли вбивство вчинено після того, коли стан сильного душевного хвилювання минув, дії винного потрібно кваліфікувати як вмисне вбивство без пом`якшуючих обставин. Неправомірна поведінка потерпілого в такому разі може бути визнана обставиною, що зменшує суспільну небезпечність злочину і пом`якшує покарання.

З матеріалів провадження вбачається, що між обвинуваченим ОСОБА_8 та потерпілим ОСОБА_10 виник конфлікт у кімнаті обвинуваченого, під час якого між ними виникла бійка.

В подальшому конфлікт припинився, оскільки потерпілий ОСОБА_10 повернувся до своєї кімнати на п`ятий поверх.

Однак обвинувачений ОСОБА_8 через деякий час обурившись тим, що його було побито потерпілим, одягнувся і пішов поговорити з ОСОБА_10 , де під час бійки завдав удару ножем у живіт потерпілому.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 спростовують твердження захисника щодо перебування у стані сильного душевного хвилювання, оскільки між конфліктом, що виник між обвинуваченим та потерпілим у кімнаті обвинуваченого та моментом завдання удару обвинуваченим потерпілому у живіт, пройшов певний проміжок часу.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений завдав удар потерпілому ножем через деякий час після припинення конфлікту, що зважаючи на правову позицію Верховного Суду України, викладену в ухвалі №5-39кс14, виключає раптовий характер умислу обвинуваченого та його перебування в стані сильного душевного хвилювання (фізіологічного афекту) під час вчинення посягання на життя потерпілого.

Згідно висновку експерта № 121 від 08.04.2019 року за результатами судової психолого-психіатричної експертизи (т.4, а.к.п. 178-182), в період інкримінованого йому діяння ОСОБА_8 в стані фізіологічного афекту та будь-якому іншому вираженому емоційному стані, який би вплинув на його свідомість та діяльність, не перебував, а знаходився в стані емоційного збудження, яке виникло на тлі раптово виниклої конфліктної ситуації між ним та потерпілим, з відчуттям образи, приниження та проявилось його подальшими агресивними діями.

Виходячи з вищевикладеного , суд апеляційної інстанції вважає, доводи захисника необгрунтованими.

Судом першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 370 КПК України прийнято законне та обгрунтоване, належним чином мотивоване рішення щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 викладає доводи, щодо наявності підстав для призначення відносно ОСОБА_8 менш суворого покарання, оскільки вважає покарання, призначене судом першої інстанції таким, що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого через суворість.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 висловив жаль з приводу вчиненого злочину, засуджував вчинений злочин.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно ч. 2 ст.409 КПК України є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого .

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м"якість або через суворість.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На думку суду апеляційної інстанції, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_8 злочину та особі обвинуваченого через суворість в звязку з наступним.

Вимогами п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р.«Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що з урахуванням ступеня тяжкості, обставин злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Відповідно до ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, являється сиротою, оскільки батько помер, а матір позбавлена батьківських прав, вік обвинуваченого, якому на час вчинення кримінального правопорушення виповнилося 18 років, поведінку потерпілого ОСОБА_10 , яка передувала вчиненню ОСОБА_8 злочину, а саме те, що потерпілий своїми діями принижував обвинуваченого, через що між ними виник конфлікт, бійка, відсутність обставин, які відповідно ст.66 КК України помякшують покарання та які відповідно ст. 67 КК України обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив покарання, яке не відповідає особі обвинуваченого через суворість.

На думку суду апеляційної інстанції, з урахуванням особи обвинуваченого, поведінки потерпілого, обставин вчинення кримінального правопорушення покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним та достатнім для обвинуваченого, сприятиме досягненню основної мети покарання виправленню та перевихованню ОСОБА_8 та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним

Прокурором Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подано заяву про відмову від апеляційної скарги на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2023 року відносно ОСОБА_8 .

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 403 КПК України, врахувавши думку учасників кримінального провадження, вважає, що наявні підстави для прийняття відмови від апеляційної скарги та закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора

Керуючись ст. 404, 405,407, 409,413 414,419 КПК України суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти відмову прокурора від апеляційної скарги.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора закрити.

Частково задоволити апеляційну скаргу захисника.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2023 року змінити в частині призначення покарання.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 115 КК України покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду, засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3