У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000301, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 та заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 січня 2023 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Благодатне Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9

обвинувачений ОСОБА_6 ,

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,

потерпілий ОСОБА_11 ,

представник потерпілого ОСОБА_12 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 січня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 4 місяців арешту.

Ухвалено, цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти у розмірі 10 000 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.

Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Прокурор просить вирок змінити в частині визначення заходу забезпечення кримінального провадження.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили, із взяттям під варту в залі суду.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню, внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи.

Наголошує на тому, що судом не враховано тих обставин, що свідок ОСОБА_13 є рідним племінником потерпілого, а тому його пояснення слід оцінити критично, в той час як свідок ОСОБА_14 є сторонньою незацікавленою особою. При цьому, жоден із свідків, допитаних судом першої інстанції, в порушення вимог ст. 352 КПК України, не був приведений до присяги.

Відзначає, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 410 від 18.11.2021 р., у потерпілого ОСОБА_11 , окрім рваної рани обличчя, виявлено інші тілесні ушкодження, походження яких, органом досудового розслідування, не встановлено.

Звертає увагу суду на те, що судово-медичний експерт ОСОБА_15 , який проводив експертизу, під час судового розгляду показав, що рвана рана обличчя вірогідніше всього утворилася при ударі об предмет, однак на час складання висновку в матеріалах провадження були відсутні дані щодо наявності велосипеду, у зв`язку з чим, останній дійшов висновку про неможливість утворення таких тілесних ушкоджень внаслідок падіння на асфальтне покриття.

На думку апелянта, стороною обвинувачення не доведено наявності у діях ОСОБА_6 умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Захисник вважає, що судом не вмотивовано висновків щодо стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн.

Окрім наведеного, зауважує, що при призначенні покарання судом першої інстанції не надано належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, поведінці потерпілого, яка спровокувала конфлікт, тим обставинам, що на утриманні ОСОБА_6 перебуває неповнолітній син, який проживає разом із ним, а з 2014 року ОСОБА_6 активно допомагає воїнам ЗСУ, шляхом надання продуктової допомоги.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого, кваліфікації його дій, вважає оскаржуваний вирок незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині визначення заходу забезпечення кримінального провадження, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Наголошує на тому, що в порушення вимог ст. 183 КПК України, судом, в якості заходу забезпечення кримінального провадження, застосовано запобіжний захід, обрання якого законом не передбачено.

Крім того, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_6 , передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до кримінальних проступків, а за приписами ст. 299 КПК України, під час досудового розслідування кримінальних проступків не допускається застосування запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту, застави або тримання під вартою.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

06.11.2021 р. близько 18.00 год., ОСОБА_6 , знаходячись навпроти магазину «Умка», що розташований за адресою: м. Южноукраїнськ Миколаївської області, пр. Соборності, 5, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар кулаком правої руки в область лівої щоки ОСОБА_11 , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді: рани в виличні ділянці зліва, що відноситься за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я та у вигляді крововиливу в ділянці лівого ока, що відноситься за ступенем тяжкості до легких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 410 від 17.11.2021 р., ОСОБА_11 , 1946 року народження, були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді рани в виличні ділянці зліва, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я, та крововилив в ділянці лівого ока, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив закрити апеляційне провадження за скаргою прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, інших учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

До початку апеляційного розгляду від заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 надійшла відмова від апеляційної скарги, в порядку ст. 403 КПК України.

Відповідно до ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок не був оскаржений іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку із відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Згідно положень ст. ст. 403, 432 КПК України особа, яка подала апеляційну чи касаційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного чи касаційного розгляду.

Таким чином, оскільки прокурор відмовився від апеляційної скарги, і інші сторони не заперечували, апеляційне провадження за його апеляційною скаргою підлягає закриттю.

Надаючи оцінку твердженням сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_6 умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, апеляційний суд виходить з наступного.

Ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані сторонами кримінального провадження докази, на підставі яких ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд навів їх детальний аналіз, дав належну оцінку та зазначив, з яких підстав взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, вина останнього повністю підтверджується доказами, які містяться в матеріалах провадження.

Так, судом першої інстанції допитано потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 з приводу обставин конфлікту, механізму нанесення тілесних ушкоджень та причин, які передували конфлікту між потерпілим та обвинуваченим, свідків ОСОБА_16 , стосовно того де та за яких обставин він виявив потерпілого з тілесними ушкодженнями, свідка ОСОБА_17 , щодо обставин лікування ОСОБА_11 , а також судово-медичного експерта ОСОБА_15 , з приводу проведеної ним експертизи.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищенаведені показання потерпілого, свідків та експерта, і обґрунтував ними своє рішення, оскільки ці показання у повній мірі узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами, зокрема:

заявою потерпілого ОСОБА_11 про вчинення кримінального правопорушення відносно нього 06.11.2021 р.;

протоколом огляду місця події та фототаблицею до нього, у якому зафіксовано місце події, де зі слів потерпілого ОСОБА_11 йому було спричинено тілесні ушкодження;

довідкою № 4220 КНП «ЮМБЛ», відповідно до якої ОСОБА_11 06.11.2021 р. о 18.05 год. звертався до приймального відділення КНП «ЮМБЛ» із діагнозом: рвана рана лівої щоки, ссадина волосяної частини голови;

висновком експерта № 410 від 17.11.2021 р., за результатами проведення судово-медичної експертизи ОСОБА_11 щодо виявлених у нього тілесних ушкоджень;

протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.11.2021 р., згідно з якими потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_13 впізнали ОСОБА_6 , який 06.11.2021 р. спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_11 ;

протоколами слідчих експериментів та фототаблицями до них від 08.12.2021 р., за участю свідка ОСОБА_13 , в ході якого останній повідомив та показав на місці обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , та за участю свідка ОСОБА_16 , в ході якого останній повідомив обставини та показав на місці події де та при яких обставинах він виявив потерпілого з тілесними ушкодженнями;

протоколом слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 20.12.2021 р. за участю потерпілого ОСОБА_11 ;

протоколом огляду речі від 21.12.2021 р., в ході якого оглянуто диск з наявним відеозаписом з камери відеорегістратору автомобілю ОСОБА_6 від 06.11.2021 р.

За наведеного, враховуючи, що показання потерпілого та зазначених свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань згідно до вимог ст. 384 КК України, послідовні, логічно пов`язані між собою, узгоджуються з висновком судово-медичного експерта, письмовими доказами, цілком правильно покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку відносно ОСОБА_6 .

Будь-яких підстав не довіряти зазначеним і наведеним у вироку доказам, апеляційний суд не вбачає, оскільки вони не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Таким чином, наведене в сукупності повністю спростовує доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності в діях ОСОБА_6 умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 вини у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за скоєне.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 , у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, доведена належними та допустимими доказами, які не викликають сумніву та у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільного позову потерпілого, апеляційний суд доходить наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає, окрім іншого: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31.03.1995 р., під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, при цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до правового висновку, викладеного в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що в ході судового розгляду потерпілим ОСОБА_11 подано цивільний позов, в якому моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, оцінено в розмірі 10 000 грн. Такий розмір обґрунтований тим, що протиправними діями ОСОБА_6 йому було завдано фізичного болю, що з урахуванням похилого віку та стану здоров`я призвело до стресу. Відтак, його моральному здоров`ю спричинено значної шкоди, життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями.

Оцінивши вказані обставини, матеріали кримінального провадження, характер заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень, та їх наслідки, те, що потерпілий пережив гостру реакцію на стрес, внаслідок отримання тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим був порушений його нормальний ритм життя, що свідчить про дійсне заподіяння моральної шкоди потерпілому ОСОБА_11 , з урахуванням майнового стану обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що цивільний позов потерпілого підлягає задоволенню у повному обсязі зі стягненням з ОСОБА_6 10 000 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості з урахуванням страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, його стану здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, витраченим потерпілим для відновлення його попереднього стану, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Крім того, на переконання апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_11 , є пропорційним до обсягу моральних страждань у цій ситуації та достатнім для розумного задоволення потреб останнього і не призведе до його безпідставного збагачення, отже є обґрунтованим.

Вирішуючи питання стосовно обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, апеляційний суд виходить з наступного.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_10 , апеляційну скаргу подану захисником ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 , підтримали частково, та просили пом`якшити покарання призначене за ч. 2 ст. 125 КК України.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

В пункті 3 зазначеної Постанови вказано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004 р., окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 р.), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 р.) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, яке відноситься до кримінальних проступків.

В той же час, судом першої інстанції хоча і враховано, проте не надано належної оцінки тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є працевлаштованим та працює слюсарем з ремонту паро газотурбінного устаткування в ТЦ 3 розряду в ЦРТУ ЕРП ВП «ПАЕС», за місцем проживання та роботи характеризується позитивно,

При цьому, обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання та реєстрації, за яким проживає спільно із сином 2005 року народження, який перебуває на його утриманні, що на думку апеляційного суду, свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, та обставин, які значно зменшують суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого.

Разом з тим, апеляційний суд відзначає, що суд окремо зауважив щодо неправомірної поведінки потерпілого ОСОБА_11 , яка, на думку суду першої інстанції, і послугувала безумовною підставою для вчинення обвинуваченим дій, які є кримінально караними та охоплюються диспозицією ст. 125 КК України, однак не надав цьому відповідної оцінки.

Крім того, під час апеляційного розгляду, стороною захисту надано ряд подяк та грамот на ім`я ОСОБА_6 , отриманих ним як за місцем роботи, так і від благодійних фондів та військових частин, за вклад у забезпечення обороноздатності України, активну волонтерську діяльність та благодійність, що в умовах воєнного стану, збройної агресії та проведення бойових дій на території України, сприятиме забезпеченню досягнення завдань Кримінального Кодексу, які полягають у забезпеченні прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства.

Перераховані обставини, в сукупності із встановленими судом першої інстанції обставинами, які пом`якшують покарання, на думку апеляційного суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому, з урахуванням особи обвинуваченого, дають підстави для призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді штрафу, в максимальних межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, що буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

?

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні, в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 376, 403, 404, 405, 407, 409, 414, 419, 424, 426, 432, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 січня 2023 року відносно ОСОБА_6 , змінити частині призначеного покарання.

Пом`якшити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України до штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1 700 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Реквізити для сплати штрафу: розрахунковий рахунок UA0014006, одержувач: УК у м. Миколаїв/ м. Миколаїв/ 21081100, банк одержувача: Казначейство України (ЕАП), МФО банку 899998, .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3