Справа №481/1396/23
Провадж.№1-кп/481/92/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої по справі судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Новий Буг Миколаївської області кримінальне провадження №0000555 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Маріуполь, Донецької області, українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, раніше не судимої, не одруженої, військовослужбовиці в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19.01.2019р. громадянка ОСОБА_5 , була прийнята на військову службу за контрактом наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 19.01.2019 №8-РС на три роки, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.01.2019 №16 зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду оператора планшетиста відділення бойового управління 3 зенітної ракетної батареї 1 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 .

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 19.01.2019, тобто з моменту зарахування ОСОБА_4 до списків особового складу військової частини НОМЕР_3 , остання набула статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочала виконання військового обов?язку - проходження військової служби.

08.07.2022 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 08.07.2022 №155 старшого солдата ОСОБА_4 призначено на посаду радіотелеграфіста - планшетиста взводу управління батареї управління та радіолокаційної розвідки 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 , та визначено такою, що справи та посаду прийняла і приступила до виконання службових обов?язків за посадою.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов?язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов?язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настав з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення Його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-IX на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану старшому солдату

ОСОБА_5 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби остання дотримувалась встановленого порядку несення служби та виконувала покладені на неї завдання.

Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. ст. 9, 11, 16, 127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов?язана була свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов?язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених їй за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, діючи в порушення вимог вищевказаних нормативних актів, старший солдат ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного військового злочину проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Так, старший солдат ОСОБА_4 діючи умисно, в порушення вимог вищевказаного законодавства, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов?язків з військової служби в умовах воєнного стану, 21.11.2022 приблизно о 10 год. 00 хв., скориставшись виїздом з тимчасового місця дислокації взводу управління батареї управління та радіолокаційної розвідки 2 зенітного ракетного дивізіону військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_3 , до АДРЕСА_3 , самовільно залишила місце служби - військову частину НОМЕР_2 та незаконно перебувала поза її межами, проводячи час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, яка самовільно залишила місце служби.

26.07.2023 о 09 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_5 добровільно прибула до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві та повідомила про себе як про військовослужбовця, яка самовільно залишила місце служби.

Таким чином, вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України.

Прокурор звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченою ОСОБА_4 кримінального правопорушення знайшли своє підтвердження в повному обсязі, її дії кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченої повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Просив призначити обвинуваченій покарання з урахуванням пом`якшуючих обставин таких як з`явлення із зізнанням, щире каяття, позитивну характеристику, є раніше не судимою, та за ч. 5 ст. 407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі. З урахуванням положень ст. 58 КК України застосувати службове обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 у доход держави в розмірі двадцяти відсотків. Вважає, що саме таке порання достатньою мірою забезпечить перевиховання обвинуваченої, сприятиме недопущенню негативного впливу та є співмірним вчиненому кримінальному правопорушенню.

В судовому засіданні, обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407КК України визнала повністю, щиро розкаялась, пояснила, що залишила місця дислокації своєї військової частини з власної необачності, повністю підтвердила викладене в обвинувальному акті. Просила надати їй можливість продовжувати нести військову службу та виконувати свій громадянський обов`язок перед Батьківщиною. Не бажає розповідати про деталі вчиненого, оскільки їх вважає особистою помилкою, її поступок повинен стати прикладом для інших військовослужбовців задля не повторення вчиненого нею, наразі вона продовжує військову службу та переведена для її проходження до іншої частини.

Крім повного визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України, винуватість ОСОБА_4 в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, вчиненому при викладених вище обставинах, доведена зібраними в ході досудового слідства, доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Відтак, з врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити вирок суду з цих обставин в апеляційному порядку.

Сукупність зібраних доказів вказує на те, та суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 будучи військовослужбовицею 21.11.22р. о 10:00 год. перебуваючи за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 самовільно залишила місце служби, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Згідно матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 характеризується позитивно, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не знаходиться, раніше не судима, є військовослужбовицею.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у вчинених кримінального правопорушення, є: з`явлення із зізнанням та щире каяття.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у вчинених кримінального правопорушення, судом не встановлено.

Разом з тим, у відповідності до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_4 встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, є військовослужбовицею, до адміністративної відповідальності не притягувалась. За даними досудової доповіді обвинуваченій ОСОБА_4 на думку органу пробації виправлення можливе без ізоляції від суспільства, оскільки вона не становить високої небезпеки для суспільства, а ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середнім.

При призначені покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує обставини вчиненого нею кримінального правопорушення, їх наслідки, які не є тяжкими, спосіб вчинення кримінального правопорушення її мотиви, форму вини, обстановку вчинення правопорушення, особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 призначити покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. ст. 69, 58 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Запобіжний захід до обвинуваченої не застосовувався.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Викривач у кримінальному провадженні відсутній.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 58 КК України, замінити призначене ОСОБА_4 , покарання у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 двадцяти відсотків у дохід держави.

Вирок може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Новобузький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст вироку виготовлено 21 грудня 2023р.

Суддя ОСОБА_6 -ДРИГА