ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3829/23 Справа № 175/7372/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000144 від 06.09.2023 рокуза апеляційними скаргами першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 та прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Дніпропетровську, громадянина України, маючого повну середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 Кримінального кодексу України (далі- КК), раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено:

- за ч. 5 ст.27, ч.1 ст.358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

- за ч.4 ст.358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК звільнено ОСОБА_7 від призначеного покарання за умови, що на протязі 1 (одного) року іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК на ОСОБА_7 покладено обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили - не обирався.

Долю речових доказів та процесальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень за наступних обставин.

ОСОБА_7 в лютому 2023 року, більш точної дати встановити не представилось можливим, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , знайшов у мережі Інтернет, а саме у соціальній мережі «Тікток» оголошення, в якому було зазначено послуги по виробництву посвідчень водія не дотримуючись порядку визначеного постановою КМУ № 340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортним засобом», яке передбачає, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС.

У вказаний час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на пособництво у виготовленні підробленого водійського посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, а саме водійське посвідчення на право керування транспортних засобів категорії «В, В-1, С» з метою його подальшого використання у власних цілях.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пособництво у виготовленні завідомо підробленого посвідчення, ОСОБА_7 , скориставшись соціальною мережею «Тікток», зв`язався з власником вказаної електронної сторінки, в ході спілкування з яким, домовився про виготовлення, подальше придбання та оплату вартості підробленого водійського посвідчення за 8690,00 гривень. В цей же день, за попередньою домовленістю з власником вищевказаної електронної сторінки, ОСОБА_7 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій щодо пособництва у вчиненні підроблення посвідчення водія, передав в електронному вигляді через повідомлення в мережі інтернет, свій фотознімок, фото паспорта з анкетними даними, фото ідентифікаційного коду та зразок підпису з метою подальшого внесення їх до підробленого посвідчення водія, тим самим вчинив пособництво в підробленні вказаного офіційного документа. Після чого, в невстановлений під час досудового розслідування день та час, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, виготовила підроблене посвідчення водія на ім`я ОСОБА_7 , яке має серію та номер НОМЕР_1 від 14.03.2023.

В подальшому ОСОБА_7 17.03.2023, перебуваючи у відділенні Нової пошти № 67 розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Велика Діївська, б. 111р, будучи пособником у підроблені офіційного документа, отримав від невстановленої у ході досудового розслідування особи водійське посвідчення, яке має серію та номер НОМЕР_1 видане ТСЦ 0541 від 14.03.2023 на його ім`я, з метою його подальшого використання для підтвердження права керування транспортним засобом.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 06.09.2023 приблизно о 15 годині 30 хвилині, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом транспортного засобу марки «Форд», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Нагорній у с. Горянівське Дніпровського району Дніпропетровської області, де був зупинений поруч із будинком №2 по вказаній вище вулиці, працівниками сектору реагування патрульної поліції ВП № 8 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

В цей момент у ОСОБА_7 винник протиправний умисел спрямований на використання завідомо підробленого документа, а саме: водійського посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , виданого 14.03.2023, яке має серію та номер НОМЕР_1 , що посвідчує його право на керування транспортними засобами категорії «В, В-1,С».

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа, а саме: водійського посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що посвідчення водія, яке має серію та номер НОМЕР_1 , видане на його ім`я з правом керування транспортними засобами категорії «В,В-1,С» отримане ним всупереч Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340, надав працівникам поліції для ознайомлення вищевказане водійське посвідчення тим самим використав завідомо підроблений документ.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК, як пособництво у підроблені посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права з метою використання його підроблювачем, та за ч.4 ст.358 КК, як використання завідомо підробленого документа.

В апеляційних скаргах, які за змістом своїх доводів та апеляційних вимог є однаковими, прокурори, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень та правову кваліфікацію його дій за ч.5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК та ч.4 ст.358 КК, просять змінити вирок в частині призначеного покарання за ч.4 ст.358 КК у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог, посилаючись на імперативні положення статті 69-1 КК та роз`яснення, що містяться у п.6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 Про практику призначення судами кримінального покарання, апелянти вказують на те, що, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: визнання вини та його щире каяття. При цьому обставин, які б обтяжували покарання винного, судом не встановлено. Вчиненням кримінальних правопорушень обвинувачений нікому збитків не завдав та шкоди не заподіяв.

Отже, як вважає сторона обвинуачення, оскільки санкція ч.4 ст.358 КК передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до двох років та судом встановлені вищенаведені обставини, то максимальне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 не може перевищувати двох третин максимального строку покарання, а саме 1 року 4 місяців обмеження волі. Натомість суд, як зауважує апелянт, призначив обвинуваченому покарання за ч.4 ст.358 КК у виді 2 років обмеження волі, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи вищенаведене прокурори просять апеляційний суд вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2023 року змінити в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.358 КК покарання та вважати його засудженим: - за ч. 5 ст.27, ч.1 ст.358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; - за ч.4 ст.358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. На підставі пунктів 1,2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК на ОСОБА_7 покласти обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора та сторону захисту, які підтримали доводи поданих апеляційних скарг та які наполягали на їх задоволенні у повному обсязі, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних проступків за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку статей 381, 382 КПК та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції при обранні розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Як свідчить зміст оскаржуваного вироку, суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК, належним чином врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК, які відповідно до ст.12 КК відноситься до кримінальних проступків, його ставлення до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, та дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставинами, які відповідно до ст.66 КК, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнав щире каяття та визнання вини. При цьому обставин, як відповідно до ст.67 КК, обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

За наведених обставин суд дійшов правильних висновків про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, із застосуванням положень статей 75,76 КК, з випробуванням з річним іспитовим строком та покладенням відповідних обов`язків.

Натомість, як правильно зазначається в апеляційній скарзі прокурора, суд, всупереч імперативнім положенням статті 69-1 КК, призначив винній особі покарання за ч.4 ст.358 КК у виді максимального його виду два роки обмеження волі. При цьому суд не врахував, що за встановлених у вироку обставин, не мав права призначати покарання більшим, ніж двох третин максимального строку покарання, а саме 1 року 4 місяців обмеження волі, про що слушно вказує апелянт, а отже припустився неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.1 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурорів підлягає задоволенню, а вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2023 року підлягає зміні в частині призначеного покарання у відповідності до п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК у звязку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 та прокурора Слобожанської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 та ч.4 ст.358 КК змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_7 - за ч. 5 ст.27, ч.1 ст.358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; - за ч.4 ст.358 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці.

На підставі ч.1 ст.70 КК, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці.

На підставі ст.75 КК звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. На підставі пунктів 1,2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК покласти на засудженого обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4