Справа № 289/248/24
Номер провадження 1-кп/289/69/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000006, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.01.2024, по обвинуваченню:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Краснобірка, Радомишльського району, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 05.09.2018 Радомишльським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 05.03.2019 Малинським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 20.09.2019 Брусилівським районним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 16.09.2022 на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 08.09.2022 звільнений від відбуття покарання умовно-достроково на 1 рік 7 місяців 9 днів;

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 січня 2024 року близько 21 години 00 хвилин у ОСОБА_2 , який перебував у будинку АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт із присутнім ОСОБА_3 , у ході якого у ОСОБА_4 виник раптовий протиправний умисел, направлений на заподіяння останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи протиправний умисел, направлений на спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та його наслідки, ОСОБА_5 кулаком правої руки наніс ОСОБА_3 один удар в район обличчя, спричинивши тим самим тілесне ушкодження у вигляді синцю носа, яке по своїй категорії відноситься до легкого ступеню тяжкості.

Умисні дії ОСОБА_4 знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали у вигляді отримання потерпілим ОСОБА_3 легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, стороною обвинувачення дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 у заяві від 25.01.2024, яка підписана останнім та його захисником ОСОБА_6 , зазначив, що він беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, погодився із встановленими досудовим розслідуванням обставинами його вчинення та надав згоду на розгляд обвинувального акту без проведення судового розгляду у судовому засіданні за його відсутністю.

З поданої потерпілим заяви, вбачається, що останній не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду.

Прокурор у наведеному обвинувальному акті також просив розглянути його у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду.

З огляду на позицію учасників судового провадження, враховуючи положення ст. ст. 381-382 КПК України, суд дійшов висновку про наявність законодавчо визначених підстав для розгляду цього обвинувального акту у спрощеному провадженні, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутністю учасників судового провадження.

Дослідивши докази, надані органом досудового розслідування на підтвердження викладених вище обставин, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_4 відповідає пред`явленому обвинуваченню, а тому кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне нанесення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Призначаючи покарання, суд враховує особу винного, який раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття та визнання вини.

Водночас, суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою покарання обставиною рецидив кримінальних правопорушень, що зазначена у обвинувальному акті, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Суд звертає увагу, що за змістом статті 12 КК України закон чітко розмежовує кримінальні правопорушення на злочин та кримінальний проступок.

Одночасно, положення статті 67 КК України також розмежовують ці поняття. Так, пунктами 1, 5, 10, 11, 12 частини 1 статті 67 КК України передбачені обставини, які обтяжують покарання щодо «злочинів». Натомість, обставини, передбачені пунктами 2, 3, 4, 6, 6-1, 7, 8, 9, 13 частини 1 статті 67 КК України визнаються такими, які обтяжують покарання щодо кримінальних правопорушень, тобто як для «злочинів», так і для «кримінальних проступків».

Відтак, стороною обвинувачення не враховано, що за попереднім вироком обвинувачений ОСОБА_2 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке, відповідно до статті 12 КК України за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, а наразі йому інкримінується скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто скоєння проступку.

Тож, зважаючи на приписи частини 3 статті 67 КК України, суд не може враховувати таку обставину, що обтяжує покарання як рецидив кримінальних правопорушень, оскільки законодавець розмежовує обставини, які обтяжують покарання за класифікацією кримінальних правопорушень, попри наявність рецидиву з огляду на положення статті 34 КК України.

Проте, невизнання рецидиву кримінальних правопорушень обставиною, яка обтяжує ОСОБА_2 покарання, ще не свідчить про абсолютну неможливість врахування цього факту під час призначення покарання. Неодноразовість вчинення кримінальних проступків чи злочину суд може врахувати як відомості, які характеризують особу винного відповідно до приписів пункту 3 частини 1 статті 65 КК України.

З урахуванням викладених вище обставин, враховуючи положення статті 65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень, та досягнення інших цілей покарання, суд вважає, що ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді 120 годин громадських робіт, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень у майбутньому.

Водночас, судом встановлено, що ОСОБА_5 вчинив вищевказаний проступок, будучи на підставі ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 08.09.2022 умовно-достроково звільненим від відбування покарання на 1 рік 7 місяців 9 днів.

У відповідності до ч. 4 ст. 81 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Окрім того, як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю злочинів та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003, при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку. Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково (статті 81, 107 КК України).

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин, будучи умовно-достроково звільненим від відбування покарання за попереднім вироком, ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом складання невідбутих покарань за попереднім вироком, до покарання у виді 120 годин громадських робіт, що відповідає 15 дням позбавлення волі, слід частково приєднати невідбуте ним покарання.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_2 , за правилами ст.ст. 71, 72 КК України, слід визначити у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстави для його обрання відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 381-382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді 120 годин громадських робіт.

На підставі статей 71 та 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком суду у виді 120 годин громадських робіт, що відповідає 15 дням позбавлення волі, ОСОБА_2 частково приєднати невідбуте ним покарання, призначене вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.09.2019, призначивши йому за сукупністю вироків остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 рахувати з дня виконання даного вироку.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Радомишльський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1