ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/717/24 Справа № 174/660/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000063, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 27 травня 2019 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 22 лютого 2024 року.

Суд першої інстанції дійшов висновку про продовження існування ризиків переховування від суду та вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення. На переконання суду першої інстанції, наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в 80 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень.

В обґрунтування вказує, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою з 19 березня 2019 року, тобто на цей час строк його попереднього ув`язнення є досить тривалим та становить більше 4 років 9 місяців.

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинуваченого під вартою, захисник вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу, як альтернативний запобіжний захід.

При цьому захисник також зауважує, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не є власником майна (нерухомого чи рухомого), не має заощаджень в банках чи фінансових установах, не є володільцем корпоративних прав, тощо. Одружений, має двох неповнолітніх дітей, 2009 та 2015 року народження та офіційне місце реєстрації.

Заслухавши захисника ОСОБА_5 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України, передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , в достатній мірі досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: переховування обвинуваченого від суду та ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, існують підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Крім того, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, життя та здоров`я особи, а також проти авторитету органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, за які передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, останній раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, за які відбував реальне покарання, що може спонукати обвинуваченого до спроби уникнути покарання шляхом переховування від суду або продовжити свою злочинну діяльність.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Що стосується вимог апеляційної скарги щодо можливості визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави, то слід врахувати підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, а також особу обвинуваченого, якому інкриміновано вчинення в тому числі особливо тяжкого кримінального правопорушення, який спричинив загибель людини, а отже, в межах своїх дискреційних повноважень, суд не вважав за можливе визначити обвинуваченому заставу, що в повній мірі узгоджується із вимогами ч. 4 ст. 183 КПК України.

За наведених обставин, не визначення обвинуваченому ОСОБА_6 застави на даному етапі кримінального провадження, буде відповідати завданням даного кримінального провадження.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 одружений, має двох неповнолітніх дітей, 2009 та 2015 року народження та офіційне місце реєстрації, то ці обставини не можуть бути достатнім важелем для зменшення встановлених ст. 177 КПК України ризиків, крім того, ці обставини існували і на момент вчинення кримінального правопорушення, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Що стосується доводів захисника стосовно того, що обвинувачений ОСОБА_6 вже тривалий час перебуває під вартою, а саме з 19 березня 2019 року, то в даному випадку колегія суддів зважає на складність даного кримінального провадження, кількість епізодів злочинної жіяльності, соціальний інтерес до злочину, наслідки кримінального правопорушення, які потягли смерть людини, обсяг матеріалів, які досліджуються судом, що об`єктивно узгоджується з критеріями розумності строків кримінального провадження, визначеними ст. 28 КПК України.

При цьому тривале перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, у даному випадку не свідчить, що воно перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та бути підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Водночас, враховуючи те, що судом першої інстанції ще не прийнято остаточного рішення та судовий розгляд триває, а також положення ст. 28, ч. 1 ст. 318 КПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду на необхідність дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжити термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 грудня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000063, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 263, ст. 348, ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4