УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 756/8798/22

провадження № 51-6191 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 липня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років 5 місяців.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 22 липня 2022 року, приблизно о 21 год 55 хв. перебуваючи на трамвайній зупинці, яка розташована навпроти будинків № 11 та № 11-А по вул. Семена Скляренка у м. Києві , в результаті словесного конфлікту з ОСОБА_5 , який переріс у бійку, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, дістав з сумки ніж, яким умисно наніс один удар ОСОБА_5 в ліву сторону живота, чим спричинив останньому тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 липня 2023 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а апеляційну скаргу захисника

ОСОБА_6 - задоволено частково. Вирок Оболонського районного суду

м. Києва від 05 квітня 2023 року щодо ОСОБА_4 змінено, застосовано вимоги

ст. 69 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В решті вирок залишено без змін.

В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий апеляційний розгляд. В обґрунтування вказує, що судом безпідставно визнано наявність у діях ОСОБА_4 щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання, внаслідок чого застосовано закон, який не підлягає застосуванню, а саме призначено покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. За твердженням прокурора, у ОСОБА_4 відсутнє дійсне та відверте визнання своєї провини, осуд поведінки та готовність нести справедливе покарання. Вказує, що судом не зазначено яким чином встановлені обставини, які пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Перевіривши касаційну скаргу та долучену до неї копію судового рішення, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

За приписами ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання, та які пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції чинній на час вчинення діяння) передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

До того ж, приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що вказані обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом при призначенні покарання вказаної норми матеріального права повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте, у будь-якому разі, встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Як слідує із долученої до касаційної скарги копії ухвали, постановлюючи рішення про часткове задоволення апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд дійшов висновку про безпідставне невизнання місцевим судом обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , - щирого каяття, з посиланням на невизнання обвинуваченим своєї вини.

Мотивуючи своє рішення в цій частині, апеляційний суд вказав, що щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки.

Як встановлено судом, після вчинення злочину та протягом судового провадження ОСОБА_4 висловлював каяття та давав критичну оцінку своїй протиправній поведінці, запевняв про недопущення такої поведінки в майбутньому, відшкодував ОСОБА_5 шкоду, примирився з потерпілим, який просив суд звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання.

На переконання апеляційного суду, наведені обставини свідчать про наявність у діях ОСОБА_4 обставини, що пом`якшує покарання, - щирого каяття, з чим погоджується колегія суддів касаційного суду.

Разом з цим, з огляду на встановлення місцевим судом обставини, яка пом`якшує покарання, - відшкодування шкоди потерпілому, суд дійшов висновку про наявність у даному кримінальному провадженні двох обставин, що пом`якшують покарання, які, в свою чергу, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

З урахуванням вищезазначеного, даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується задовільно, є добровольцем підрозділу територіальної оборони, а також відсутності обставин, що обтяжують покарання, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування вимог ст. 69 КК України та призначив ОСОБА_4 більш м`яке покарання, ніж передбачено санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України є законним, справедливим і співмірним характеру вчинених дій, а тому Суд не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через м`якість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали апеляційного суду, умотивованість її висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_4 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурором у касаційній скарзі не наведено.

Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора та вважає, що у відкритті провадження слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 липня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3