Справа № 946/8864/23
Провадження № 1-кс/946/2666/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2023 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: скаржника ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови від 09.10.2023 дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

13.11.2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, якою просить скасувати постанову від 09.10.2023 дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_3 зазначає, що у провадженні СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 09.10.2023 дізнавач СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 винесла постанову про закриття кримінального провадження №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Дану постанову він отримав 07.11.2023 у приміщенні поліції. Вважає, що постанова дізнавача про закриття кримінального провадження №0001039 є передчасною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. Так, практично за 11 місяців ніяких досудових, слідчих дій за ініціативою дізнавача ОСОБА_4 проведено не було. Постанова не містить яких либо доказів, що були виявлені у ході розслідування. Вказівки від 27.12.2019, 03.12.2019, 07.06.2019, 22.08.2022, 18.10.2021 виконані тільки частково.

У судовому засіданні скаржник у повному обсязі вимоги поданої скарги підтримав, просив її задовольнити. Зазначив, що він розрахувався за вимогами договору. Ці 30000 грн. не увійшли в обвинувальний акт від 16.11.2018, який розглядається в Овідіопольському районному суді. Квартира дійсно більша, та доплачене за збільшену площу. Однак згідно позову ОСОБА_6 від 18.01.2017 (копія є в справі) та відповіді МБТІ будинок за адресою АДРЕСА_1 , не побудований, не зареєстрований та його технічна інвентаризація не проводилася, отже кошти відбиралися невідомо за що. А побудованому будинку надано адресу АДРЕСА_2 , отже факт того, що це один і той же будинок не визнається. Не виконані усі вказівки прокурора. Не надано оцінки усім фактам і документам.

У судовому засіданні прокурор зазначив, що постанова є законною, вмотивованою. Просить відмовити у задоволенні скарги. В Овідіопольському районному суді розглядається обвинувальний акт за ч. 4 ст. 190 КК України відносно ОСОБА_6 це встановлений факт незаконного заволодіння ОСОБА_6 квартири та паркомісця ОСОБА_7 . Спочатку в обвинувальному акті не вказано про ці 30000 грн., а в кінці акту йдеться й про ці 30000 грн. Доказами в кримінальному провадженні доводиться факт протиправних дій з боку ОСОБА_6 . Певні вказівки не виконані дійсно, однак всі обставини встановлені. Даютов розрахувався за основні та додаткові квадратні метри, у тому числі й ці 30000 грн. за 6,5 кв. м. Ці факти підтверджені обома кримінальними провадженнями. Встановлено, що вказана квартира є із збільшеною площею. В обвинувальному акті вказано 575115грн. загальна сума (згідно обвинувального акту останній аркуш обвинувального акту), 511115грн. по інвестиційному договору за квартири, 64000грн. за паркомісце, а 30000грн. також вказані в обвинувальному акті, однак не включені в загальну суму, визначену як спричинену матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 .

У судовому засіданні дізнавач зазначив, що вказівки виконані частково.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення скаржника, дізнавача, прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги та наявність підстав для скасування оскарженої постанови про закриття кримінального провадження, з огляду наступного.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що сектором дізнання Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області перебуває досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

09.10.2023 дізнавач СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 прийняла постанову про закриття кримінального провадження №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

За твердженнями скаржника, що не заперечувалося дізнавачем у судовому засіданні, дану постанову він отримав 07.11.2023 у приміщенні Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області.

Тобто, постанова дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від 09.10.2023 року про закриття провадження №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, скаржнику не надсилалась.

Таким чином, строк звернення до слідчого судді не пропущений.

Положення статті 2 КПК України визначають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з п.8 ч.1 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 284 КПК України).

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Як вбачається із оскарженої постанови, вона була прийнята відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування дізнавачем в постанові зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що 25.05.2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 укладено Інвестиційний договір №6 В/6 про участь у спільному будівництві об`єкту «Житловий Будинок 3 28-ма квартирами» за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого замовник ОСОБА_3 зобов`язується передати виконавцю ОСОБА_9 суму в розмірі 511115 гривень, яка включає оплату за будівництво квартири АДРЕСА_3 з трьома кімнатами, загальною площею 109,1 кв. метрів на першому поверсі. Згідно розписок від 25.05.2011, 28.12.2011, 15.08.2012, 28.06.2014, 16.07.2015 ОСОБА_9 отримав оплату за кв. АДРЕСА_4 . Ізмаїльським виконавчим комітетом даному об`єкту нерухомості присвоєно адресу: АДРЕСА_2 . Відповідно до Акту прийому-передачі ООО «Горлан» передав ОСОБА_3 об`єкт нерухомості квартиру АДРЕСА_5 , площею 115, 9 кв.м., за що ОСОБА_3 16.05.2015 передав грошові кошти в сумі 30000 гривень за додаткові кв.м. відповідно до Інвестиційного договору №6В/6, який раніше ними укладався. Під час будівництва зазначеного об`єкту нерухомості ОСОБА_9 стало відомо, що площа даного об`єкта буде більше ніж заявлена у Інвестиційному договору. У зв`язку з чим останній попередив про це ОСОБА_3 та відповідно до раніше укладеного ними договору запропонував йому доплатити за додаткові кв.м. 30000 гривень, на що ОСОБА_3 погодився та 16.07.2015 ОСОБА_3 відповідно до розписок надав ОСОБА_9 30000 гривень у якості доплати за зайві квадратні метри, які були встановлені після проведення відповідних замірів КП «Ізмаїльське МБТІ» квартири АДРЕСА_4 . В подальшому, ОСОБА_3 подав заяву до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області про те, що ОСОБА_9 ніби то незаконно отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 30 000 гривень за зайві кв.м. об`єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_5 , так як на думку останнього жодних вимірювань Ізмаїльським МБТІ не проводилось. В ході допиту потерпілий ОСОБА_3 , розповів про те, що 25.05.2011 року між ним та ОСОБА_9 укладено договір № 6В/6 про участь у спільному будівництві об`єкту «Житловий будинок з 28-ми квартирами» за адресою АДРЕСА_1 . Приблизно в червні 2015 року ОСОБА_9 повідомив ОСОБА_3 проте, що Ізмаїльське КП «МБТІ» призвело заміри всіх квартир, ОСОБА_3 у тому числі, після чого в подальшому виявлені додаткові квадратні метри, за які необхідно доплатити. 16.07.2015 року було складено розписку між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в присутності свідка ОСОБА_10 згідно якої ОСОБА_3 передав 30000 гривень ОСОБА_9 за додаткові квадратні метри згідно замірів КП «МБТІ». 02.05.2018 ОСОБА_3 отримав відповідь на запит від керівника Ізмаїльського КП «МБТІ» ОСОБА_11 , в якому сказано про те, що інформація про будівництво ТОВ «Горлан» чи фізичною особою ОСОБА_9 багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 в КП «МБТІ» відсутня. ОСОБА_3 вважає, що розписка від ОСОБА_9 від 16.07.2015 року про отримання 30000 гривень є шахрайством. В ході допиту свідок ОСОБА_9 розповів про те, що приблизно з 2010 по 2013 роки він був забудовником багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . На початку будування існувало дві будівельних адреси: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . При закінченні будівництва Ізмаїльська міська рада прийняла рішення вищезазначеним будівельним номерам привласнити одну адресу, а саме: АДРЕСА_2 . Між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 було укладено цивільно-правовий договір про спільне будівництво кв. АДРЕСА_3 у вищезазначеному будинку. Одним із пунктів договору було передбачено, що при меншій кількості квадратних метрів ОСОБА_9 повертає ОСОБА_3 частину грошових коштів, та при збільшенні квадратних метрів ОСОБА_3 доплачує грошові кошти за додаткові квадратні метри. При закінченні будівництва вищезазначеного будинку виявлено, що згідно замірів КП «Ізмаїльське МБТІ», вищезазначена квартира має зайві квадратні метри. ОСОБА_3 , знаючи, що вищевказана квартира має зайві квадратні метри, сплатив ОСОБА_9 добровільно грошові кошти в розмірі 30000 грн., згідно умов договору. Відповідно до Технічного паспорту на квартиру від 15.03.2013 року загальна площа об`єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_5 , яка була передана ОСОБА_3 , складає 115,9 кв.м. Відповідно до Інвестиційного договору № 6В/6 від 25.05.2011 року загальна площа квартири АДРЕСА_5 складає 109,1 кв.м. Згідно технічної інвентаризації - додаткових замірів від 13.07.2023 загальна площа об`єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_5 складає 115,9 кв.м. За таких обставин, приймаючи до уваги той факт, що об`єкт нерухомості квартира АДРЕСА_5 , яка відповідно до Інвестиційного договору №6В/6 від 25.05.2011 повинна була складати 109,1 кв.м, тоді як насправді вона складає 115, 9 кв.м. (що на 6,8 кв.м. більша ніж була заявлена) в діях ОСОБА_9 за фактом отримання ним грошових коштів в сумі 30 000 гривень за додаткові кв.м. від ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, що безпосередньо підтверджується актами вимірювань від 15.03.2013 та 13.07.2023 рік.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено слідчим суддею з матеріалів кримінального провадження, то по даному кримінальному провадженню слідчим не було здійснено усіх необхідних слідчих, дій, направлених на встановлення усіх необхідних даних за вказаним кримінальним правопорушенням. Це свідчить про передчасність та безпідставність прийняття оскарженої постанови про закриття кримінального провадження.

Так, не повністю виконані всі вказівки, які надавалися прокурорами від 03.12.2019, 07.06.2019, 22.08.2022, 18.10.2021 (допитати у якості директора КП «Ізмаїльське МБТІ» ОСОБА_11 з приводу проведення технічної інвентаризації об`єкту нерухомості, забудовниками яких являлися ТОВ «Горлан» та ОСОБА_9 з обов`язковим зазначенням будівельних та почтових адрес вказаних об`єктів нерухомості; направити запит до Ізмаїльської міської ради з метою витребування інформації про присвоєння будівельних та почтових адрес об`єктам нерухомості, забудовниками яких являлися ТОВ «Горлан» та ОСОБА_9 ; допитати у якості свідка ОСОБА_11 з приводу обставин, на які ОСОБА_3 посилається у своїй заяві; додатково допитати ОСОБА_9 щодо двох будівельних адрес: кут АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 та АДРЕСА_2 , за якими були побудовані об`єкти нерухомості (багатоквартирні будинки). В ході допиту встановити, чому КП «Ізмаїльське МБТІ» були здійсненні заміри квартир, в тому числі квартири АДРЕСА_8 та АДРЕСА_7 , якщо при завершенні будівництва будинків Ізмаїльською міською радою було прийнято рішення про привласнення вказаним будинкам іншу (одну фактичну) адресу - АДРЕСА_2 . Також, встановити, чи визнає він, що обидві адреси відносяться до одних і тих самих будівельних об`єктів (багатоквартирних будинків), яких він являється забудовником. У разі згоди, витребувати розписку або довідку від нього, як від забудовника вказаних об`єктів нерухомості, яка належним чином завірена, де буде прописано, що ОСОБА_3 згідно договору були виплачено 30000 гривень за додаткові квадратні метри квартири АДРЕСА_5 , яка раніше була будівельною адресою: кут АДРЕСА_6 та АДРЕСА_7 , які відносяться до одних і тих самих будівельних об`єктів.

В ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.09.2019 року (справа №946/6940/19) зазначено, що з матеріалів кримінального провадження №0001039 вбачається, що ОСОБА_3 в період часу з 25.05.2011 року по 28.06.2014 рік оплатив цю суму грошових коштів в повному обсязі. Після закінчення будівництва будинку, ОСОБА_3 за актом прийому передачі від 23.01.2015 року отримав квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 115,9 кв.м., що на 6,8 кв.м., більше ніж передбачено в договорі та у зв`язку з цим ОСОБА_3 відповідно до п. 9.2 договору доплатив ОСОБА_9 за вказану додаткову площу 30000 грн. Проте, в матеріалах кримінального провадження відсутній зазначений акт прийому передачі вищезазначеної квартири, та не зрозуміло яку саме квартиру, від кого та за якою адресою отримав ОСОБА_3 . У постанові слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області від 12.07.2019 року про закриття кримінального провадження № 0001039 слідчий прийшов до висновку про те, що будівництво будинку було розпочато на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 і що після закінчення будівництва даного будинку було присвоєно адресу АДРЕСА_2 , в якому ОСОБА_3 отримав свою квартиру. Але на підставі яких відповідних доказів (рішень, правовстановлюючих документів та т.і.) слідчий прийшов до зазначеного висновку з оскаржуваної постанови не вбачається.

В ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.05.2022 року (справа №946/3589/22) зазначено, що як вбачається з обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001810 від 14.06.2016 року за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 190 КК України, відносно ОСОБА_9 кримінальним правопорушенням спричинено матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 362000 грн., ОСОБА_3 на загальну суму 575115 грн., ОСОБА_13 на суму 511115 грн. Проте, загальна сума спричиненої шкоди становить 575115 грн., з якої 511115 грн. сплачена ОСОБА_3 , а ОСОБА_9 отримано згідно розписок від 25.05.2011 р., 28.12.2011 р., 15.08.2012р., 28.06.2014 р., 16.07.2015 р., 25.05.2011р., а сума в розмірі 64 000 грн. виплачена ОСОБА_3 за паркомісце. Таким чином, з вищевказаного обвинувального акта не зрозуміло, а саме чи оголошено підозру ОСОБА_9 за фактом отримання суми 30000 грн.

Проте недоліки, які були вказані у вищезазначених ухвалах суду, у кримінальному провадженні №0001039 органами досудового розслідування не усунуті.

Також, слідчий суддя зазначає, що квартира ОСОБА_3 не отримана у власність з підстав, визначених в обвинувальному акті від 26.11.2018 щодо шахрайських дій ОСОБА_9 , не надано ОСОБА_9 усіх необхідних доказів для реєстрації власності. Крім пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , відсутні будь-які докази, що будинок за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 це один і той же будинок, особливо з урахуванням заперечення цього факту ОСОБА_9 у своєму позові від 18.01.2017. Нема повного аналізу доказів, окрім показів ОСОБА_3 та ОСОБА_9 та деяких письмових доказів. В обвинувальному акті від 16.11.2018р. йдеться мова про заволодіння ОСОБА_9 30000 грн. коштів від ОСОБА_3 за зайві квадратні метри, однак постанова від 09.10.2023 мотивована п.2 ч.1 ст.284 КПК України (відсутність складу кримінального правопорушення), в той час як дізнавач та прокурор у судовому засіданні визнали доведеність факту заволодіння ОСОБА_9 коштами у сумі 30000 грн. за зайві квадратні метри.

Оскаржувана постанова не є вмотивованою, в ній відсутня повна та вичерпна оцінка доказів.

Тобто в основу оскарженої постанови покладено посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, але ж відсутні вичерпні посилання на докази для прийняття такої постанови, слідчим не надано оцінку зібраним доказам та не вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження, не усунуто встановлених протиріч.

З урахуванням вказаного можна зробити висновок, що дізнавачем в оскарженій постанові не надана належна повна оцінка зібраним доказам та не доведено, що органами досудового розслідування вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставини кримінального провадження та для досягнення цілей кримінального провадження.

При здійсненні відновленого досудового розслідування цього провадження необхідно перевірити викладені заявником обставини, виконати необхідні дії і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення у цьому кримінальному провадженні, яке має бути належним чином вмотивованим з всебічним, повним аналізом доводів викладених скаржником. Не проведення дізнавачем певних слідчих дій унеможливило встановлення, поза розумним сумнівом, сукупності неспростованих презумпцій щодо обставин цієї справи, а відтак, унеможливило встановлення істини у ній. Крім того, невжиття дізнавачем описаних вище заходів призвело до необґрунтованості його вчинення, які містяться в оскаржуваній постанові щодо обставин, які повинні б були бути встановлені дізнавачем.

Таким чином, з огляду на викладене, вбачається формальний підхід дізнавача до проведення досудового розслідування. Слідчим суддею встановлена наявність фактів, які викликають сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови про його закриття. Тому беручи до уваги те, що постанова про закриття кримінального провадження, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, слідчий суддя вважає, що висновки та процесуальне рішення дізнавача є наслідком неналежного виконання ним своїх процесуальних обов`язків та передчасними, а відтак таке слід скасувати.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу щодо проведення конкретних слідчих дій, адже дізнавач є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_3 про скасування постанови від 09.10.2023 дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови від 09.10.2023 дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Скасувати постанову від 09.10.2023 дізнавача СД Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001039 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 21.11.2023р. о 16:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1