Справа № 597/2089/23
Провадження № 1-кп/597/148/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2023 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Заліщики обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000140 від 03.10.2023 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ярчивці Зборівського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, військовозобо`язаного, учасника бойових дій, освіта базова вища, непрацюючого, розлученого, раніше несудимого в порядку ст.89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 під час проходження служби у Збройних Силах України з 09 квітня 2022 року по 08 липня 2023 року отримав для виконання бойових завдань гранату Ф-1, яку зберігав у підсумку бронежилета роздільно, а саме: запал окремо від корпусу. Після звільнення зі Збройних Сил України засобами поштового зв`язку Нова пошта переслав військове спорядження, в тому числі і бронежилет в АДРЕСА_1

17.10.2023 року під час огляду військового спорядження, надісланого додому, в підсумку свого бронежилета виявив корпус гранати Ф-1, який зберігав без передбаченого законом дозволу, отримання якого передбачено Постановою Верховної Ради України №2471 ХІІ Про право власності на окремі види майна від 17.06.1992 року, в своєму господарстві, що за адресою: АДРЕСА_1 та мав намір здати до правоохоронного органу. 19 жовтня 2023 року ОСОБА_3 під час проведення санкціонованого ухвалою слідчого судді обшуку видав корпус гранати Ф-1 працівникам поліції.

Згідно висновку експерта, наданий на дослідження предмет, є корпусом оборонної осколкової ручної гранати Ф-1. Корпус гранати Ф-1 являється вибуховим пристроєм.

Вказаний вибуховий пристрій ОСОБА_3 зберігав без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання з 17 жовтня 2023 року до 19 жовтня 2023 року.

Своїми неправомірними діями, які виразились у незаконному зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України.

22.11.2023 року між прокурором Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000140 від 03.10.2023 року, та обвинуваченим ОСОБА_3 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 .

Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 у присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.1 ст.263 КК України. ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованої та пред`явленої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: у виді 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Частиною 2 ст.469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого.

Згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо:

1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів;

2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами;

3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно ст.12 КК України, є тяжким злочином.

Щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину згідно ст.66 КК України судом визнаються як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні також просить вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в обсязі підозри дав згоду на застосування узгодженого виду покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості від 22 листопада 2023 року та призначити обвинуваченому ОСОБА_3 обумовлену в ній міру покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а він має права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, зокрема про характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосований до нього у разі затвердження угоди судом; права, передбачені ч.5 ст.474 КПК України.

Вислухавши сторони кримінального провадження, оцінюючи викладені обставини кримінального провадження у їх сукупності, суд доходить висновку про те, що укладена сторонами угода є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України, Кримінального кодексу України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, при цьому обвинувачений ОСОБА_3 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Беручи до уваги, що умови угоди відповідають вимогам ст.472 КПК України та КК України, враховуючи, що обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснені та зрозумілі наслідки невиконання угоди, встановлені ст.476 КПК України, суд не вбачає процесуальних перешкод для її затвердження, оскільки її умови не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального закону, не посягають на інтереси суспільства, не порушують нічиїх прав, свобод та інтересів, у суду немає підстав припускати неможливість її виконання обвинуваченим, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим кримінальним законом.

З урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення, його тяжкості, особи винуватого ОСОБА_3 , який є учасником бойових дій, має на утриманні мати - інваліда ІІ групи, позитивно характеризується за місцем проживання, обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд доходить до висновку, що угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 слід затвердити і призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік. З метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_3 у період дії іспитового строку на нього слід покласти, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, обов`язки, які на думку суду будуть необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання.

Суд вважає, що раніше обраний обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, з урахуванням продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ст.100 КПК України.

Суд також вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_3 , керуючись ст.124 КПК України, слід стягнути процесуальні витрати на користь держави, а саме: вартість проведеної вибухотехнічної експертизи №СЕ-19/120-23/11452-ВТХ від 30.10.2023 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.124, 314, 370, 373, 374, 394, 468, 469, 472-476 Кримінального процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22.11.2023 року між прокурором Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000140 від 03.10.2023 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний ОСОБА_3 ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 07.10.2023 року, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речовий доказ: корпус гранати Ф-1, який запакований в сейф-пакет №5626530 та знходиться на зберіганні в кімнаті зброї ВП №4 (м.Заліщики) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, що за адресою: м.Заліщики вул.С.Крушельницької 25 знищити після вступу вироку в законну силу.

Стягнути з ОСОБА_3 процесуальні витрати на користь держави у розмірі 1195 (одна тисяча сто дев`яносто п`ять) гривень, а саме: вартість проведеної судової вибухотехнічної експертизи №СЕ-19/120-23/11452-ВТХ від 30.10.2023 року.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, його захисником, прокурором виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Заліщицький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_6