ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 725/6253/20

провадження № 51-3498 км 22

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000708, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тіхвіна Ленінградської області Російської Федерації, мешканця АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз - вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 5 січня 2022 року за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК), з урахуванням частин 1, 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, частинами 1, 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК,

за касаційною скаргоюзахисника засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на вирок Першотравневого районного суду від 6 червня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 23 серпня 2022 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, частинами 1, 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК, та йому призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК - у виді позбавлення волі на строк 6 років;

- за ч. 1 ст. 357 КК - у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 3 ст. 357 КК - у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч. 4 ст. 187 КК - у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла;

- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК - у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому майна, окрім житла.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання невідбутої частини покарання за попереднім вироком з покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 14 років з конфіскацією всього належного йому майна, крім житла.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 183 210,58 грн.

За обставин, зазначених у вироку суду ОСОБА_6 визнаний винувати у тому, що він 12 серпня 2020 року приблизно о 23:00 за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 у квартирі АДРЕСА_2 , переслідуючи раптово виниклий умисел, з корисливих мотивів, діючи умисно та протиправно, здійснив напад на ОСОБА_9 з метою заволодіння його майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, під час якого завдав численних ударів руками й ногами в голову, по тулубу та в інші частини тіла, а також застосував невстановлений гострий колючо-ріжучий предмет, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 різного ступеня тяжкості тілесні ушкодження.

Надалі 12 серпня 2020 року приблизно о 23:00 у ОСОБА_6 з мотивів особистого збагачення виник умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи злочинний характер і значення своїх дій, прикладаючи значну фізичну силу, почав завдавати ОСОБА_9 численних ударів руками та ногами в різні частини тіла, а також, використовуючи невстановлений гострий колючо-ріжучий предмет, спричинив потерпілому ряд тілесних ушкоджень, у результаті яких, а саме внаслідок травматичної асфіксії, коли за наявності численних переломів ребер та руйнування каркаса грудної клітки була різко обмежена її екскурсія, порушена вентиляція легень і виник важкий застій у системі верхньої порожнистої вени, у проміжок часу між 22:00 та 23:00 12 серпня 2020 року настала смерть потерпілого.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 після спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, подолавши опір останнього, реалізуючи свій злочинний умисел, обшукав помешкання і заволодів коштами потерпілого в сумі 140 грн та його речами, зокрема мобільним телефоном марки «Samsung L760» вартістю 250 грн із карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна».

Крім цього, обшукавши кишені одягу, в який потерпілий був одягнений, ОСОБА_6 заволодів двома банківськими картками AT «Ощадбанк», що належали ОСОБА_9 , чим вчинив крадіжку вказаних банківських карток в особистих інтересах.

Надалі ОСОБА_6 обшукав кімнати квартири, під час чого виявив та заволодів документами ОСОБА_9 , а саме: паспортом громадянина України, закордонним паспортом, посвідченням учасника бойових дій, карткою фізичної особи - платника податків.

Крім того, 12 серпня 2020 року приблизно о 23:00 ОСОБА_6 , перебуваючи у квартирі ОСОБА_9 , з метою приховати вчинені кримінальні правопорушення, маючи умисел на умисне знищення майна ОСОБА_9 шляхом підпалу, облив легкозаймистими паливно-мастильними матеріалами предмети, що були в квартирі, дерев`яні поверхні дверей і підлоги в трьох різних місцях кімнат та підпалив їх, після чого умисно, з метою подальшого перешкоджання входу до квартири сторонніх осіб, виявлення трупа ОСОБА_9 та локалізації пожежі зачинив вхідні двері квартири на ключ і, виконавши, на його думку, всі дії необхідні для закінчення кримінального правопорушення, зник з місця вчинення злочину.

Однак злочинний умисел ОСОБА_6 до кінця доведено не було з причин, які не залежали від його волі, оскільки мешканці будинку № 227 вчасно виявили ознаки пожежі у квартирі ОСОБА_9 , викликали працівників УДСНС в Чернівецькій області, які в короткий проміжок часу локалізували пожежу.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 23 серпня 2022 року вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 6 червня 2022 року щодо ОСОБА_6 змінено: виключено з вироку посилання на обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину з особливою жорстокістю. В іншій частині вирок районного суду залишений без змін.

Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 , оскаржуючи вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 6 червня 2022 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 23 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 , просить скасувати саме ухвалу суду апеляційної інстанції та призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх доводів вказує, що:

- записані у вироку показання ОСОБА_6 зазначені неповно та неточно;

- суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта ОСОБА_10 № 119 попри те, що під час допиту в судовому засідання цей експерт не зміг пояснити суду, якою методикою користувався для встановлення давності настання смерті ОСОБА_9 та чому дійшов висновку, що смерть останнього настала в період із 22:00 до 23:00. Водночас судово-медичний експерт ОСОБА_11 показав, що проводив судову-медичну експертизу трупа ОСОБА_9 і встановив, що смерть потерпілого настала в проміжку між 17:00 та 19:00. Таким чином, на переконання сторони захисту, ні під час досудового розслідування, ні ву ході судового розгляду час смерті ОСОБА_9 не був встановлений;

- суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення додаткової судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 для встановлення точного часу настання смерті, а також з`ясування механізму утворення тілесних ушкоджень;

- непричетність ОСОБА_6 до скоєння кримінальних правопорушень підтверджується показаннями власника квартири ОСОБА_12 про те, що за умовами проживання ОСОБА_6 мав приходити не пізніше 23:00. У день події останній прийшов до 23:00. Він (свідок) точно пам`ятає це, адже того вечора в нього перебували знайомі, котрі дивилися телевізор;

- суд першої інстанції спотворив показання свідка ОСОБА_13 , вказавши, що він дуже добре пам`ятає обставини, за яких був присутній при вилученні сорочки з плямами крові в ОСОБА_6 , що не відповідає дійсності, тому що під час судового розгляду свідок ОСОБА_13 заявив, що не був понятим при вилучені сорочки у ОСОБА_6 та взагалі понятим він був один раз, коли вилучали речі в ломбарді, де він працює охоронцем;

- показання свідка ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 повністю спростовують причетність ОСОБА_6 до вбивства ОСОБА_9 ;

- суд не звернув уваги на те, що огляд місці події був проведений як без дозволу родичів власника житла, так і без дозволу слідчого судді всупереч вимогам статей 233, 234 та 237 КПК, тому, на його думку, результати цієї слідчої дії є недопустимими доказами. Після проведення огляду слідчий, порушуючи вимоги ч. 3 ст. 233 КПК, не звернувся з клопотанням до слідчого судді про проведення огляду житла, що є істотним порушенням норм КПК, оскільки згідно з положеннями ст. 87 КПК докази, отримані внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу є недопустимими;

- недопустимим доказом необхідно визнати висновок судово-пожежної експертизи № 25п, оскільки вказану експертизу було проведено на підставі речовин, вилучених під час огляду місця події, який проводився з порушенням норм КПК та результати якого є недопустимими доказами;

- протокол огляду трупа в приміщенні бюро судово-медичних експертиз також є недопустимим доказом, оскільки під час його складання були допущені порушення, а саме не заповнено графи «Підстава огляду трупа», «Провів огляд трупа, виявленого». У протоколі немає підпису учасника огляду ОСОБА_16 , при цьому причина непідписання ним протоколу огляду не вказана. З урахуванням наведеного захиснику не зрозуміло, чий саме труп оглядався в приміщенні бюро судово-медичних експертиз, де він був виявлений та чому учасник огляду не підписав протоколу огляду трупа. Вказані недоліки, на переконання захисника, викликають сумніви в належній ідентифікації трупа;

- як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду ОСОБА_6 заявляв клопотання про проведення стаціонарної психіатричної експертизи через те, що до затримання він хворів на шизофренію та неодноразово лікувався в Донецькій обласній психіатричній лікарні, перебував там на обліку. Однак у задоволенні клопотання було відмовлено. Свою відмову суд першої інстанції мотивував тим, що вказана експертиза на цей час проводиться тільки на платній основі та може бути оплачена лише обвинуваченим у разі бажання її проведення;

- після винесення вироку ОСОБА_6 заявив клопотання про ознайомлення з матеріалами судової справи та матеріалами кримінального провадження з метою належної підготовки до захисту. Але з матеріалами справи він ознайомлений не був. Суд апеляційної інстанції також відмовив у такому ознайомленні, через те що з матеріалами провадження ОСОБА_6 був ознайомлений під час виконання вимог ст. 290 КПК. У результаті порушення прав ОСОБА_6 не зміг підготуватися до судових дебатів, що призвело до його незаконного засудження.

Крім того, захисник висуває свою версію подій, яка ґрунтується на показаннях засудженого ОСОБА_6 у суді першої інстанції про те, що він знайшов речі потерпілого на вулиці і мав бажання їх повернути жінці, яка зателефонувала на мобільний телефон потерпілого, однак був затриманий, коли йшов на зустріч із нею. Знайдені речі були заплямовані, тому він витер їх об шорти. У день події близько 23:00 ОСОБА_6 прийшов додому, де власник квартири ОСОБА_12 зі своїми друзями дивилися футбол. Про смерть потерпілого ОСОБА_6 дізнався під час проведення слідчого експерименту, у ході якого до нього було застосовано фізичне та психологічне насильство, внаслідок чого він себе обмовив.

Позиції учасників судового провадження

Від прокурора у кримінальному провадженні надійшли заперечення.

У судовому засіданні:

- засуджений та захисник підтримали вимоги касаційної скарги;

- прокурор просив залишити судові рішення без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.

Мотиви Суду

Згідно з приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК передбачено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Таким чином, при розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із тих фактичних обставин, які встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

З урахуванням положень статей 433, 438 КПК не є предметом дослідження Суду доводи в касаційній скарзі захисника в частині викладення версії подій сторони захисту, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноти судового розгляду, а також оцінки протоколів огляду місця події, трупа тапоказань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 і ОСОБА_15 .

Разом з тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень ґрунтується на сукупності доказів, досліджених судом, а саме на показаннях:

- самого обвинуваченого, який під час судового розгляду періодично змінював свої показання. Так, у ході судового засідання 9 лютого 2021 року ОСОБА_6 ствердив, що 12 серпня 2020 року близько 21:00 перебував з потерпілим на вул. Головній в м. Чернівці, провів його додому, зайшов і коридор, у цей час потерпілому телефонував чоловік на ім`я ОСОБА_18 . Був у потерпілого близько 30 хвилин і близько 22:00 пішов з квартири. У судовому засіданні 26 травня 2022 року ОСОБА_6 змінив свої показання і зазначив, що 12 серпня 2020 року на вул. Головній біля вул. Ентузіастів у м. Чернівцях він знайшов телефон і картки потерпілого. Ходив по місту і шукав власника. Близько 22:00 прийшов додому і перебував там. Телефон не вимикав, а чекав, щоб хтось зателефонував. 14 серпня 2020 року йому подзвонила жінка і попросила принести знайдений телефон на базар. У день затримання він йшов на базар, щоб повернути цей телефон. Про смерть потерпілого йому стало відомо на слідчому експерименті, під час якого до нього застосовували фізичне і психологічне насилля і змушували себе оговорити;

- свідка ОСОБА_18 про те, що покійний ОСОБА_9 був рідним дядьком його друга, і вони разом проживали в нього у квартирі до 2019 року. Після того як свідок переїхав у квартирі покійного залишилися ще деякі його особисті речі. В 2019 році в квартирі потерпілого ОСОБА_9 були замінені вхідні двері із замками, від яких у нього були ключі. У день події він телефонував потерпілому ОСОБА_9 , однак через те, що останній перебував в стані алкогольного сп`яніння, довго з ним не розмовляв;

- свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 про те, що вони працюють у пожежно-рятувальній службі і 13 серпня 2020 року о 00:30, перебуваючи на чергуванні, виїжджали для ліквідації пожежі в житловій квартирі. Увійшли у приміщення через вікно, яке виходило на головну дорогу, оскільки вхідні двері на той час були замкнені і вони не змогли їх відчинити. У квартирі було багато диму, однак пожежі як такої не було. Біля вхідних дверей їхні колеги намагалися відчинити двері, а вони допомагали їм зсередини, але не могли цього зробити, оскільки обидва замки були замкнені на ключ. У квартирі вони знайшли людину з ганчіркою на обличчі, вона лежала на підлозі кухні без жодних ознак життя. У приміщенні було виявлено два осередки загоряння;

- свідка ОСОБА_22 про те, що він брав участь у слідчій дії, під час якої в ОСОБА_6 було вилучено особисті речі, зокрема одяг, та відібрано нігтьові зрізи на експертизу. Ця слідча дія відбувалася в райвідділі поліції. До обвинуваченого не застосовували ні психологічного, ні фізичного впливу;

- експерта ОСОБА_10 , котрий показав, що брав участь у проведенні комісійної судово-медичної експертизи № 119, висновки якої повністю підтримує. Під час експертизи він встановив проміжок часу у яким настала смерть потерпілого, - між 21:00 і 23:00. Точний час смерті встановити неможливо. Визначаючи час настання смерті, експерти виходили з досліджених та встановлених позицій часу настання смерті. Зміна кольору трупних плям є ознакою посмертних трупних явищ (тепла пора року), зниження температури тіла було незначним. У цьому конкретному випадку при проведення медичними працівниками штучного дихання ніяких травм потерпілому не було завдано, оскільки переломи ребер були нетиповими при наданні штучного дихання, і коли людині завдають ударів ногами по ребрах, то, крім переломів наявні ще й синці на тілі, адже здійснюється суттєва компресія. Смерть потерпілого від вживання алкоголю виключається;

- експерта ОСОБА_11 про те, що він проводив судово-медичну експертизу №576, висновки якої повністю підтримує. Під час експертизи було виявлено, що смерть потерпілого настала поступово, спочатку відбувалося порушення дихання через здавлювання вагою (компресія). У крові потерпілого не знайдено наркотичних речовин. На час пожежі потерпілий вже був мертвий. Час смерті потерпілого він визначав згідно з методичними рекомендаціями, які вказані у висновку, тобто за трупними плямами, трупним закляканням усіх м`язів і температурою тіла.

Суд першої інстанції обґрунтував свої висновки щодо винуватості ОСОБА_6 й іншими зібраними та дослідженими доказами, а саме даними:

- протоколів огляду місця події у квартири АДРЕСА_2 від 13 серпня 2020 року, відповідно до яких виявлено труп потерпілого та вилучено предмети і речі, утому числі і марлеві тампони зі змивами, результати огляду яких давали підстави вважати, що на них містяться сліди злочину;

- протоколу огляду трупа від 13 серпня 2020 року, згідно з яким під час огляду було виявлено та вилучено зрізи нігтьових пластин, змиви з рук та особисті речі ОСОБА_9 ;

- технічного висновку від 17 серпня 2020 року № 54/62/02-2020, згідно з яким найбільш імовірною причиною пожежі є підпал;

- висновку експерта від 13 серпня 2020 року № 576, згідно з яким смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в проміжку часу між 17:00 та 19:00 від компресійної механічної асфіксії, внаслідок стискання грудної клітки в передньо-задньому напрямку. У ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості, у тому числі численні переломи ребер, з крововиливами темно-червоного кольору в оточуючі м`які тканини та губчасту речовину кісток, які належать до тяжких тілесних ушкоджень. Ці тілесні ушкодження виникли відносно незадовго до моменту настання смерті, від стискаючої дії грудної клітки в передньо-задньому напрямку, від одного травматичного процесу та перебувають у прямому зв`язку з фактом настання смерті. Малоймовірно виникнення тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 внаслідок падіння з положення стоячи об виступаючу поверхню. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа гр. ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт у кількості 6.67%, що стосовно живих осіб зазвичай відповідає смертельному отруєнню. У ході проведення судово-медичної експертизи гр. ОСОБА_9 не виявлено ознак переміщення трупа після настання смерті;

- висновку експерта від 29 жовтня 2020 року № 119, згідно з яким на тілі та голові трупа ОСОБА_9 виявлено значну кількість легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які виникли (крім синців у верхній третині лівої гомілки по передній поверхні; на тильній поверхні правої кисті) відносно незадовго до моменту настання смерті, від дії тупих твердих предметів або ударів об такі, а також від дії якогось гострого колючого предмета і не мають будь-якого причинного зв`язку з фактом настання смерті. Крім того, виявлені синці на грудині по пригрудинній лінії, по підпаховій лінії, по середньо-ключичній лінії та численні переломи тіла грудини, що виникли відносно незадовго до моменту настання смерті, від стискаючої дії грудної клітки в передньо-задньому напрямку під час одного травматичного процесу, які належать до тяжких тілесних пошкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті. Стосовно результатів первинної судово-медичної експертизи про те, що смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в проміжку часу між 17:00 та 19:00 від компресійної механічної асфіксії, внаслідок стискання грудної клітки в передньо-задньому напрямку, експерти дійшли висновку, що, з урахуванням відсутності в матеріалах кримінального провадження даних щодо перебування тіла ОСОБА_9 «під тиском» між двома поверхнями, важкими предметами або будь-чим, що різко обмежувало б дихальні рухи грудної клітки, смерть ОСОБА_9 настала внаслідок травматичної асфіксії, коли за наявності численних переломів ребер та руйнування каркаса грудної клітки була різко обмежена її екскурсія, порушена вентиляція легень і виник важкий застій у системі верхньої порожнистої вени. На початок розтину температура тіла (в ампулі прямої кишки) становила 29°С, а трупні плями бліднули під час натискання на них пальцем і відновлювали своє забарвлення через 11 хвилин. Враховуючи такі дані, а також обставини випадку (труп було виявлено в осередку пожежі, випадок мав місце в теплу пору року), смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в проміжку часу між 22:00 та 23:00;

- протоколу огляду та перегляду відеозапису від 18 жовтня 2020 року з фототаблицями, відеофіксації з камер відео спостережень, згідно з якими особа, за зовнішніми ознаками схожа на ОСОБА_6 , у нічний час 13 серпня 2020 року йшла по вул. Героїв Майдану в напрямку вул. Сторожинецької, коли перебувала біля будівлі з банкоматом «Приватбанк», то користувалася ним, заходила до приміщення магазину «Тайстра», що на вул. Сторожинецькій;

- висновку експерта від 2 вересня 2020 року № 1259, відповідно до якого у плямах і помарках бурого та світло-бурого кольорів на футболці, спортивних штанах, на парі шкарпеток, носовій хустинці знайдено кров людини та виявлено антиген А, що не виключає походження крові від особи (осіб) із групою крові А, наприклад ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , а у випадку змішування крові - від цих двох осіб одночасно;

- висновку експерта від 04 грудня 2020 року № 25-П, згідно з яким у квартирі АДРЕСА_2 було три окремих осередки пожежі, найбільш ймовірною причиною пожежі могло бути занесення стороннього джерела відкритого вогню в пожежне навантаження (одяг, ганчірки, вироби із тканин, папір, полімерні вироби, дерев`яні поверхні дверей та підлоги), яке було в приміщеннях квартири;

- висновків експерта від 15 грудня 2020 року № СЕ/109/12/2-421МГ/20, та СЕ/109/12/2-423МГ/20, за яким генетичні ознаки слідів крові на вирізці із чоловічих шортів є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб, а саме зразка букального епітелію ОСОБА_6 та зразка крові ОСОБА_9 . Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на сандалі на праву ногу, збігаються між собою і з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 ;

- висновку експерта від 30 листопада 2020 року № СЕ/109/12/3-422МГ/20, згідно з яким генетичні ознаки слідів крові, виявлених на вирізці із сорочки, збігаються з генетичними ознаками зразка крові трупа ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_6 ;

- протоколу проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2020 року та додатку до нього у вигляді диска DVD-R, відповідно до яких ОСОБА_6 розповідав і детально на місці вказував, за яких обставин та де познайомився з громадянином ОСОБА_9 , як вони зайшли до помешкання останнього, де розпивали спиртні напої і де він наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 . Слідчий експеримент було проведено за участю адвоката ОСОБА_8 ;

- висновку судово-психіатричної експертизи від 18 серпня 2020 року № 514, згідно з яким ОСОБА_6 на час проведення експертизи та на час вчинення інкримінованого йому діяння ознак психічного захворювання не виявляв, міг усвідомлювати свої дії і керувати ними;

- висновку судово-психіатричної експертизи від 19 квітня 2022 року № 203, призначеної за клопотанням ОСОБА_6 та його адвоката ухвалою суду від 15 березня 2022 року, відповідно до якого на період часу, до якого відноситься інкриміноване ОСОБА_6 діяння, він не виявляв ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Ці й інші зібрані у провадженні докази були ретельно досліджені судом першої інстанції та визнані достатніми й допустимими доказами, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов висновку, що у своїй сукупності вони доводять висунуте обвинувачення.

Суд першої інстанції також дав оцінку показанням обвинуваченого, у яких останній не визнав своєї провини, зазначивши, що така його позиція є обраним способом захисту з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені злочини.

Суд першої інстанції дав оцінку доводам захисника ОСОБА_8 про недопустимість доказів, отриманих під час слідчого експерименту та огляду трупа, які, на його думку, були здобуті з порушеннями вимог КПК. На спростування цих доводів суд першої інстанції зазначив, що протоколи відповідних слідчих дій з додатками до них відповідають вимогам статей 104, 105, 228, 231 КПК, були підписані всіма учасниками, жодних зауважень, заяв, застережень, до них внесено не було, у тому числі самим обвинуваченим.

Крім того, суд першої інстанції послався на те, що слідчий експеримент 15 серпня 2020 року був проведений за участю адвоката ОСОБА_8 , відеофіксація слідчої дії здійснювалася безперервно, перерви робилися виключно для складання процесуальних документів, що, на переконання цього суду, виключало можливість застосування до обвинуваченого під час проведення цієї слідчої дії будь-якого психологічного чи фізичного тиску з боку правоохоронних органів.

Місцевий суд також зазначив, що ОСОБА_6 під час слідчого експерименту добровільно, детально та послідовно показував на місці, де познайомився з потерпілим ОСОБА_9 , де розташована квартира потерпілого, як він з останнім зайшли до його помешкання, де заподіював тілесні ушкодження потерпілому, та інші обставини вчинення ним злочинів.

З висновками місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень погодився і суд апеляційної інстанції. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за апеляційними скаргами сторони захисту, суд апеляційної інстанції в цілому мотивував залишення апеляційної скарги сторони захисту без задоволення та навів підстави, з яких він виходив.

Так, на спростування доводів у апеляційній скарзі засудженого, у яких він викладав свою версію подій, а саме про те, що речі потерпілого він знайшов та витер об шорти, а під час слідчого експерименту обмовив себе під психологічним та фізичним тиском працівників правоохоронних органів, суд апеляційної інстанції зазначив, що кров ОСОБА_9 була виявлена в різних місцях також на іншому одязі обвинуваченого, зокрема на сорочці та сандалях, і походження цієї крові він пояснити не зміг. При цьому суд апеляційної інстанції послався на протокол затримання від 14 серпня 2020 року, згідно з яким у ОСОБА_6 під час затримання та обшуку у присутності понятих ОСОБА_24 і ОСОБА_25 були вилучені речі, у які він був одягнений (шорти, футболка), та взуття, на котрих були плями бурого кольору, а також на дані висновку експерта-імунолога від 11 вересня 2020 року № 1258, згідно з яким на вилучених у ОСОБА_6 шортах і шльопанцях виявлено групи помарок бурого кольору, у яких знайдено кров людини та виявлено антиген А, що не виключає походження крові від особи (осіб) з групою крові А, наприклад ОСОБА_23 , ОСОБА_6 , а у випадку змішування крові - від цих двох осіб одночасно.

Суд апеляційної інстанції також указав, що на момент затримання ОСОБА_6 не мав при собі документів ОСОБА_9 (паспортів, посвідчення учасника бойових дій тощо), які були добровільно видані ОСОБА_6 за місцем його тимчасового проживання, що, на переконання цього суду, також спростовувало версію сторони захисту про те, що засуджений 14 серпня 2020 року після дзвінка невідомої жінки йшов повертати знайдені у місті речі ОСОБА_9 , однак після виходу із будинку на вулиці був затриманий працівниками поліції.

Суд апеляційної інстанції визнав голослівними доводи у апеляційній скарзі сторони захисту (аналогічні до доводів у її касаційній скарзі) про те, що під час слідчого експерименту та перед ним чинився тиск працівниками поліції на ОСОБА_6 .

Так, суд апеляційної інстанції встановив, що слідчий експеримент був проведений відповідно до положень статей 223, 240 КПК у присутності двох понятих, спеціаліста, за участю захисника обвинуваченого, у присутності та з дозволу потерпілого ОСОБА_27 , за наслідками слідчого експерименту був складений протокол із дотриманням вимог ст. 104, ч. 6 ст. 240 КПК, який підписали усі учасники слідчої дії, у тому числі ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 , без жодних зауважень чи застережень, перебіг цієї слідчої дії зафіксований відеозаписом, який долучений до протоколу.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що ОСОБА_6 під час слідчого експерименту показав:

- місце біля ринку, де 12 серпня 2020 року близько 20:00 зустрівся з потерпілим, якого раніше не знав;

- дорогу, якою разом із потерпілим йшли до квартири останнього від ринку приблизно 5 хвилин;

- де розташована квартира потерпілого.

- розташування кімнат та кухні у квартирі (що повністю відповідало реальній обстановці);

- місце, де потерпілий залишив ключі (у кухні на столику);

- місце на кухні квартири, де сидів він і потерпілий;

- магазин, до якого виходив, щоб за гроші потерпілого придбати спиртне, яке разом із ОСОБА_9 розпивали;

- місце, де декілька разів ударив потерпілого та де він упав, відтворював механізм заподіяння ударів та падіння:

- місце, де після нанесення потерпілому ударів зі столу взяв 140 грн, телефон та документи потерпілого, а також картки з кишені потерпілого;

- місце де взяв ключі, якими зачинив двері;

- дорогу, якою йшов від квартири потерпілого після злочину та місце, де викинув ключі (неподалік ринку);

- банкомати в місті, з яких за допомогою викрадених у ОСОБА_9 банківських карток намагався зняти кошти. При цьому повідомив пін-код однієї із карток (5922), написаний на клаптику паперу, що був серед документів, які він викрав у потерпілого.

Суд апеляційної інстанції вказав, що обставини, наведені ОСОБА_6 , надалі були підтверджені відеозаписами з камер відеоспостереження (протокол огляду відеозаписів від 18 жовтня 2020 року), а також виписками за картковими рахунками про те, що 13 серпня 2020 року о 01:47 відбувся запит балансу по картці ОСОБА_9 , яку добровільно видав обвинувачений після затримання, при цьому без обізнаності щодо пін-коду скористатися картою неможливо.

З огляду на наведене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відтворені обвинуваченим на місці деталі не могли бути відомі працівникам поліції, однак із ними була добре обізнана особа, яка безпосередньо вчинила злочини, тобто ОСОБА_6 , а обставини, які він відтворив під час слідчого експерименту, повністю узгоджувалися з фактичними обставинами провадження, оскільки квартира потерпілого на момент приїзду пожежно-рятувальної служби для гасіння пожежі дійсно була замкнена зовні та ключі були відсутні, на підлозі в кухні квартири виявили тіло потерпілого, який лежав на спині з ознаками насильницької смерті, ОСОБА_9 на момент підпалу квартири уже був мертвий, і його майно, яким незаконно заволодів ОСОБА_6 , надалі було виявлене у останнього.

Щодо доводів сторони захисту в апеляційній скарзі про застосування до ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту недозволених методів ведення слідства суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з наданим прокурором під час апеляційного розгляду витягом із ЄРДР кримінальне провадження № 0000023 за ч. 2 ст. 365 КК за заявою ОСОБА_6 про незаконне застосування щодо нього працівниками поліції фізичної сили було закрито 15 серпня 2022 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Крім того, як указав суд апеляційної інстанції, відповідно до протоколу освідування від 14 серпня 2022 року будь-яких тілесних ушкоджень на тілі ОСОБА_6 не було виявлено.

На спростування доводів в апеляційній скарзі сторони захисту (аналогічні доводам у її касаційній скарзі) про недопустимість як доказу протоколу огляду місця події (житла потерпілого), оскільки огляд житла проводився без ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції зазначив, що підставою проведення огляду місця події (житла потерпілого) було повідомлення про пожежу у квартирі, під час гасіння якої виявили труп ОСОБА_9 з ознаками насильницької смерті. Тому огляд житла здійснювався як огляд місця вчинення злочину, ця дія була невідкладною та не потребувала попереднього дозволу суду.

Такі висновки судів попередніх інстанцій, у тому числі з огляду на практику Верховного Суду (ухвала від 1 лютого 2018 року, провадження № 51-230 км 18), є обґрунтованими.

Водночас, посилаючись у касаційній скарзі на недопустимість огляду помешкання потерпілого, захисник не зазначає, у чому саме полягає порушення прав його підзахисного, до того ж потерпілий ОСОБА_27 правомірність проведення огляду місця події - житла на АДРЕСА_2 - не оспорював.

З урахуванням наведеного не заслуговують на увагу і доводи в касаційній скарзі захисника про недопустимість як доказу на підставі доктрини «плодів отруєного дерева» висновку судової пожежно-технічної експертизи, яка проводилася за речовинами, вилученими під час огляду помешкання потерпілого.

Були предметом дослідження суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги сторони захисту про недопустимість як доказу протоколу огляду трупа від 13 серпня 2020 року у приміщенні Чернівецького бюро СМЕ на тих підставах, що не заповнено графи протоколу про те, де виявлений труп, та відсутній підпис учасника слідчої дії ОСОБА_16 . На спростування цього доводу суд апеляційної інстанції зазначив, що підпис ОСОБА_16 у протоколі наявний, а незазначення інформації у графі, де вказується місце виявлення трупа, не впливає на законність проведеної слідчої дії.

Щодо доводів у касаційній скарзі захисника про те, що у протоколі огляду трупа від 13 серпня 2020 року не заповнено графи «Підстава огляду трупа» та «Провів огляд трупа, виявленого», то такі доводи відповідно до положень ст. 433 КПК не є предметом дослідження суду касаційної інстанції, який позбавлений права досліджувати докази.

Водночас, посилаючись на допущені порушення в ході заповнення протоколу, захисник не зазначає будь-яких обґрунтувань про те, що було оглянуто труп іншої особи, а не потерпілого в цьому кримінальному провадженні, та не вказує, яким чином наведене перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Суд апеляційної інстанції визнав такими, що не відповідають матеріалам провадження, а саме журналу судового засідання (т. 4, а.с. 238) та запису на технічному носії (диск, т. 5, а.с. 137) і доводи в апеляційній скарзі захисника (аналогічні до доводів у його касаційної скарги) про те, що свідок ОСОБА_13 заперечував у суді свою присутність як понятого під час добровільної видачі обвинуваченим речей у квартирі.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про розбіжності у висновках експертиз стосовно часу настання смерті суд апеляційної інстанції вказав, що за висновком комісійної судово-медичної експертизи № 119 смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 між 22:00 та 23:00. Визначаючи цей час, експерти врахували температуру тіла трупа на момент початку розтину, реакцію трупних плям на тиснення, а також обставини випадку (труп було виявлено в осередку пожежі та ця подія мала місце в теплу пору року).

На переконання суду апеляційної інстанції висновок експертизи № 119 узгоджується з показаннями: свідка ОСОБА_28 , яка бачила потерпілого 12 серпня 2020 року близько 18:00; самого обвинуваченого у судовому засіданні 9 лютого 2021 року, який підтвердив, що перебував у помешканні разом із потерпілим десь до 22:00 і під час його перебування у квартирі ОСОБА_9 останньому близько 21:00 телефонував чоловік на ім`я ОСОБА_18 ; свідка ОСОБА_18 про те, що він телефонував потерпілому в день події, а також із даними геолокації телефону потерпілого.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що за даними геолокації мобільного телефону ОСОБА_6 останній дзвінок 12 серпня 2020 року він здійснив о 21:25 у зоні дії базової станції, розташованої на АДРЕСА_5 , що, на переконання цього суду, підтверджує показання ОСОБА_6 в суді 09 лютого 2021 року про перебування у квартирі потерпілого до 22:00.

Водночас суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що в день події до 21:25 ОСОБА_6 здійснив понад 200 дзвінків, тоді як після цього часу аж до 13 серпня 2020 року до 12:39 жодної активності його телефону в мережі не зафіксовано, натомість телефон потерпілого ОСОБА_9 був активний у зоні дії базової станції за місцем проживання потерпілого та 12 серпня 2020 року о 20:32 зафіксований вхідний дзвінок на телефон потерпілого з тривалістю розмови 52 секунд, що, на думку цього суду, узгоджувалося з подією і часом вчинення злочину.

Суд апеляційної інстанції послався на висновки судово-медичної експертизи №119 і щодо механізму утворення тілесних ушкоджень, згідно з якими тілесні ушкодження, виявлені на тілі ОСОБА_9 , виникли за життя внаслідок дії не менш як 20 травмуючих дій твердих тупих предметів, для їх виникнення мала бути прикладена значна фізична сила, тому в цьому випадку не виключається можливість їх виникнення і внаслідок удару (ударів) кулаком (кулаками), взутою ногою, від здійснення стрибка, придавлення коліном тощо.

Суд апеляційної інстанції також зазначив, що судово-медичною експертизою №119 встановлено, що оскільки ушкодження на тілі ОСОБА_9 розташовані на різних поверхнях тіла, тому під час їх спричинення взаємне розташування тіла потерпілого й тіла нападника могло неодноразово змінюватися і не могло бути аргументовано визначено станом на певний момент події.

Таким чином, суд апеляційної інстанції за наслідками перегляду вироку належним чином вмотивував свої висновки про те, чому при постановленні судових рішень було враховано саме висновки експертизи №119.

З огляду на зазначене доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про проведення додаткової судової медичної експертизи трупа ОСОБА_9 для встановлення точного часу його смерті, механізму утворення ушкоджень, у цілому не спростовують законності та обґрунтованості судових рішень у цій частині.

Були предметом дослідження суду апеляційної інстанції і доводи апеляційної скарги засудженого про те, що потерпілий на момент приїзду пожежно-рятувальної служби був живий і йому не було надано професійної допомогу. На спростування цих доводів суд апеляційної інстанції послався на дані висновку комісійної СМЕ №119, згідно з якими у крові ОСОБА_9 карбоксигемоглобін не виявлений, та на показання експерта ОСОБА_11 про відсутність чадного газу у крові ОСОБА_9 , тобто під час пожежі потерпілий вже був мертвий.

Дав оцінку суд апеляційної інстанції і доводам в апеляційній скарзі сторони захисту про те, що показаннями свідка ОСОБА_12 , який є власником помешкання, де проживав обвинувачений, та який стверджував, що ОСОБА_6 прийшов 12 серпня 2020 року десь о 22:30, але через годину виходив за сигаретами і повернувся через 15 хвилин, підтверджується алібі засудженого.

На спростування цих доводів суд апеляційної інстанції послався на дані скриншотів із камер відеоспостереження, згідно з якими ОСОБА_6 в період часу з 01:21 до 01:59 13.08.2020 року перебував у місті, користувався банкоматом, купував товари у магазині тощо.

Стосовно доводів апеляційної скарги засудженого про необґрунтоване відхилення місцевим судом його клопотання про проведення стаціонарної судової психіатричної експертизи суд апеляційної інстанції зазначив, що висновками психіатричних експертиз, проведених у провадженні, були надані вичерпні відповіді щодо психічного стану ОСОБА_6 , не було встановлено підстав для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до того ж експерти не вказували на необхідність стаціонарного обстеження обвинуваченого, тому суд ухвалою від 26 травня 2022 року обґрунтовано відмовив обвинуваченому в задоволенні такого клопотання.

У касаційній скарзі захисниктакож посилається на необґрунтованість відмови судів попередніх інстанцій у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про проведення стаціонарної психіатричної експертизи через те, що до затримання він хворів на шизофренію та неодноразово лікувався в Донецькій обласній психіатричній лікарні, перебував там на обліку. Водночас зазначає, що суд першої інстанції відмовив у призначенні стаціонарної експертизи, з тих підстав, що вона провадиться тільки на платній основі та може бути оплачена лише обвинуваченим у разі бажання її проведення.

Разом з тим такі доводи захисника не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Так, ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 27 січня 2022 року у кримінальному провадженні було призначено комплексну стаціонарну судову психолого-психіатричну експертизу, виконання якої доручено експертам Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1.

Водночас, як зазначив місцевий суд в ухвалі від 26 травня 2022 року, згідно з листом КНП «Хмельницького обласного закладу з надання психіатричної допомоги» від 9 лютого 2022 року в структурі закладу було закрито відділення амбулаторних та стаціонарних судово-психіатричних експертиз із 10 січня 2022 року й матеріали справи не були прийняті експертною установою для виконання призначеної експертизи.

Натомість ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 15 березня 2022 року за клопотанням сторони захисту було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу. Обґрунтовуючи необхідність проведення експертизи, суд першої інстанції послався на те, що в ході судово-психіатричної експертизи, проведеної під час досудового розслідування 18 серпня 2020 року, як вихідні дані не було надано експерту інформації про те, що ОСОБА_6 ймовірно міг перебувати на обліку у лікаря-психіатра. Суд першої інстанції, призначаючи амбулаторну судово-психіатричну експертизу, урахував також підстави, з яких обвинуваченим заявлено клопотання про її призначення та значний проміжок часу з моменту проведення попередньої психіатричної експертизи.

З вироку суду убачається, що місцевий суд на обґрунтування винуватості ОСОБА_6 послався на висновок судово-психіатричного експерта від 19 квітня 2022 року №203 (проведена на виконання вищенаведеної ухвали з урахуванням імовірності перебування обвинуваченого на лікуванні та обліку у психіатра), згідно з яким ОСОБА_6 на час дослідження ознак психічного захворювання не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними; на час вчинення інкримінованого йому діяння, ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак будь-якого іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 26 травня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про проведення стаціонарної судової психіатричної експертизи та про виклик експерта на тих підставах, що у клопотанні обвинувачений не навів суду достатніх доказів на підтвердження наявності будь-яких сумнівів у правильності висновків судово-психіатричного експерта від 18 серпня 2020 року № 514 та від 19 квітня 2022 року №203, які містилися в матеріалах справи, чи їх неповноти та неясності або ж наявності інших обставин, які не були враховані експертом при приведенні первинної судово-психіатричної експертизи, а також наявності відомостей, які викликали сумніви щодо його осудності чи обмеженої осудності на той час.

Таким чином, місцевий суд, з огляду на положення статей 242, 332 КПК, згідно з якими експертиза призначається з метою визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності, забезпечив перевірку визначення психічного стану ОСОБА_6 шляхом проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи та, не встановивши будь-яких обґрунтованих для цього підстав відмовив ОСОБА_6 у проведенні саме стаціонарної психіатричної експертизи.

Будь-яких даних, які б свідчили про необхідність у цьому випадку проведення саме стаціонарної судово-психіатричної експертизи, доводи касаційної скарги не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КПК підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 26 КПК передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За змістом п. 8 ч. 3 та п. 2 ч. 4 ст. 42 КПК підозрюваний, обвинувачений має право збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді, суду докази.

Згідно з ч. 1 ст. 243 КПК експерт залучається у разі наявності підстав для проведення експертизи за дорученням сторони кримінального провадження. Сторона захисту має право самостійно залучати експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової.

Частиною 1 ст. 332 КПК передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених ст. 242 КПК, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Водночас, з огляду на вищенаведені положення закону, сторона захисту не була позбавлена можливості самостійно залучити експертів на договірних умовах для проведення експертизи, у тому числі обов`язкової, проте, як убачається з матеріалів провадження, не скористалася таким правом.

Були предметом дослідження суду апеляційної інстанції доводи у апеляційній скарзі захисника стосовно того, що засуджений не ознайомився з матеріалами провадження.

На спростування цього доводу суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 23 грудня 2020 року під час виконання вимог ст. 290 КПК обвинувачений та його захисник ознайомилися із зібраними в ході досудового розслідування матеріалами, про що обидва власноручно зазначили в цьому протоколі.

Водночас суд апеляційної інстанції встановив, що під час судового розгляду судом першої інстанції обвинуваченому за його клопотанням було повторно надано для ознайомлення матеріали кримінального провадження у трьох томах, що підтверджується заявою ОСОБА_6 від 26 жовтня 2021 року (т. 5, а.с. 113), а також 9 листопада 2021 року надіслано усі копії відеозаписів, наявних у матеріалах кримінального провадження (т. 5, а.с. 119).

Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що під час розгляду в апеляційній інстанції обвинувачений за його клопотанням був ознайомлений із томами 4-6 кримінального провадження.

З урахуванням вищенаведеного доводи в касаційній скарзі захисника про порушення права обвинуваченого на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та отримання копій документів, внаслідок чого ОСОБА_6 не зміг підготуватися до судових дебатів, є безпідставними.

Посилаючись у касаційній скарзі на те, що записані у вироку показання ОСОБА_6 зазначені неповно та неточно, захисник не вказує, у чому саме полягає неточність показань засудженого і яким чином наведене вплинуло на законність постановлених щодо ОСОБА_6 судових рішень.

З огляду на зазначене в касаційній скарзі захисника ОСОБА_8 не наведено доводів про допущення судами таких істотних порушень КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або спростовували б правильність висновків суду щодо доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, правильності кваліфікації його дій та відповідності призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого.

За таких обставин Суд дійшов висновку про те, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимог касаційної скарги.

Керуючись статтями 369, 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргузахисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 23 серпня 2022 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3