Справа №705/3256/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2023 року м. Умань

Слідчий суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання власника майна ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в обґрунтування зазначивши наступне.

В провадженні Уманського РУП ГУНП в Черкаській області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке 17.08.2022 року було внесено до ЄРДР за №0001023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщенні, вчинене в умовах воєнного стану.

У вказаному кримінальному провадженні відповідно до ухвали слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.08.2022 року справа №705/3256/22 1кс/705/685/22 було проведено обшук транспортного засобу за адресою АДРЕСА_1 , а саме автомобіля «ВАЗ 21103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 2000 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідно до ухвали слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області, справа №705/3256/22 1кс/705/702/22 у вересні 2022 року на даний автомобіль було накладено арешт.

З моменту арешту даного автомобіля минув значний час, який був у повній мірі достатній для сторони обвинувачення для забезпечення проведення відповідних слідчих дій, а також фіксації всієї слідчої інформації. Будь яка інформація про хід досудового розслідування вищевказаного кримінального провадження відсутня. Крім того, з пояснень слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області на її неодноразові звернення з приводу ходу слідства, їй стало відомо, що даний автомобіль для подальшого досудового розслідування їм не потрібний та фактично відпала потреба в його подальшому арешті.

Враховуючи викладене, вважає, що на теперішній час відсутні підстави для збереження заходу забезпечення у вигляді арешту транспортного засобу «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 2000 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та потреба у арешті зазначеного майна відпала.

Просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області, на автомобіль «ВАЗ21103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 2000 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судове засіданні ОСОБА_3 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомляла. В попередньому засіданні клопотання підтримала та просила суд скасувати арешт на належний їй автомобіль з підстав, вказаних у клопотанні, оскільки в цьому відпала потреба та арешт порушує її право на вільне володіння майном.

Слідчий СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, за клопотанням якого накладався арешт, в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив заяву, в якій просив розглядати клопотання без його участі, будь-якої думки щодо вирішення клопотання не зазначив.

За вказаних обставин суд вважає, що неприбуття власника та слідчого в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, врахувавши процесуальну позицію учасників судового розгляду, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно дост.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Слідчим суддею встановлено, що СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001023 від 17.08.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185КК України.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.09.2022 року в порядку та спосіб, передбачений нормами КПК України, з метою забезпечення збереження речових доказів було накладено арешт на автомобіль «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 2000 року випуску, який зареєстрований 24.12.2021 року за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебуває у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Метою арешту майна слугувало забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. ст. 9 та 26 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно приписів ч.ч.2 та 3 ст.64-2 КПК України Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Особливої актуальності та гостроти це питання набуває у відношенні здійснення судового контролю за діяльністю сторони обвинувачення, представники якої наділені значними можливостями застосування заходів примусового характеру.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Наведені норми гарантують, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Вирішуючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя враховує положення ст. 170 КПК України, якою визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Зокрема, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК України).

Так, за приписами статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

При цьому, норми ч. 2 ст. 173 КПК України зобов`язують слідчого суддю при вирішенні питання про арешт майна враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування кримінального провадження №0001023 від 17.08.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України триває. На автомобіль «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 2000 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_3 , який визнано речовим доказом по справі, був накладений арешт у зв`язку з необхідністю проведення судових експертиз та забезпечення збереження транспортного засобу в тому стані, в якому він був на момент виявлення та фіксації кримінального правопорушення. Слідчий вважав, що не накладення арешту може призвести до того, що власник, користувач майна або треті особи будуть мати можливість знищити слідову інформацію, яка має значення для повного з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження №0001023 від 17.08.2022 вбачається, що арештований автомобіль був оглянутий слідчим та знаходиться на зберіганні на території відділу поліції в неналежних умовах згідно з правилами зберігання речових доказів, що може призвести до його псування. Протягом тривалого часу будь-які слідчі або інші процесуальні дії з даним майном не проводяться. При цьому слідчий суддя враховує, що власник майна ОСОБА_3 не є фігурантом кримінального провадження, у органу досудового розслідування відсутні будь-які відомості щодо її причетності до вчинення кримінального правопорушення.

Під час розгляду клопотання органом досудового розслідування не надано жодного обґрунтування необхідності подальшого перебування під арештом автомобіля «ВАЗ 21103» реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 2000 року випуску, з метою забезпечення речових доказів.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для подальшого арешту автомобіля, враховуючи вимоги розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, вимоги верховенства права і недоторканості майна, слідчий суддя прийшов до переконання, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення відпала потреба, а тому клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 26, 64-2, 131, 132, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.09.2022 на автомобіль «ВАЗ21103», реєстраційний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, номер кузова НОМЕР_2 , 2000 року випуску, який зареєстрований за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1