Справа № 201/209/24
Провадження № 1-кс/201/59/2024
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого Відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, працюючого менеджером з автомобільного транспорту ТОВ «Бельфор», раніше не судимого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 302, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 303, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 303 КК України, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000679 від 10.07.2023,

ВСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого, погоджене з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 подано до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. В обґрунтуванні скерованого клопотання зазначено, що в рамках кримінального провадження № 0000679 від 10.07.2023 ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 302, ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст. 303 КК України за наступних обставин, зокрема у невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, але не пізніше 4 травня 2023 року, у підозрюваного ОСОБА_6 виник злочинний умисел направлений на створення та утримання місць розпусти, з метою наживи, за попередньою змовою групою осіб та сутенерство (дії особи по забезпеченню заняття проституцією іншою особою), вчиненого щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з метою особистого збагачення за рахунок вчинення злочинів проти громадського порядку та моральності, шляхом забезпечення діяльності з надання сексуальних послуг особами жіночої статі, отримуючи при цьому систематичний протиправний прибуток від такої діяльності. Розуміючи те, що реалізація злочинних намірів можлива лише у складі групи осіб, ОСОБА_6 у якості організатора, переслідуючи корисливий мотив, для більш жорсткого та постійного контролю за злочинною діяльністю місця розпусти, а також виконання та делегування злочинних функцій, залучив до участі у спільних протиправних діях ОСОБА_8 , заздалегідь розподіливши між собою ролі у вчиненому кримінальному правопорушенні. Так, для забезпечення умов заняття проституцією підозрювані ОСОБА_6 та ОСОБА_8 підшукали двоповерховий будинок АДРЕСА_2 , отримавши його у користування з 04 травня 2023 року шляхом складання договору оренди на ім`я ОСОБА_8 , де організували місце розпусти та почали його утримувати, тобто сплачувати грошові кошти за користування вказаним будинком в розмірі 1000 доларів США за місяць оренди. Крім того у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але починаючи з 04 травня 2023 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно відведених їм ролей, почали активно підшукували дівчат віком від 18-ти до 35-ти років для зайняття проституцією на території міста Дніпра. Таким чином підозрювані залучили для зайняття проституцією осіб жіночої статі, а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_17 . У подальшому, розподіливши між собою функції, до яких входять: облаштування місця розпусти, забезпечення засобами зв`язку, транспорту, пошук клієнтів та співробітниць, проведення співбесід із кандидатками на роботу, оплата оренди приміщення, транспортних витрат, інші фінансові розрахунки, придбання й реалізація для клієнтів засобів контрацепції, білизни, інших предметів порнографічного характеру, продуктів, напоїв, пошук та надання приміщень, охорона, рекламування послуг, підозрювані ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , маючи чітко визначені ролі кожного учасника, єдиний план, в якому передбачено розподіл функцій співучасників, почали існувати як організатори діяльності з надання сексуальних послуг у місці розпусти особами жіночої статі, з високим рівнем організованості та послідовності у здійсненні злочинних дій.

Таким чином слідчий за погодженням з прокурором, посилаючись на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих злочинів, а також у зв`язку з наявністю ризиків, які дають достатні підстави вважати, що останній може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, просили застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, вважаючи, що запобігання вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, є неможливим, з огляду на тяжкість вчинених злочинів, максимальна межа санкції одного із яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років з конфіскацією майна або без такої, вагомість наявних доказів, а також дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, які не перешкоджають його триманню під вартою.

У судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання та наполягав на застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні нетяжких та тяжких злочинів, вагомість доказів про вчинення яких свідчить про існування достатніх підстав вважати, що підозрюваний може вчинити дії передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а отже більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Захисники та підозрюваний під час судового розгляду заперечували щодо задоволення клопотання сторони обвинувачення та просили застосувати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною останньому залишати житло у нічний період доби, в обґрунтування чого посилались на те, що підозрюваний не переховується від слідства та добровільно з`являється за викликами за кожною вимогою слідчого та прокурора, а отже неухильно виконує відповідні обов`язки та розпорядження органу досудового розслідування. Водночас підозрюваний офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання у місті Дніпрі, позитивну характеристику, міцні соціальні зв`язки, у нього наявна родина та на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей, що повинно бути враховане при розгляді цього клопотання.

Вислухавши думки сторін судового процесу, а також дослідивши зазначене клопотання і долучені до нього матеріали кримінального провадження, суд доходить наступних висновків з таких підстав.

Так, частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Оцінюючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому злочинів, слідчий суддя виходить з того, що факти, які підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок (рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1994 по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», від 14.03.1984 по справі «Феррарі-Браво проти Італії», від 30.08.1998 по справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства»). Тобто стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 302, ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст. 303 КК України. Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного, виходячи з наявних матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про те, що підозра органу досудового розслідування про вчинення ОСОБА_6 вищевказаних злочинів не є очевидно необґрунтованою чи явно недопустимою з огляду на сукупність зібраних на даному етапі розслідування матеріалів кримінального провадження, а саме доказів у вигляді: рапортів поліцейських про виявлення кримінальних правопорушень; протоколів допиту свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_23 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_13 , які повідомили про обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень; протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі вищевказаних свідків, які вказали на фотознімок ОСОБА_6 , як на особу, яку вони впізнали; протоколу огляду від 12 вересня 2023 року; протоколів обшуку від 26 грудня 2023 року (чотири протоколи); документів (матеріалів), в яких зафіксовані фактичні дані про протиправні діяння окремих осіб та груп осіб (зокрема копія договору оренди будинку АДРЕСА_2 ); протоколу огляду речей від 04 січня 2024 року; протоколів про проведення негласних слідчих (розшукових) дій з додатками до них, чим в сукупності підтверджується причетність ОСОБА_6 до інкримінованих злочинів. Отже вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Водночас про наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що підозрюваний ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить той факт, що злочинні дії, кваліфіковані за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 302, ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст. 303 КК України, у вчиненні яких підозрюється останній, належать до категорії нетяжких та тяжких злочинів, максимальна межа санкції одного із яких передбачає покарання у виді позбавленням волі строком до десяти років з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку із чим зазначена обставина вже сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 по справі «Ілійков проти Болгарії»), а отже для запобігання спробам здійснити такі дії слід обрати запобіжний захід.

Також слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки такі події вже мали місце з огляду на чисельні показання свідків, які перебували у матеріальній залежності від ОСОБА_6 , який вчинював дії по забезпеченню заняття проституцією таких осіб, у зв`язку з чим, без застосування відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, останній зможе незаконними засобами впливати на свідків.

Тобто криміногенні фактори, умови та спосіб вчинення цих злочинів дають підстави вважати, що підозрюваний задля уникнення кримінальної відповідальності може намагатись недобросовісно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, оскільки останній вчинив протиправні діяння попередньо, тобто заздалегідь, домовившись про спільне їх вчинення та розподіливши ролі між собою з іншим підозрюваним, водночас такі дії були вчинені ними з метою наживи та щодо неповнолітніх, що відповідно вказує на стійкий намір ОСОБА_6 на вчинення злочинів проти громадського порядку та моральності.

Роблячи висновок про наявність таких ризиків, суд звертає увагу, що ризики не є фактом, а лише ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено у судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність обґрунтовано існує, а тому без застосування заходів забезпечення кримінального провадження ОСОБА_6 зможе вжити спроби для перешкоджання досягнення дієвості та ефективності цього кримінального провадження.

При цьому доводи сторони обвинувачення щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості продовження ОСОБА_6 кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даного клопотання, оскільки прокурором не надано жодних фактичних даних і не наведено переконливих фактів наявності таких обставин, що відповідно є лише абстрактним припущенням з боку обвинувачення. Водночас, на противагу аргументам, викладеним у клопотанні щодо цього, свідчить репутація підозрюваного, який на даний момент офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, утримує неповнолітніх дітей та раніше не притягався до кримінальної відповідальності.

Отже наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності таких ризиків, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів, зібраних на даному етапі кримінального провадження, вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_6 , його майновий та сімейний стан, наявність у нього постійного місця роботи та проживання, міцність його соціальних зв`язків з огляду на наявність у нього неповнолітніх утриманців, репутацію підозрюваного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався та не має судимостей. Вказані обставини є актуальним, проте не вирішальним при застосуванні запобіжного заходу, оскільки цим не спростовується існування встановлених вище ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України з метою недотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Перевіряючи обґрунтованість неможливості запобігання заявленим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя виходить з наступного. Так, ч. 3 ст. 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя повинен відмовити у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим тримання під вартою.

Винятковість запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, полягає у тому, що воно застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тобто слідчому, прокурору необхідно під час звернення до слідчого судді обґрунтувати потребу у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу, при цьому правовою доктриною сформовано, що таку потребу слід вважати як виняткову тоді, коли на підставі наявних у конкретному кримінальному провадженні даних можна із певною вірогідністю стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, відповідно, не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

При цьому ч. 4 ст. 194 кримінального процесуального кодексу передбачено, що у випадку, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор, але не доведе недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи, що під час судового розгляду прокурором доведено обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 302, ч. 2 ст. 303, ч. 3 ст. 303 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема ризики переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків, однак не доведена недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, оскільки стороною обвинувачення не наведено переконливих аргументів, якими б обґрунтовувалась виняткова необхідність у застосуванні до підозрюваного найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а отже доводилось би, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час судового розгляду ризикам, то слід вважати не виправданим такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, погодженого прокурором, у зв`язку з чим обставини, передбачені пунктом 3 частини 1 статті 194 КПК України є недоведеними. Тобто на підставі наявних у цьому кримінальному провадженні даних та даних про особу підозрюваного, який: у судовому засіданні повідомив, що усвідомлює суспільно небезпечний характер інкримінованих йому діянь, раніше до кримінальної відповідальності не притягався та немає судимостей, має задовільну репутацію, постійне місце роботи, міцні соціальні зв`язки в місці його постійного проживання, у тому числі з огляду на наявність у нього родини й неповнолітніх утриманців, неможливо із виключною вірогідністю стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки підозрюваного, відповідно не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства. У зв`язку з цим, на переконання слідчого судді, є підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, що зазначений у клопотанні.

Зазначений висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у рішенні від 16.12.2010 по справі «Боротюк проти України» (п. 62), у якому зазначено, що існування презумпції на користь звільнення з-під варти полягає у тому, що у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, а отже національні органи в таких випадках завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Отже, самостійно оцінивши кожний запобіжний захід і ризики, яким він зможе запобігти, виходячи з матеріалів поданого клопотання, конкретних обставин кримінального провадження, ролі, яку виконував підозрюваний у кримінальних правопорушеннях і даних про його особу, слідчий суддя дійшов висновку, що з урахуванням того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, за вчинення яких кримінальним законом передбачені покарання у виді позбавлення волі, то для запобігання ризикам, які обґрунтовані та встановлені в судовому засіданні, достатнім є застосування до підозрюваного домашнього арешту, що полягає у забороні залишати йому житло цілодобово строком на два місяці, з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1-4 ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе виступити достатніми стримуючими факторами для існуючих ризиків та не перешкодить останньому забезпечити свою нормальну життєдіяльність. Водночас слідчий суддя вважає, що заборона підозрюваному залишати житло цілодобового, хоча і може незначно порушувати нормальний уклад його життя та спричиняти йому незручності, однак це буд повністю відповідати характеру суспільного інтересу, підставам та меті обрання цього запобіжного заходу, що у даній ситуації та з урахуванням його ролі у вчинених злочинах є домірним відповідним потребам досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 181-187, 193-194, 196, 205, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого Відділення поліції № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати стосовно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, до 15 березня 2024 року, заборонивши йому цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_6 , строком до 15 березня 2024 року, обов`язки, а саме:

- прибувати за кожною вимогою у визначені дату, час і місце до суду, слідчого або прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту (м. Дніпро), в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками, експертами, спеціалістами, потерпілими, іншим підозрюваним у цьому ж кримінальному провадженні, за виключенням випадків спільної участі останніх у проведенні слідчих чи процесуальних дій, а також окрім близьких родичів та членів його сім`ї;

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали про тримання підозрюваного ОСОБА_6 під домашнім арештом є 15 березня 2024 року.

Повний текст ухвали буде проголошено учасникам судового провадження о 16 годині 30 хвилин 15 січня 2024 року.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1