Справа № 216/4120/22
Провадження № 1-кп/216/371/23
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

23.11.2023 року м. Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження № 0000844 від 27.07.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

представник потерпілого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рога Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.01.2021 року обвинуваченому ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в останнє було продовжено ухвалою суду від 03.10.2023 року до 03.12.2023 року включно.

Прокурор подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, оскільки останній вчинив злочин із застосуванням насильства. Зазначає, що на теперішній час ризики передбачені ст. 177 КПК України не відпали та продовжують існувати, обвинувачений перебуваючи на свободі може впливати на свідків, на підставі цього вважає, що більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам зазначеним вище, тому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, на теперішній час не встановлено.

Представник потерпілого ОСОБА_6 вважає, що відсутні підстави тримати обвинуваченого під вартою, оскільки потерпілий примирився з обвинуваченим, моральну та матеріальну шкоду компенсовано. Потерпілий хвилювався, що обвинувачений буде впливати на свідків, проте вони вже подивилися всі відео, цей ризик відпав.

Захисник ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_3 та заявив клопотання про зміну обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Пояснюючи це тим, що ОСОБА_3 було вжито заходів по відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди у даному кримінальному провадженні, відсутність претензій з боку потерпілого, ризики не існують, необхідність допитати свідків відпала.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника та просив змінити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт за місцем його проживання, оскільки його відношення до скоєнного зміниилося, вину визнав.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши зміст обвинувального акта відносно ОСОБА_3 , вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , підлягає задоволенню, а клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачуються в спричинені умисному тяжкому ушкодженні, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, на цей час є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання останнього винуватим у вищевказаному кримінальному правопорушенні, обвинувачений, перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання, може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підставою для продовження запобіжного заходу в силу вимог ст. 199 КПК України, є обставини, які свідчать про те, що ризики які виправдовують тримання особи під вартою не зменшились та відсутня можливість завершення судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, підлягає задоволенню, беручи до уваги конкретні обставини справи та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи відомості про особу обвинуваченого, зокрема, відсутність офіційного працевлаштування, відсутність офіційно-підтверджених джерел доходу у обвинуваченого, є підтвердженим ризик, передбачений п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі, зокрема, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, вчинити інше кримінальне правопорушення, тому не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що не достатні для запобіганню ризиків та виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу суд враховує вимоги п.п.3,4,5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Суд не відхиляє доводів на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченими процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою буде відповідати характеру суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року).

Як зазначає Європейський суд з прав людини, питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивовувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами (рішення у справі "Яблонський проти Польщі" (Jabtoriski v. Poland), N 33492/96, п.80, від 21 грудня 2000 року). Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" звільнення з-під варти не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі" [Ilowiecki v. Poland), N 27504/95, п.61, від 4 жовтня 2001 року, та "Смирнова проти Росії" (Smirnova v. Russia), NN 46133/99 і 48183/99, п.63, ECHR 2003-IX).

Досліджуючи клопотання сторони захисту щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу на інший, більш м`який його вид, не пов`язаний з позбавленням волі, зокрема на нічний домашній арешт, суд, враховуючи вік та стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, вважає, що вказані відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що інші більш м`які види запобіжних заходів на цей час не здатні запобігти вказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений зазначає, що він має родинну, яка потребує допомоги, однак вказані вище обставини не є підставою для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, тому на сьогоднішній день клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу є передчасним.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, не визначався, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що спричинило умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Оскільки кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 знаходиться на розгляді в Центрально-Міському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, строк тримання під вартою спливає 03.12.2023 року, до спливу цього строку судове провадження не буде завершене з об`єктивних причин, оскільки в судовому засіданні ще не допитані обвинувачений, потерпілий, свідки та не досліджені матеріали кримінального провадження, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу на теперішній час не має, ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, тому суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 23.01.2024 року.

При цьому враховує суд практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому саме такий запобіжний захід є співмірним у вказаному кримінальному провадженні.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів у даних фактичних обставинах не буде ефективним і доцільним, оскільки застосування особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту або застави не зможе забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого, тому суддя не вбачає підстав для можливості застосування інших запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, як таких, що недостатні для запобігання наявних ризиків та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому суддя вважає, що таке обмеження права ОСОБА_3 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції, оскільки існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_3 , - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 2 місяці, тобто до 23.01.2024 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Копії ухвали для її виконання направити начальнику Криворізької установи виконання покарань №3 Управління Державної Пенітенціарної служби України в Дніпропетровській області, для відома.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1