У Х В А Л А

Іменем України

10 листопада 2023 року м. Київ

слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 про застосування підозрюваному:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. міста Києва, громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, непрацюючому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніш судимому вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0003217 від 07.11.2023, за ознаками ч.2 ст.345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Деснянського УП ГУНП у м.Києві ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 , 09.11.2023 подав до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0002780 від 16.09.2023, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Відповідно до обставин інкримінованого правопорушення: 07.11.2023 приблизно о 20:40 год. ОСОБА_4 перебуваючи за кермом автомобіля VOLKSWAGEN Passat реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , ігноруючи законну вимогу поліцейського про зупинку ТЗ, продовжив рух здійснивши наїзд на дільничного офіцера поліції ОСОБА_7 внаслідок чого останній опинився на капоті автомобіля та залишався у такому положенні близько 10-15 метрів протягом руху автомобіля вулицею Закревського, 89 у м.Києві, після чого впав на асфальтне покриття, а ОСОБА_4 керуючи вказаним автомобілем, з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Наступного дня, 08.11.2023 о 06:00год ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст.208 КПК України, та повідомлений про підозру в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене за ч.2 ст.345 КК України.

Враховуючи кваліфікацію дій ОСОБА_4 , наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: через усвідомлення імовірної мір покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; відсутність у ОСОБА_4 офіційного місця роботи, створює умови за яких останній може вчинити інше кримінальне правопорушення; також зазначається про можливість впливу на потерпілого та свідків, що обумовлює необхідність застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначенням розміру застави.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, наполягав на його задоволенні.

Підозрюваний в судовому засіданні підтвердив участь у інкримінованих подіях, однак категорично заперечив формулювання оголошеної підозри, через необізнаність в особливому статусі потерпілого, та помилкову оцінку ситуації на місці події.

Захисник через недоведеність ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, просив в задоволенні клопотання відмовити. Окремо, звернув увагу на молодий вік підозрюваного, міцність соціальних зв`язків та фактичну занятість з виконання роботи водія за цивільно-правовою угодою. Наголосив на необґрунтованості підозри через відсутність суб`єктивної сторони правопорушення, оскільки за умов ситуації що склалась, ОСОБА_4 міг добросовісно помилятись в особі потерпілого, вважаючи його нападником.

Розглянувши доводі сторін, дослідивши письмові матеріали за клопотанням, слід дійти наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується: показами потерпілого та свідків, як з числа працівників поліції, так й осіб які приймали участь у конфлікті на місце події; протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, оглядом місця події, та протоколами впізнання на фотознімками, проведених за участі потерпілого та свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (Ilgar Mammadov проти Азербайджану, § 88; Erdagoz проти Туреччини, § 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, § 32).

Оцінюючи докази, які обґрунтовують підозру ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, поза розумним сумнівом є достатні підстави вважати, що остання є обґрунтованою. Твердження останнього щодо необізнаності в особі потерпілого, як працівника поліції, повинні бути перевірені слідчим шляхом. Разом з тим, навіть за умов підтвердження правової позиції підозрюваного, дії останнього межують із вчиненням інших кримінальних правопорушень та грубо порушують вимоги ПДР України в частині безпеки дорожнього руху.

Таким чином на даний час сумніви в обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, та у суспільній небезпеці особи останнього, у слідчого судді відсутні.

При встановленні наявності ризику того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя не може орієнтуватися лише на суворість можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на низку інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko проти Росії, § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev проти Молдови, § 58). Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (Sulaoja проти Естонії, § 64).

Що стосується оцінки обставин, які дають підстави вважати, що має місце ризик того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, то тяжкість обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення інших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (ibid., § 40).

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, однак в разі доведення вини останнього, покарання буде призначено за правилами ст. 71 КК України з урахуванням невідбутого покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Враховуючи наведене, у слідчого судді не має сумнівів у тому, що ризики того, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (пп.5 ч.1 ст.177 КПК України) має високий ступень, з огляду на попереднє засудження ОСОБА_4 та вчинення інкримінованих події під час випробувального терміну, визначеного в порядку ст. 75 КК України.

Ризик впливу на потерпілого та свідків, передбачений пп.3 ч.1 ст.177 КПК України, є маловірогідним, з огляду на особливий статус потерпілого - працівника поліції, та невизначене коло свідків на яких може бути здійснений вплив. Так, серед останніх є також працівників поліції, та представники протилежної групи молодиків, які приймали участь у конфлікті. Наведене, фактично унеможливлює вплив підозрюваного на свідків з метою уникнення відповідальності, оскільки зміна показів свідків буде ініціювати вирішення питання про притягнення їх до відповідальності.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Тримання під вартою відповідно до статті 5 § 1 (с) має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, §§ 55-56).

Постанова про тримання під вартою повинна містити конкретні підстави і встановлювала точну тривалість такого заходу (Meloni проти Швейцарії, § 53).

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути альтернативні заходи забезпечення явки особи до суду (Idalov проти Росії § 140). Це положення проголошує не тільки право на «розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження», але також встановлює, що «звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання» (Khudoyorov проти Росії, § 183; Lelievre проти Бельгії, § 97; Shabani проти Швейцарії, § 62).

Отже, суд повинен розглянути можливість застосування менш інтрузивних заходів, ніж тримання під вартою (Ambruszkiewicz проти Польщі, § 32).

Враховуючи вищевикладене, суд з урахуванням сукупності встановлених обставин, а також характеру, конкретних обставин та високої суспільної небезпечності інкримінованого йому злочину, дійшов до переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим і не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що виправдовує застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Згідно п.1 ч.4 ст.183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначає розмір застави, оскільки інкримінований злочин за ч.2 ст.345 КК України вчинено із застосуванням насильства.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 177, 178, 182, 183,193-196, 206, 369-372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами кримінального провадження №0003217 від 07.11.2023, за ознаками ч.2 ст.345 КК України, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор», строком на 60 (шістдесят) днів, до 06.01.2024 включно, без визначення розміру застави.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, а подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1