ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2760/23 Справа № 205/1906/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000463 та №0002327, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2023 року ОСОБА_7 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць.

До набрання вироком законної сили залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 02 червня 2021 року.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди 8 654,90 грн. та в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 500 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у крадіжці; незакінченому замаху на крадіжку, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням до іншого приміщення; крадіжці, вчиненій повторно, а також у грабежі, вчиненому повторно, за наступних обставин.

ОСОБА_7 03 вересня 2017 року приблизно о 22:40 год., перебуваючи в кафе «Смак», розташованому за адресою: м. Дніпро вул.Набережна Заводська, 86а, побачив мобільний телефон марки «Meizu» M3s, який належить ОСОБА_10 та який знаходився на столі біля барної стійки, і в нього раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме, вказаного мобільного телефону, реалізовуючи який, діючи умисно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, ОСОБА_7 підійшов до стола та, взявши вказаний мобільний телефон в руки, поклав його до правої передньої кишені джинсових брюк, одягнених на ньому, тим самим, таємно викрав вказаний мобільний телефон. Після цього ОСОБА_7 з викраденим майном з місця вчинення ним кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду в розмірі 2 400 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у ОСОБА_7 15 вересня 2017 року приблизно о 08:00 год. (більш точний час не встановлено) виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення магазину «Обувь № 1», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи який, знаходячись за вказаною адресою, ОСОБА_7 шляхом застосування фізичної сили, а саме, поштовхом своїх рук пластикової вхідної двері до магазину з прикладанням сили, пошкодив замок, який був вбудований у двері, та вилучив з нього циліндр, після чого проник до вищевказаного магазину, де, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними, взяв з торгівельної полиці спортивну сумку, вартість якої складала 245 грн., в яку він поклав три пари кросівок, які він також взяв з торгівельних полиць магазину, а саме: пару кросівок «Adidas», вартість яких складала 495 грн., пару кросівок «Nike», вартість яких складала 585 грн., пару кросівок «Моlі», вартість яких складала 225 грн., всього на загальну суму 1 550 грн. Вказані речі належать власниці вказаного магазину ОСОБА_11 . Так, ОСОБА_7 намагався таємно, повторно викрасти з вказаного магазину речі, але не вчинив всіх дій для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як його дії були припинені охоронцем ТОВ «СОБР» ОСОБА_12 , який в той час приїхав до вказаного магазину на виклик, оскільки спрацювала охоронна система, та побачив, що ОСОБА_7 виходить з підсобного приміщення вказаного магазину.

Продовжуючи свою злочинну діяльність 22 лютого 2018 року приблизно о 17:00 год. ОСОБА_7 , який знаходився у приміщенні фітнес залу клубу «Сафарі», за адресою: м.Дніпро, вул. Ю.Кондратюка 20, побачив за стійкою на столі мобільний телефон марки «Хреrіа X Performance», який належить ОСОБА_9 . Після чого у ОСОБА_7 виник умисел на повторне таємне викрадення чужого майна, а саме, вказаного телефону, реалізовуючи який, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними, ОСОБА_7 підійшов до столу, на якому лежав телефон, взяв його в руки, тим самим, таємно викрав вказаний мобільний телефон та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 8654,90 грн.

Продовживши свою злочинну діяльність ОСОБА_7 , будучи раніше судимим, за вчинення корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена в передбаченому законом порядку, належних для себе висновків не зробив, на шлях виправлення не став та у червні 2021 року повторно вчинив кримінальне правопорушення проти власності за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 02 червня 2021 року приблизно о 18.30 год. (більш точний час не встановлено) перебував на зупинці громадського транспорту, що розташована біля буд. 10 по пров.Парусному м.Дніпра. Надалі, ОСОБА_7 зайшов до маршрутного таксі під № 95 - автобусу марки «Mercedes-Benz», державний номер реєстрації НОМЕР_1 , що прямував по маршруту з ж/м Парус (початкова точка) до вул.П.Калнишевського (кінцева точка), що у м.Дніпрі. Надалі, приблизно о 18.40 год. ОСОБА_7 підійшов до водія вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_13 для того, щоб розраховуватись за проїзд, та побачив в салоні на передній приборній частині даного транспортного засобу шкіряну сумку коричневого кольору, яка належить ОСОБА_13 . ОСОБА_7 , передбачаючи, що у даній сумці можуть бути грошові кошти, визначив вищезазначену сумку об`єктом свого кримінально-протиправного посягання та у нього раптово виник кримінально-протиправний умисел на повторне, відкрите викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_13 , реалізуючи який, перебуваючи у вказаному маршрутному таксі, скориставшись тим, що водій ОСОБА_13 зупинився на зупинці громадського транспорту «ж/м Червоний Камінь», яка розташована поблизу адреси: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, 97/В, діючи відкрито, умисно, із корисливих мотивів, вчиняючи кримінальне правопорушення повторно, ОСОБА_7 схопив шкіряну сумку коричневого кольору, яка належить ОСОБА_13 , в якій знаходились грошові кошти купюрами номіналом 1000, 500, 2, 1 гривні на загальну суму 8 748 грн., 1 долар США та інше майно, яке не мало для потерпілого майнової цінності. Далі, ОСОБА_14 , утримуючи при собі вищезазначене майно, ігноруючи вимоги потерпілого повернути його, вибіг з вищезазначеного транспортного засобу та з місця вчинення кримінального правопорушення втік, в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_13 матеріальну шкоду у розмірі 8 748 грн., оскільки інші викрадені предмети не мали майнової цінності для потерпілого ОСОБА_13 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок є незаконним, необгрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки при його постановлені не були дотримані вимоги ст.370 КПК України.

В зміненій (доповненій) апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_7 покарання, звільнити останнього на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з покладення обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Обгрунтовуючи вказані вимоги посилається на те, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував ступень тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та особу засуджених. Вказує, що дані про особу ОСОБА_7 , повне визнання ним вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, вказують на можливість призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника із змінами (доповненнями) тапросили її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника з змінами (доповненнями), просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду провадження, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило, у зв`язку з чим розгляд апеляційної скарги проведено за відсутності вказаних осіб.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ятрідіс проти Греції» та «Щокін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчинених правопорушень, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставинами, що помякшують покарання, визнання вини та відшкодування збитку потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , а також визнав обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, рецидив злочинів.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєних кримінальних правопорушень та конкретних обставин їх вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, офіційно не працевлаштований, не одружений, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебував з 09 липня 2011 року під диспансерно-дінамічним наглядом у лікаря нарколога з метою профілактики з приводу розладів психіки та поведінки внаслідок вживання канабіоїдів, знятий з обліку з 10 серпня 2015 року по закінченню строку нагляду, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 185 КК України, та у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України з подальшим призначенням остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України.

При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінальних правопорушень, а також наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про те, що ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень та наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання своєї винуватості та відшкодування шкоди потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що обвинувачений щиро кається не заслуговують на увагу.

Так, щире каяття передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні ОСОБА_7 до вчинених ним кримінальних правопорушень відсутнє, оскільки обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, що не узгоджується з вищевказаними мотивами стосовно визначення щирого каяття, а тому суд апеляційної інстанції розцінює його каяття бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне.

Всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі судом першої інстанції встановлено обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, рецидив злочинів.

Захисником як в апеляційній скарзі з доповненнями, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом покарання ОСОБА_7 за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі захисника доводи про те, що призначене ОСОБА_7 покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого і за своїм видом є явно несправедливим внаслідок суворості, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі захисник.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника з доповненнями задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_15 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 30 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4