УХВАЛА

про арешт тимчасово вилученого майна

Справа № 621/3986/23

Провадження № 1-кс/621/587/23

20 жовтня 2023 року м. Зміїв Харківської області

Слідчий суддя Зміївського районного суду Харківської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ст.слідчого ВП №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 ,

про арешт тимчасово вилученого майна,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, яке є предметом вчинення кримінального правопорушення за матеріалами досудового розслідування кримінального провадження №0000356 від 11.08.2023, внесеного до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України.

В обґрунтування клопотання зазначив, що 11.08.2023 до відділу поліції надійшло повідомлення про вчинення посадовими особами Публічного акціонерного товариства «Центренерго» зловживання своїм службовим становищем, які використовуючи надані їм повноваження безпідставно надали у особисте приватне користування службовий автомобіль марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 364 Кримінального кодексу України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 30.08.2022 року член Наглядової ради ПАТ «Центренерго» ОСОБА_5 звернувся з заявою до ПАТ «Центренерго» про забезпечення його службовим автотранспортом з наданням дозволу на його керування. Наказом № 700 директора Зміївської теплової електричної станції ПАТ «Центренерго» від 07.09.2022 року за ОСОБА_5 був закріплений службовий автомобіль «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 . 17.09.2022 року між ПАТ «Центренерго» в особі виконуючого обов`язки директора відокремленого підрозділу Зміївська ТЕС ПАТ Центренерго ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладений Договір про повну матеріальну відповідальність та Акт приймання-передачі вказаного транспортного засобу. 07.08.2023 року рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Центренерго» припинено повноваження Голови та членів Наглядової ради ПАТ «Центренерго» у повному складі, в зв`язку з чим договірні відносини власника транспортного засобу з ОСОБА_5 втратили свою силу. Не зважаючи на неодноразові вимоги уповноважених осіб ПАТ «Центренерго» до ОСОБА_5 про повернення службового автотранспорту, останній не повертає вказаний автомобіль, продовжує ним безпідставно користуватися, чим спричиняє ПАТ «Центренерго» матеріальну шкоду.

Враховуючи, що автомобіль «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 є предметом вчиненого кримінального правопорушення, зберігає на собі сліди кримінального правопорушення і є речовим доказом по справі, посилаючись на положення ст.ст. 40, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий просить накласти арешт на вище зазначене майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, а також відновлення порушених прав власника цього майна юридичної особи в кримінальному провадженні.

В судове засідання прокурор, слідчий та власник майна не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином.

Слідчий ОСОБА_3 та прокурор у клопотанні просили проводити розгляд клопотання без їх участі.

Власник майна ПАТ «Центренерго» про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, заперечень проти арешту майна чи заяв про відкладення розгляду до суду не подавав.

Відповідно до ч.1 статті 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого (а у визначених законом випадках дізнавача) та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи стислі строки, встановлені законом для розгляду клопотання, вжиття судом необхідних заходів для забезпечення явки в судове засідання учасників кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про можливість розгляду клопотання без участі сторін та без фіксації даної процесуальної дії за допомогою технічних засобів відповідно до положень частини 1, 4 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України.

Вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя зазначає наступне:

Відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, до повноважень слідчого судді судді суду першої інстанції належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно ч. ч. 3-5 статті 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься, зокрема й арешт майна, не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

В обґрунтування доводів клопотання слідчим надано:

-Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №0000356 від 11.08.2023, за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.364 Кримінального кодексу України,

-копію рапорту щодо отримання повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення,

-копію матеріалів Національного антикорупційного бюро України про перевірку відомостей про вчинене кримінальне правопорушення за ч.1 статті 364 КК України

- копію заяви ПАТ «Центренерго» про вчинене кримінальне правопорушення

-копію постанови про визнання майна речовим доказом

- копією доручення слідчим органам на розшук майна, що є об`єктом кримінально протиправних дій

Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів

За змістом частини 3 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 2 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до частини 11 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 1 статті 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У клопотанні слідчий вказав, що метою накладення арешту на майно, є збереження речового доказу, а саме запобігання його приховуванню, знищенню, перетворенню, відчуженню. Підставою для арешту майна є наявність достатніх підстав вважати, що вилучене майно є предметом кримінального правопорушення, яке може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, може зберігати на собі сліди кримінального правопорушення, а також є об`єктом кримінального посягання, через який його власнику спричинено шкоду.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є обґрунтованим та підлягає задоволенню, в зв`язку з чим належить накласти арешт на майно шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Відповідно до статті 175 Кримінального процесуального кодексу України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим (дізнавачем), прокурором, на яких також покладається обов`язок визначення місця зберігання тимчасово вилученого майна.

Оскільки в матеріалах клопотання міститься достатньо відомостей про факт вчинення кримінального правопорушення та наявність підстав вважати тимчасово вилучене майно доказами в кримінальному провадженні, обмеження права власності на це майно, на думку суду, є розумним і співмірним завданням кримінального провадження.

Відповідно до Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним Наказом МВС України, Генеральної Прокуратури України, ДПА України,СБУ, Верховного Суду України, ДСА України від 27.08.2010 року, обов`язок по визначенню місця зберігання арештованого майна покладається на слідчого (дізнавача), в провадженні якого перебуває кримінальне провадження.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що відповідно до статті 174 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Керуючись статтями 2, 7, 16, 98, 107, 131, 170-175, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого відділу поліції №2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Зміївського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , власником якого є Публічне акціонерне товариство «Центренерго», юридична адреса: 08711, Київська область, Обухівський район, смт.Козин, вул..Рудиківська, буд.49, що перебуває у фактичному користуванні громадянина ОСОБА_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

який полягає у забороні відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим відділу поліції, на якого покладається обов`язок визначення місця зберігання майна, щодо якого застосовано арешт.

За наслідком встановлення місцезнаходження автомобіля визначити місцем його зберігання територію відділу поліції № 2 Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, юридична адреса: Харківська область, Чугуївський район, місто Зміїв, вул..Донецька, буд.26, або інше місце зберігання, визначене слідчим за потребою.

Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони мають право звернутись до суду з клопотанням про скасування арешту майна в порядку, встановленому ст.174 КПК України.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому (дізнавачеві), прокурору та особі, щодо майна якої вирішувалося питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а особами, які не були присутні під час її проголошення з дня отримання копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Текст ухвали складено 20.10.2023

Слідчий суддя ОСОБА_1