ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3700/23 Номер провадження 11-кп/814/2561/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 10 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 березня 2023 року за №0000321, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з раніше визначеним розміром застави в сумі 214 720 гривень строком на 60 днів, а саме до 08 грудня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю рф, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 .

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, особу обвинуваченого, його процесуальну поведінку та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 10 жовтня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати йому запобіжний захід у вигляді особистої поруки, а саме передати його на поруки його матері ОСОБА_9 й тітці ОСОБА_10 . Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити його (обвинуваченого) належну процесуальну поведінку, який працює токарем, за місцем роботи характеризується позитивно, відшкодував у повному обсязі завдану кримінальним правопорушенням шкоду, має: незадовільний стан здоров`я, потребуючи медичної допомоги, на утриманні двох малолітніх дітей і матір, яка є інвалідом ІІ групи.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - таємного викрадення чужого майна повторно в умовах воєнного стану.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином і за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (за вчинення корисливих злочинів проти власності), не працює, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в іншому кримінальному провадженні, в якому не з`являвся за викликами суду.

Під час досудового розслідування ОСОБА_8 оголошувався в розшук і слідчим суддею надавався дозвіл на його затримання.

Усупереч доводам апеляційної скарги, перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних щодо працевлаштування ОСОБА_8 та наявності в нього законних джерел доходу. Не надано відповідних даних про це й стороною захисту в суді апеляційної інстанції. Тому з огляду на відсутність у обвинуваченого працевлаштування та законного джерела доходу, аргументи апелянта з приводу наявності в нього на утриманні осіб також позбавлені підстав.

Посилання ОСОБА_8 на відшкодування ним майнової шкоди є непереконливими, оскільки мобільний телефон, викрадення якого інкримінується обвинуваченому, був вилучений поліцією в ході огляду місця події.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_8 має сім`ю, однак дані відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків), які би підтверджували неможливість перебування ОСОБА_8 під вартою не виявлено. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованого ОСОБА_8 умисного тяжкого злочину проти власності в умовах воєнного стану, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та його процесуальну поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й особистої поруки, про що йдеться в апеляційній скарзі.

При цьому, є відсутніми дані, які би свідчили про те, що ОСОБА_9 й ОСОБА_10 реально спроможні ефективно забезпечити належну поведінку ОСОБА_8 та виконання покладених на останнього обов`язків.

Водночас, продовживши ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, місцевий суд відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України визначив обвинуваченому, як альтернативний запобіжний захід, заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів у межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України. Із урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_8 тяжкого корисливого злочину з використанням найбільш несприятливого для суспільства часу, тяжких обставин та умов, у яких опинилося суспільство, даних про особу обвинуваченого і його процесуальну поведінку, у співставленні з рядом таких, що не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, наведений вище розмір застави здатен забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків та є справедливою альтернативою запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Істотних порушень вимог КПК України, які би перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 10 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4