Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1438/21 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000536 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черняхів Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який має на утриманні одну малолітню дитину, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 02.07.2020 року вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області за ч.2 ст. 125 КК України до покарання у вигляді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, -

обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 125 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить провести часткове судове слідство, вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України. Цивільні позови прокурора та потерпілої ОСОБА_11 залишити без розгляду. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що приймаючи рішення суд першої інстанції належним чином не проаналізував всі зібрані та досліджені в судовому засіданні докази та надав невірну оцінку поясненням обвинуваченого ОСОБА_7 , показам потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , висновкам експерта №503 від 05.04.2021 року та №938 від 24.06.2021 року, а також іншим письмовим доказам по справі. Надає свою оцінку вказаним доказам та вважає, що вони не свідчать про вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Вказує, що потерпіла ОСОБА_19 звернулася із заявою про вчинення щодо нею кримінального правопорушення не одразу, а лише 25.05.2021 року.

Посилається на те, що судом безпідставно були відхилена клопотання сторони захисту щодо повторного допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , експерта ОСОБА_20 , про проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого та призначення експертизи із застосуванням поліграфа.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить повторно допитати потерпілих, свідків у справі, повторно дослідити висновки експерта №503 від 05.04.2021 року, №938 від 24.06.2021 року та вирок суду скасувати. Вважає вирок суду незаконним та необгрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених в судовому рішенні фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував його пояснення та клопотання, а також безпідставно не звернув уваги на той факт, що свідки надавали свої пояснення повторюючи за прокурором.

В апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 не оскаржуючи фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеності його вини та призначеного судом покарання, просить змінити вирок суду в частині розміру стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, моральну шкоду в сумі 300 000 грн.. Вважає вирок суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 несправедливим. Зазначає, що судом при визначенні розміру моральної шкоди не було враховано наслідків отриманих потерпілою тяжких тілесних ушкоджень в життєво важливий орган, те, що вона зазнала фізичного болю, тривалий час лікувалася, отримала другу групу інвалідності та стала обмежено працездатною, та в подальшому потребує також оперативного втручання. Звертає увагу на поведінку обвинуваченого, який свою вину не визнав, в судовому засіданні суду першої інстанції образливо виражався у бік потерпілої та всіляко намагався затягнути судовий розгляд кримінального провадження.

Прокурор Хорошівського відділу Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_21 подала заперечення на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , в якому просила залишити її без задоволення та вказала про безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Короткий зміст вироку суду першої інстанції

Вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років;

- за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч.5 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до остаточного покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.07.2020 року у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, перевівши його згідно ч. 1 ст. 72 КК України в 1 (один) рік позбавлення волі з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, та відповідно визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 встановлено рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднє ув`язнення, з дня фактичного затримання 04.04.2021 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку що один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілої ОСОБА_10 в сумі 18 524 (вісімнадцять тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн 64 коп.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди 9 154 (дев`ять тисяч сто п`ятдесят чотири) грн. 04 коп. та у відшкодування моральної шкоди 60 000 (шістдесят тисяч) грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено попередній - тримання під вартою, продовживши його дію до набрання вироком суду законної сили, але не довше ніж 60 днів із дня ухвалення вироку, тобто до 06.05.2023 року включно.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 04.04.2021 року близько 03 години 00 хвилин ОСОБА_7 перебував в приміщенні будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , де разом вживали спиртні напої, в ході чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_19 на фоні раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт.

В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_19 , виник протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень останній.

Реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечність та кримінальну караність своїх дій, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_19 та спричинив їй один удар кулаком правої руки в область голови, після чого вкусив за тильну поверхню кисті руки та в подальшому почав наносити удари ногами по колінах та стегнах.

В результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_19 отримала тілесні ушкодження у вигляді садна на лобі справа, в ділянці правого ліктьового суглобу, поверхневих ран та синця на тилі правої кисті, а також синців по ходу гребня лівої здухвинної кістки, на передніх поверхнях в ділянці обох колінних суглобів, на правому стегні, які відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 04.04.2021 року близько 04 години 10 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, будучи агресивно налаштованим вийшов з приміщенні будинку, що за адресою: АДРЕСА_3 , де біля входу побачив ОСОБА_10 , яка почала заспокоювати останнього.

В цей час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_7 на грунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на протиправне спричинення тілесних ушкоджень останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на протиправне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 взяв сокиру, та утримуючи її руків`я обома руками підійшов до ОСОБА_10 , яка стяла біля входу у вищевказаний будинок, та наніс їй один удар сокирою в ділянку волосистої частини голови.

В результаті протиправних злочинних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток склепіння черепа ліворуч з переходом на основу черепа ліворуч, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_22 (мати потерпілої ОСОБА_10 ) та ОСОБА_19 , будучи належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Клопотань про відкладення розгляду не заявляли.

Потерпіла ОСОБА_19 залишила місце проживання та згідно наданої інформації ГЦОСІ ДПС Укураїни від 16.10.2023 року виїхала із сім`єю за межі України у зв`язку із воєнним положенням, яке введено на території Україні, та до теперешнього часу не поверталася (а.п.46 т.8).

Потерпіла ОСОБА_10 перебувала під час апеляційного розгляду в судових засіданнях, але під час розгляду апеляційних скарг по суті у зв`язку із погіршенням стану здоров`я в судове засідання не з`явилася, перебувала на лікуванні. Проте, її інтереси представляв адвокат ОСОБА_9 , який просив її не турбувати за її проханням. Потерпіла ОСОБА_10 з`явилася в судове засідання 05.11.2023 під час проголошення останнього слова обвинуваченим.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 в підтримання їхніх апеляційних скарг та в заперечення апеляційної скарги представника потерпілої, доводи представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 та прокурора в підтримання апеляційної скарги представника потерпілої та в заперечення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Клопотання сторін та вирішення їх апеляційним судом.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту було заявлено клопотання про часткове судове слідство.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили повторно допитати потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , а також дослідити висновки судово-медичних експертиз №503 від 05.04.2021 року та №938 від 24.06.2021 року.

Колегія суддів з`ясувавши думку сторін, дійшла висновку про часткове задоволення зазначених клопотань.

В частині дослідження висновків судово-медичних експертиз №503 від 05.04.2021 року та №938 від 24.06.2021 року задовольнити, оскільки вони були неповно досліджені судом першої інстанції з чим погодилася і сторона обвинувачення, а в частині повторного допиту потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 , свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 - відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

За змістом цієї норми учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.

Однак, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення зазначених клопотань сторони захисту, оскільки обвинувачений та його захисник не навели переконливих аргументів щодо необхідності повторного допиту вказаних осіб. Крім того, потерпілі не мають можливості прибути до апеляційного суду з вищенаведених поважних причин. В подальшому сторона захисту не наполягала на вказаному клопотанні.

Отже, за відсутності мотивованого клопотання про повторне дослідження доказів у вказаній частині, яке обов`язково має відповідати положенню ч.3 ст.404 КПК України, апеляційний суд не повинен досліджувати ці докази, оскільки протилежне, без дотримання принципів, закріплених у приписах зазначеної норми процесуального закону, може перетворити апеляційний перегляд судового рішення в повторний розгляд кримінального провадження по суті, що фактично нівелює принцип інстанційності судочинства.

На підставі викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для повторного допиту вказаних осіб та відмовляє у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 враховуючи, що показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 та свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 ОСОБА_25 та ОСОБА_26 є чіткими, послідовними і логічними, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. Показання дані потерпілими та свідками безпосередньо у судовому засіданні суду першої інстанції в присутності обвинуваченого та його захисника, які мали можливість поставити вказаним особам запитання. Показанням зазначених осіб судом надано оцінку у вироку.

Також, у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про завідомо неправдиві показання свідків чи потерпілих під час досудового розслідування чи в суді.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в постанові третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11 січня 2023 року (справа № 286/628/20 провадження № 51-2421км22).

Тому колегія суддів вважає можливим обмежитися дослідженням висновків судово-медичних експертиз №503 від 05.04.2021 року та №938 від 24.06.2021 року.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дослідивши в судовому засіданні зібрані докази, які були оцінені судом у сукупності, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 121, ч.1 ст.125 КК України судом кваліфіковано вірно.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, та пояснив, що 03.04.2021 року близько 20 години вечора він, взявши з собою горілки, приїхав на святкування дня народження ОСОБА_25 , що проживає в АДРЕСА_3 . На святкуванні були присутні його дружина ОСОБА_26 , ОСОБА_24 , ОСОБА_19 та ОСОБА_10 . Вони всі разом сиділи за столом, спілкувалися та вживали спиртні напої. Близько 2 години ночі 04.04.2021 р. він разом із ОСОБА_24 гужовою повозкою поїхали по горілку, де повертаючись назад зустріли ОСОБА_23 та ОСОБА_14 , яких запросили до будинку ОСОБА_25 . Повернувшись до будинку ОСОБА_25 , вони продовжили святкувати. Близько 3 години ночі 04.04.2021 року до них прийшла сусідка ОСОБА_16 із шваброю в руках, зробила зауваження. ОСОБА_10 запросила її за стіл, вона посиділа з ними 20 хвилин і стала збиратися додому. Він почав забирати швабру у ОСОБА_16 , але вона її не віддавала. До нього підійшла ОСОБА_19 та стала відбирати швабру, внаслідок чого руків`я швабри зламалось. Після цього ОСОБА_27 із ОСОБА_23 та ОСОБА_16 пішли з будинку, а між ним та ОСОБА_19 виникла суперечка. Він схопив ОСОБА_19 за волосся і вона впала на підлогу. ОСОБА_24 тримав його, а ОСОБА_19 взяла сковорідку та завдала ОСОБА_7 удару по голові, внаслідок чого він впав та втратив свідомість. Коли він прийшов до тями, ОСОБА_26 повідомила його, що ОСОБА_19 через вікно вибігла на вулицю, тому він вибіг за нею. Потім, ОСОБА_26 сказала, що «це не Яна, це ОСОБА_28 », та що їде поліція. Коли приїхала поліція, йому стало відомо, що у ОСОБА_10 травмована голова сокирою. Зауважив, що він не бив ОСОБА_10 , оскільки на той час її не було в будинку та не висловлював погроз на її адресу. Він лише намагався догнати ОСОБА_19 , яка вдарила його по голові. Також вказав, що його сокира з дерев`яною ручкою та пилка лежали у веранді біля порогу, він туди їх поклав, щоб не вкрали з підводи. Цивільні позови прокурора та потерпілої не визнав.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 надав аналогічні пояснення та категорично заперечив свою вину.

Проте, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.1 ст.125 КК України, підтверджується сукупністю доказів оцінених судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності.

Зокрема, висновки суду ґрунтуються на:

- показах потерпілої ОСОБА_19 , яка під час судового розгляду в суді першої інстанції пояснила, що обвинувачений - її кум і неприязних стосунків між ними не має. 03.04.2021 року ОСОБА_10 запросила її та інших осіб на день народження ОСОБА_25 . У будинку були вона, ОСОБА_24 , ОСОБА_10 і ОСОБА_26 .. ОСОБА_7 приїхав до них пізніше з ОСОБА_23 та ОСОБА_27 . Близько 03 години ночі 04.04.2021 року до будинку прийшла сусідка ОСОБА_16 зі шваброю в руках та зробила зауваження щодо гучної поведінки, сказала, що викличе поліцію, на що ОСОБА_7 розізлився та забрав у неї швабру. Сусідка хотіла забрати швабру, але в неї не вийшло. Щоб уникнути конфлікту вона згодом пішла з будинку. ОСОБА_7 хотів наздогнати сусідку ОСОБА_16 , але ОСОБА_19 намагалась заспокоїти ОСОБА_7 та його стримувала, однак він її вкусив за руку, тому вона його відпустила, а ОСОБА_7 схопив її за волосся та бив в голову кулаком та ще наносив удари по тілу, руках, від яких вона впала, а ОСОБА_7 продовжив наносити удари ногами по тілу. В цей час ОСОБА_24 , ОСОБА_10 та ОСОБА_26 намагались відтягнути ОСОБА_7 від неї. Потім ОСОБА_7 вибіг на вулицю і забіг в будинок з сокирою в руках при цьому почав погрожувати ОСОБА_19 , що вб`є її. ОСОБА_7 стримував ОСОБА_24 , щоб він не дістався до ОСОБА_19 .. ОСОБА_27 із ОСОБА_23 були на вулиці. ОСОБА_7 знову вибіг на вулицю, ОСОБА_10 пішла за ним, щоб заспокоїти його. Однак, через деякий час до будинку зайшла ОСОБА_10 з рубленою раною на голови. Після чого до будинку забіг ОСОБА_24 і сказав, що ОСОБА_7 вдарив сокирою ОСОБА_10 по голові. Вона викликала швидку допомогу та працівників поліції. Під час конфлікту ОСОБА_7 погрожував лише їй;

- показах потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 03.04.2021 року в її чоловіка ОСОБА_25 був день народження і вона покликала на свято ОСОБА_19 , ОСОБА_24 та ОСОБА_26 . Близько 17 години вечора вони почали святкувати день народження, вживали горілку. Пізніше до них приєднався ОСОБА_7 , який трохи посидів та пішов до магазину, а повернувся з ОСОБА_23 та ОСОБА_27 після 21 години вечора. Всі разом вони продовжили святкувати. Близько 02 години ночі прийшла сусідка ОСОБА_16 із шваброю та зробила їм зауваження. ОСОБА_7 забрав у неї швабру та не віддавав. Потім ОСОБА_23 з ОСОБА_27 пішли провести сусідку до дому, а ОСОБА_19 намагалася забрати швабру у ОСОБА_7 , але він її вкусив за руку, ображав її та погрожував. Під час конфлікту, який виник між ОСОБА_7 та ОСОБА_19 , вони шарпали один одного, штовхалися, та боролися на підлозі. ОСОБА_24 забрав і відкинув швабру. Надалі вона пам`ятає, що вийшла на вулицю, щоб зателефонувати чоловіку та повертаючись до будинку, біля веранди відчула удар по голові, на якій була одягнена кепка-бейсболка. Хто саме її вдарив вона не пам`ятає, однак зі слів ОСОБА_23 взнала, що саме ОСОБА_7 наніс їй сокирою удар по голові, після чого вона впала і втратила свідомість;

- показах потерпілої ОСОБА_22 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що 03.04.2021 року був день народження у її зятя ОСОБА_25 . Її дочка ОСОБА_10 за місцем проживання ОСОБА_25 запросила гостей, однак це відбулося без його присутності. Вона не була очевидцем події, але близько 04 год. 30 хв. 04.04.2021 року їй зателефонували та повідомили, що її дочку - ОСОБА_10 забрала швидка з травмою голови. Дочку в Житомирській обласній лікарні прооперували і вона постійно проходить лікування;

- показах свідка ОСОБА_24 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 03.04.2021 року ввечері він перебував на святкуванні дня народження ОСОБА_25 , де були присутні ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_26 та пізніше під`їхав ОСОБА_7 з ОСОБА_23 та ОСОБА_27 . Вони всі разом вживали спиртні напої. Пізно вночі до будинку прийшла сусідка ОСОБА_16 зі шваброю в руках, яка зробила їм зауваження. ОСОБА_7 забрав у неї швабру і не повертав. ОСОБА_19 намагалася забрати у ОСОБА_7 швабру, та вони боролись між собою, під час боротьби ОСОБА_7 вкусив ОСОБА_19 за руку та вирвав жменю її волосся, тому ОСОБА_24 також намагався відібрати швабру у ОСОБА_7 , внаслідок чого швабра зламалась. Після цього сусідка - ОСОБА_16 з ОСОБА_23 вийшли з будинку. Через декілька хвилин ОСОБА_7 також вийшов на вулицю, а коли зайшов із сокирою в руках, то погрожував зарубати ОСОБА_19 . Оскільки ОСОБА_19 була в іншій кімнаті, то ОСОБА_24 забрав у ОСОБА_7 сокиру із залізним руків`ям та сховав у кладовку. Тоді ОСОБА_7 вийшов на вулицю, після чого зайшов до хати із вилами та знову шукав ОСОБА_19 , але вила у нього ОСОБА_24 теж забрав та відніс до сараю. Коли через деякий час ОСОБА_24 повертався до будинку, побачив ОСОБА_10 біля порогу будинку, з рани на голові у неї текла кров, поряд з нею нікого не було. Після цього вони зайшли в будинок і ОСОБА_19 викликала поліцію. Він та ОСОБА_10 знаходились біля будинку чекали поліцію, а ОСОБА_7 до приїзду поліції перебував у будинку;

- показах свідка ОСОБА_23 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що в квітні 2021 року він разом з обвинуваченим ОСОБА_7 , потерпілими ОСОБА_10 та ОСОБА_19 , та ОСОБА_26 , ОСОБА_24 і ОСОБА_27 перебували на святкуванні дня народження в будинку у ОСОБА_25 , всі вживали спиртні напої. Пізніше до будинку прийшла сусідка ОСОБА_16 , яка зробила зауваження та повідомила, що викличе поліцію. Її запросили до столу, ОСОБА_7 забрав у неї швабру та поводився агресивно. ОСОБА_19 намагалася забрати швабру у ОСОБА_7 і між ними зав`язався конфлікт та бійка, під час якої ОСОБА_24 тримав ОСОБА_7 , а ОСОБА_19 забирала швабру та вдарила ОСОБА_7 ногою, звалили його на підлогу. ОСОБА_23 бачив як ОСОБА_10 виходила на вулицю, а ОСОБА_7 взявши до рук вила, висловлював їй погрози, але його заспокоювали ОСОБА_19 та ОСОБА_10 , а він з ОСОБА_24 забрали вила і винесли в сарай. Потім ОСОБА_23 вийшов на вулицю, був там 10 хвилин, та коли через деякий час розмовляв біля будинку із ОСОБА_27 , то почув позаду галас, озирнувся і побачив як ОСОБА_10 впала на землю біля веранди, поряд з нею стояв ОСОБА_7 із сокирою в руках, більше ударів він ОСОБА_10 не наносив, хоча йому нічого не заважало. Інших осіб біля них не було. Він підбіг до ОСОБА_7 та спробував вирвати у нього з рук сокиру, однак ОСОБА_7 відмахнувся, вдаривши його обухом сокири в область щоки, погрожував що всіх вб`є, тому ОСОБА_23 втік та заховався за сараєм і дзвонив в поліцію. Приблизно через 40 хвилин приїхали працівники поліції;

- показах свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що в квітні 2021 року ввечері на вулиці в с. Андріївка зустрів ОСОБА_7 . Вони разом поїхали на гужовій повозці до будинку, де розпивали спиртні напої. Вночі до будинку прийшла сусідка ОСОБА_16 зі шваброю в руках та попросила зробити музику тихіше, бо викличе поліцію. ОСОБА_7 забрав у неї швабру та не віддавав, тому між ними виник словесний конфлікт. ОСОБА_7 став поводитися агресивно та сварився з усіма присутніми, його намагалися заспокоїти. Після цього ОСОБА_7 вибіг у веранду та повернувся з бензопилою в руках, але ОСОБА_27 відібрав її у ОСОБА_7 та заховав у сараї. Перебуваючи на вулиці, він бачив, як ОСОБА_23 проводив сусідку ОСОБА_16 до її будинку, а коли після цього повернувся на подвір`я, то вони разом стояли на вулиці біля веранди та курили. Тоді ж він побачив, як з будинку вийшов ОСОБА_7 із сокирою в руках, за ним вийшла ОСОБА_10 та намагалась його заспокоїти, сказала «Сєрий, заспокойся». Однак ОСОБА_7 сокирою, яку тримав двома руками, наніс ОСОБА_10 удар по голові лезом сокири, від якого вона впала на землю. ОСОБА_27 злякався та втік з ОСОБА_23 за хату на дорогу та викликав поліцію. Згодом приїхали працівники поліції. Після того що сталося, ОСОБА_7 просив його не розповідати те, що він бачив;

- показах свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що в ніч з 03.04.2021 року на 04.04.2021 року почула, що в будинку її сусіда ОСОБА_25 щось відбувається, тому пішла до його будинку, взявши до рук швабру. Підійшла до веранди та почула голос ОСОБА_10 , а зайшовши до будинку, вона побачила як за столом сиділи ОСОБА_19 , її троє дітей, ОСОБА_23 , ОСОБА_27 , ОСОБА_24 , ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_26 . Вона зробила зауваження присутнім та на їх запрошення присіла за стіл. Через деякий час ОСОБА_7 забрав у неї швабру та не віддавав, ОСОБА_19 намагалася забрати в ОСОБА_7 швабру та в ході суперечки швабру зламали, після чого ОСОБА_16 в супроводі ОСОБА_23 пішла додому. Через деякий час приїхала поліція, тому вона знову пішла до будинку ОСОБА_25 , та бачила, зокрема, ОСОБА_26 , яка казала до ОСОБА_7 «це не Яна, це ОСОБА_28 »;

- показах свідка ОСОБА_26 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що в квітні 2021 року вони святкували день народження ОСОБА_25 , сиділи за столом, впивали. Пізно вночі до будинку прийшла сусідка ОСОБА_16 із шваброю, яку в подальшому ОСОБА_7 у неї забрав. ОСОБА_19 намагалась відібрати швабру у ОСОБА_7 , вони сварились, билися, ОСОБА_19 кричала на ОСОБА_7 , а ОСОБА_24 їх розбороняв. Свідок ОСОБА_26 перебувала з дітьми в другій кімнаті, і дивилась звідти за конфліктом. Вона бачила, як ОСОБА_7 тягав за коси ОСОБА_19 , вони кричали один на одного, тоді ж ОСОБА_19 вдарила ОСОБА_7 сковорідкою по голові. ОСОБА_10 була десь на вулиці. ОСОБА_7 вискочив на вулицю і зайшов до будинку з вилами, але в нього вила забрали. ОСОБА_19 через вікно вибралась на вулицю. Потім вона побачила ОСОБА_10 , яка зайшла в хату з пораненою головою, тому викликала поліцію. Після цього ОСОБА_7 знову доганяв ОСОБА_19 за хатою;

- показах свідка ОСОБА_25 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що з ОСОБА_10 раніше разом проживав, довіряв їй доглядати за будинком. 03.04.2021 року він попросив ОСОБА_10 накрити стіл, щоб відсвяткувати свій день народження, однак додому на святкування не приїхав. Повернувся додому лише 05.04.2021 та побачив розбиту шибку у веранді будинку та плями крові перед порогом веранди. Від ОСОБА_24 та ОСОБА_19 він дізнався, що ОСОБА_7 04.04.2021 вдарив сокирою ОСОБА_10 по голові. У його господарстві було дві сокири, одна із залізним руків`ям, яка зберігалась в кладовці будинку, її вилучили поліцейські, та сокира з дерев`яним руків`ям, яка на момент його приїзду так і лежала в дровнику в сараї біля будинку.

Наведені показання потерпілих та свідків суд першої інстанції визнав послідовними, такими, що є належними та допустимими, адже вони прямо і непрямо вказують на існування обставин, які підлягають доказуванню, та інших обставин, що мають значення для кримінального провадження. Вони отримані в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, і ними, як процесуальними джерелами доказів, в розумінні ст. 84 КПК підтверджується час, місце та спосіб вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується письмовими доказами, які були досліджені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, а саме :

- витягом з ЄРДР, з якого слідує, що досудове розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 розпочалось згідно повідомлення заявника ОСОБА_14 від 04.04.2021 року, на підставі якого внесено відомості до ЄРДР за № 0000536 від 04.04.2021 року з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (т.1 а.с. 28-29), та рапортом чергового поліції від 04.04.2021 року, зареєстрованого в ЄО за №16940 від 04.04.2021 року, згідно якого ОСОБА_27 повідомив чергового поліції, що ОСОБА_29 сокирою рубає мешканців будинку, що в АДРЕСА_4 ; повідомлення від інших заявників відносно висловлювань погроз фізичною розправою або вбивством, нанесення тілесних ушкоджень (том 2 а.с. 32-33,34,35);

- протоколом огляду місця події від 04.04.2021 року, проведеного за добровільною згодою особи, яка володіє житлом, в ході якого було оглянуто будинок АДРЕСА_3 , під час проведення якого вилучено змиви до паперових конвертів; 2 предмета схожі на сокиру (у приміщенні № 2 (коридор будинку) вилучено сокиру з дерев`яним руків`ям, у приміщенні № 3 (підсобка будинку) вилучено сокиру з металевим руків`ям) (том 2 а.с.37-39,40-42) та постановою про визнання вказаних речей та предметів речовими доказами (том 2 а.с.47). В подальшому ухвалою слідчого судді Богунського районного суду Житомирської області від 06.04.2021 року накладено арешт на два предмети зовні схожі на сокиру, чотири змиви речовини бурого кольору (том 2 а.п.48);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке що готується) від 04.04.2021 року від потерпілої ОСОБА_10 , з якого вбачається, що ОСОБА_10 повідомила про здійснення замаху на її життя, внаслідок нанесення удару сокирою в область голови (том 2 а.п. 49) ;

- висновком судово-медичної експертизи №517 від 06.04.2021, за результатами проведення якої у потерпілої ОСОБА_10 виявлено черепно-мозкову травму у вигляді переломів кісток склепіння черепа ліворуч з переходом на основу черепа ліворуч, що супроводжувалося забоєм тім`яної частки лівої частини головного мозку, пневмоцефалією (наявність повітря у черепній коробці), які утворилися від дії тупого твердого предмету з контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи та відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (том 2 а.п. 142-143);

- протоколом затримання ОСОБА_7 від 04.04.2021 року, згідно якого ОСОБА_7 затриманий 04.04.2021 року о 04 год. 30 хв. (том 2 а.с.52-55);

- постановою про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 04.04.2021 року, згідно якої вилучені у ОСОБА_7 під час затримання камуфляжна куртка та кашкет, визнані речовими доказами (том 2 а.с.56-57) та на них накладено арешт ухвалою слідчого судді (том 2 а.с.58);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 04.04.2021 року у ОСОБА_7 (том 2 а.с.59);

- постановою про відібрання біологічних зразків для експертного дослідження від 04.04.2021 року, з якої вбачається, що у ОСОБА_7 відібрано зрізи нігтьових пластин з обох рук для подальшого проведення судових експертиз (том 2 а.с.60);

- протоколом отримання зразків для експертизи від 04.04.2021 року (том 2 а.с.61);

- висновком №119 від 04.04.2021 року щодо результатів огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, відповідно до якого 04.04.2021 року о 08 год. 15 хв. проведено огляд ОСОБА_7 на виявлення стану сп`яніння, висновок огляду: алкогольне сп`яніння (том 2 а.с.62);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 12.04.2021 року від ОСОБА_22 , яка заявила, що ОСОБА_7 вчинив замах на вбивство її доньки - ОСОБА_10 (том 2 а.с. 66);

- висновком судово-медичної експертизи №503 від 05.04.2021 року за результатами проведення якої у ОСОБА_7 виявлено забійну рану голови на волосистій частині голови (без зазначення точної форми, розмірів, країв, кінців, дна рани), яка утворилася від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи, що відноситься до легких тілесних ушкоджень (том 2 а.п.67). Вказана експертиза також була предметом дослідження апеляційного суду за клопотанням сторони захисту та колегія суддів вважає, що тілесні ушкодження, які виявлені у обвинуваченого не впливають на правильність висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, з урахуванням встановлених обставин;

- протоколом слідчого експерименту від 12.04.2021 року за участі свідка ОСОБА_24 , в ході проведення якого останній детально розповів про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 року на 04.04.2021 року в будинку АДРЕСА_3 (том 2 а.п. 68-71, 72 );

- протоколом проведення слідчого експерименту від 12.04.2021 року за участі свідка ОСОБА_23 , в ході проведення якого останній добровільно та детально розповів і показав про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 року на 04.04.2021 року в будинку АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 74-78, 79);

- протоколами отримання зразків для експертизи від 16.04.2021 року у ОСОБА_7 (том 2 а.с.82, 85);

- висновком судово-медичної експертизи №270 від 19.04.2021 року, з якої вбачається, що кров ОСОБА_7 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А і анти-В ізосерологічною системою АВО (том 2 а.с. 84);

- протоколом отримання зразків у потерпілої ОСОБА_10 для експертизи від 07.05.2021 року (том 2 а.с. 86);

- висновком судово-медичної експертизи №311 від 08.05.2021 року, з якої вбачається, що кров ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютинінами анти-В за ізосерологічною системою АВО (том 2 а.с. 88);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19.05.2021 року за участю потерпілої ОСОБА_10 , в ході проведення якого остання детально показала та розповіла про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 року на 04.04.2021 року в будинку АДРЕСА_3 (а.с. 89-93 том 2);

- висновком судово-психіатричної експертизи №147-2021 від 08.06.2021 року, згідно якого ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок комбінованого вживання психоактивних речовин (каннабіноїдів, алкоголю), стан компенсації. Даний діагноз відповідає критеріям шифру F 19.71 МКХ-10. Однак, вищевказані зміни зі сторони психіки у ОСОБА_7 не досягають ступеню психічного захворювання, знаходяться в межах патології особистості та не позбавляють його здатності на даний час, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 у період часу, до якого відноситься інкримінований йому злочин, психічними захворюваннями та недоумством не страждав та в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними - не перебував. Виявляв вище вказаний розлад особистості, який не досягав ступеню психічного захворювання, знаходився в межах патології особистості і не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_7 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в період часу, до якого відноситься інкримінований йому протиправний вчинок, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на даний час. По своєму психічному стану не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру (том 2 а.с. 96-98);

- висновком судово-медичної експертизи №348 від 31.05.2021, згідно якого кров ОСОБА_10 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. Кров ОСОБА_7 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти-А та анти-В за ізосерологічною системою АВО. У досліджуваних вирізках із куртки, об№1-5, та із кепки, об№6-10, знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об№1-10 виявлено антиген Н. Походження даного антигену можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властивий антиген Н. Такою особою може бути і ОСОБА_7 , так як його крові властивий антиген Н (том 2 а.с. 110-112);

- висновком судово-медичної експертизи №98-ц від 31.05.2021 року, з якого вбачається, що при судово-медичній експертизі піднігтьового вмісту обох рук підозрюваного ОСОБА_7 (об.1,2) кров не знайдена (том 2 а.с. 114-116);

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_19 , згідно якого ОСОБА_19 заявила про спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (том 2 а.с. 118) та рапортом слідчого щодо внесення відомостей до ЄРДР за ч.1 ст.125 КК України за фактом отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_19 від 25.05.2021 року за № 27495 (том 2 а.с.117) ;

- постановою від 26.05.2021 року про об`єднання матеріалів досудового розслідування № від 04.04.2021 року та №0001068 від 26.05.2021 року в одне провадження (том 2 а.с. 119-120);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 17.06.2021 року за участі потерпілої ОСОБА_19 , в ході якого остання детально показала та розповіла про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 року на 04.04.2021 року в будинку АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 121-129);

- висновком судово-медичної експертизи №938 від 24.06.2021 року, згідно якого під час судово-медичного обстеження ОСОБА_19 у останньої виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна на лобі справа, в ділянці правого ліктьового суглобу, поверхневих ран та синці на тилі правої кисті, а також синців по ходу гребня лівої здухвинної кістки, на передніх поверхнях в ділянці обох колінних суглобів, на правому стегні. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, якими могли бути взута нога, тощо та тупо-загостреними предметами, не виключено зубами сторонньої особи, могли утворитися 04.04.2021 року, при обставинах, вказаних потерпілою та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Приймаючи характер та локалізацію виявлених видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_19 не виключено, що вони могли утворитися за обставин вказаних потерпілою в слідчому експерименті від 17.06.2021 року за її участі (том 2 а.с. 131-132);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.06.2021 року за участю свідка ОСОБА_14 , в ході якого ОСОБА_27 показав та детально розповів про обставини, що сталися в ніч з 03.04.2021 року на 04.04.2021 року в будинку АДРЕСА_3 (том 2 а.с. 133-139);

- висновком судово-медичної експертизи №882 від 17.06.2021 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено черепно-мозкову травму у вигляді перелому кісток склепіння черепа ліворуч з переходом на основу черепа ліворуч, що супроводжувалося забоєм тім`яної частки лівої частини головного мозку, пневмоцефалією (наявністю повітря в черевній коробці), яка утворилась від дії тупого твердого предмета з обмеженою контактуючою поверхнею, не виключено в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи, так як зазначено в протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_14 , та відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (том 2 а.с.142-143);

- протоколом огляду предмета від 19.05.2021 року, в ході якого оглянуті два предмета зовні схожі на сокири: сокира №1 має дерев`яне руків`я; сокира №2 має металеве руків`я (том 2 а.с. 144-146);

- висновком судово-медичної експертизи №114/ц від 15.06.2021 року, відповідно до якого вбачається, що на сокирі (об.1) виявлені мікросліди крові, статева належність яких не встановлена в зв`язку з відсутністю в препаратах клітинних елементів. При неодноразовому дослідженні видимої належності мікрослідів крові отриманий негативний результат реакції, тому відповісти на питання про походження мікрослідів крові на металевій частині сокири (об.1) від конкретної особи немає можливості. При судово-медичній експертизі сокирища сокири (об.2) кров та ядровмісні епітеліальні клітини не виявлені (том 2 а.с.148-151);

- висновком судово-медичної експертизи №95-МК від 24.06.2021 року з якого вбачається, що на основі дослідження сокир №1 та №2, які мають масивну металеву частину та топорище, які не відобразили своєї слідоутворюючої поверхні та ідентифікуючих ознак, не виключається можливість утворення перелому кісток склепіння черепу від дії досліджуваних сокир, можливо як і від дії клинка так і обуха так і будь-яких інших частин сокир, а також від будь-якого іншого предмету, який володіє схожими конструктивними характеристиками (том 2 а.с. 156-158).

Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст125 КК України за обставин встановлених судом, доведена повністю.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд та вважає, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішенням ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).

За таких обставин, доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про невідповідність вказаних у вироку висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перелічені вище докази, кожний окремо та у сукупності, підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.125 КК України, за обставин, встановлених судом.

Доводи захисника про те, що всі докази, які отримані органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження за ч.1 ст.125 КК України є недопустимими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутній витяг з ЄРДР за вказаним фактом, колегія суддів вважає необгрунтованими, бо вони є аналогічними тим, що заявлялися стороною захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Суд першої інстанції такі доводи захисника розглянув та надав їм належну оцінку, відповідним чином мотивувавши свої висновки у вироку суду.

Так, судом першої інстанції встановлено, що досудове розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 розпочалось згідно повідомлення заявника ОСОБА_14 від 04.04.2021, на підставі якого внесено відомості до ЄРДР за № 0000536 від 04.04.2021 року з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України (т.1 а.с. 28-29, т.2. а.с.32-33). Крім того, потерпілою ОСОБА_19 04.04.2021 року слідчому подано заяву про нанесення їй ОСОБА_7 тілесних ушкоджень (т.2 а.с. 118).

В подальшому, 25.05.2021 року слідчим складено рапорт про наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі якого внесено відомості до ЄРДР за № 0001068 від 26.05.2021 за ч. 1 ст. 125 КК України (т.2 а.с. 117).

Згідно постанови прокурора від 26.05.2021 року року про об`єднання матеріалів досудових розслідувань, кримінальні провадження №0000536 від 04.04.2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та №0001068 від 26.05.2021 року за ч. 1 ст. 125 КК України об`єднано в одне провадження з присвоєнням № 0000536 (т.2 а.с. 118-120). У вказаному кримінальному провадженні 17.06.2021 року проведено слідчий експеримент з потерпілою ОСОБА_19 , 23.06.2021 року призначено судово-медичну експертизу по факту спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_19 , та складено відповідний висновок судово-медичної експертизи № 938 від 24.06.2021 року (т.2 а.с. 121-128, 130, 131-132).

Судом першої інстанції в судовому засіданні було оглянуто відеозапис, яким фіксувався слідчий експеримент з потерпілою ОСОБА_19 , під час якого потерпіла показала, за яких обставин обвинувачений заподіяв їй тілесні ушкодження, допитано свідків, зокрема свідка ОСОБА_23 , який розповів про бійку між обвинуваченим та потерпілою ОСОБА_19 , а також досліджено висновок судово-медичної експертизи № 938 від 24.06.2021 року (який також було досліджено в судовому засіданні апеляційного суду), згідно якого під час судово-медичного обстеження ОСОБА_19 у останньої виявлені тілесні ушкодження у вигляді садна на лобі справа, в ділянці правого ліктьового суглобу, поверхневих ран та синці на тилі правої кисті, а також синців по ходу гребня лівої здухвинної кістки, на передніх поверхнях в ділянці обох колінних суглобів, на правому стегні. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, якими могли бути взута нога, тощо та тупо-загостреними предметами, не виключено зубами сторонньої особи, могли утворитися 04.04.2021 року, при обставинах, вказаних потерпілою та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Приймаючи характер та локалізацію виявлених видимих тілесних ушкоджень у ОСОБА_19 не виключено, що вони могли утворитися за обставин вказаних потерпілою в слідчому експерименті від 17.06.2021 року за її участі.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що доводи захисту щодо недопустимості доказів, зібраних за фактом нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_19 хибними, оскільки вони не грунтуються на положеннях чинного кримінального процесуального законодавства України.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Посилання захисника на те, що подія відбувалася 04.04.2021 року, а з заявою про побиття потерпіла ОСОБА_19 звернулася до слідчого лише 25.05.2021 року, тобто майже через 2 місяці, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний факт не суперечить вимогам ст.478 КПК України, відповідно до якої потерпілий має право подати до слідчого, дізнавача, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянтів про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_26 та висновку судово-медичної експертизи №503 від 05.04.2021 року стосовно спричинення ОСОБА_7 тілесного ушкодження, яке він отримав під час бійки з потерпілою ОСОБА_19 , оскільки таким доводам у вироку суду надана належна оцінка.

Крім того, висновки судово-медичних експертиз №938 від 24.06.2021 року та №503 від 05.04.2021 року були повторно досліджені під час апеляційного розгляду за клопотанням сторони захисту, проте, колегія суддів вважає, що наявність тілесного ушкодження на голові обвинуваченого жодним чином не спростовує факту нанесення останнім тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_19 .

Водночас, колегія суддів звертає увагу сторони захисту на те, що відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України підтверджується належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження та яким надано належну оцінку у вироку суду.

Доводи обвинуваченого та його захисника про те, що суд першої інстанції надав невірну оцінку показам потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_19 та свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки покази потерпілих та вказаних свідків містяться у вироку суду, і їм надано належну оцінку, а саме зазначено, що вони є чіткими, послідовними і логічними, узгоджуються між собою та з іншими дослідженими судом доказами. Вказані доводи були перевірені і під час апеляційного розгляду та колегія суддів погоджується в цій частині з висновками суду першої інстанції, вважає їх достатньо обгрунтованими та такими, що відповідають вимогам кримінального процесуального закону, оскільки узгоджуються із письмовими доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду.

Доводи захисника про те, що покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 є недопустимими, оскільки такі показання відповідно до положень ст. 97 КПК є показаннями з чужих слів, апеляційний суд також вважає необгрунтованими, бо вони є аналогічними тим, що були надані стороною захисту під час розгляду провадження в суді першої інстанції, і суд першої інстанції надав їм належну оцінку у вироку суду.

Зокрема, суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Законодавцем також передбачено, за яких умов суд може визнати допустимим доказом показання з чужих слів незалежно від можливості допитати особу, яка надала первинні пояснення, якщо такі показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів (ч. 2 ст. 97 КПК). Водночас при прийнятті рішення суд зобов`язаний враховувати, зокрема, значення пояснень та показань у випадку їх правдивості для з`ясування певної обставини і їх важливість для розуміння інших відомостей; інші докази, які подавалися або можуть бути подані; а також можливість допиту особи, яка надала первинні пояснення, або причини неможливості такого допиту.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував (постанова у справі №441/845/17 від 19 листопада 2019 року), що для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні статті 97 КПК України, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до статті 97 КПК України, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що висновки про доведеність завдання обвинуваченим ОСОБА_7 удару сокирою потерпілій ОСОБА_10 по голові, послідовності дій та інших обставин вчинення ним злочину не ґрунтуються на твердженні, переказаному свідками ОСОБА_25 та ОСОБА_16 . Ці обставини суд установив на підставі інших доказів, у тому числі на підставі показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_23 , які були безпосередніми очевидцями події. Показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_16 щодо обставин, які вони сприймали особисто, таким чином, не є показаннями з чужих слів по відношенню до обставин вчинення злочину обвинуваченим.

Доводи захисника про необгрунтовану відмову в задоволенні клопотань сторони захисту про допит експерта Житомирського обласного бюро СМЕ МОЗ України ОСОБА_20 , про проведення слідчого експерименту з обвинуваченим та про призначення судово-психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки належного обгрунтування зазначеним доводам в апеляційній скарзі захисника не наведено.

Крім того, клопотань про допит вказаного експерта, про проведення слідчого експерименту з обвинуваченим під час апеляційного розгляду стороною захисту не заявлялося. Клопотання про призначення судово-психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа колегією суддів було відхилено, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові ККС від 26.01.2023 у справі № 183/3452/19 провадження №51-3293км22 результати використання поліграфа можуть мати доказове значення лише у виді такого доказу, як висновок експерта. Але для цього потрібно внести відповідні зміни до кримінального процесуального закону. Чинним законодавством не передбачено перевірку показань із застосуванням спеціального технічного засобу - поліграфу (детектора брехні) та використання отриманих даних як доказу.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 не має.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, в межах санкцій ч.1 ст.121 та ч.1 ст.125 КК України, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання. Призначене покарання, на думку апеляційного суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 121, ч.1 ст.125 КК України відповідає загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, і це покарання, як за своїм видом, так і розміром, не може бути визнане явно несправедливим через суворість, оскільки є необхідним й достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження нових злочинів.

Крім того, судом першої інстанції вірно застосовано положення ч.1 ст. 70 КК України та за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 02.02.2020 року і визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі.

Переконливих аргументів, які б ставили під сумнів законність рішення місцевого суду, вмотивованість його висновків при призначенні обвинуваченому покарання в апеляційних скаргах не наведено.

Щодо цивільних позовів

Доводів щодо неправильного вирішення цивільних позовів прокурора в інтересах держави в особі департаменту фінансів Житомирської обласної державної адміністрації до ОСОБА_7 про відшкодування вартості лікування потерпілої ОСОБА_10 та позову потерпілої ОСОБА_10 в частині відшкодування матеріальної шкоди, сторонами кримінального провадження в апеляційних скаргах не наведено, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України апеляційним судом вирок суду у вказаній частині не перевіряється.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 про збільшення розміру стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди, то колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілою ОСОБА_10 в межах кримінального провадження до початку судового розгляду, в порядку ст. 128 КПК України було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування на її користь моральної шкоди в розмірі 300000 грн.

Вироком суду стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.

В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпілою зазначено, що моральна шкода їй спричинена душевними стражданнями, які вона відчуває внаслідок спричинення обвинуваченим їй тілесних ушкоджень, які змусили її відчувати постійний стрес, фізичну біль та страх за своє життя, здоров`я та безпеку, що призвело до неможливості продовження нею активного громадського життя та порушення стосунків з оточуючими людьми. Травма голови нагадує про себе регулярними головними болями, що створює почуття розпачу. Внаслідок спричинення обвинуваченим їй тяжких тілесних ушкоджень вона перенесла оперативне втручання, потребує постійного лікування та їй встановлена ІІ група інвалідності.

Під час апеляційного розгляду представник потерпілої ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_9 зазначив, що завдану шкоду обвинувачений потерпілій наразі не відшкодував та перед нею не вибачився.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 60 000 грн., суд першої інстанції відповідно до вимог закону не в повній мірі врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань, яких зазнала потерпіла у зв`язку з пошкодженням її здоров`я, ступінь вини обвинуваченого, зусилля, необхідні потерпілій для відновлення попереднього стану.

Колегія суддів враховуючи вимоги розумності та справедливості, стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, наскільки це можливо, з урахування встановлення їй другої групи інвалідності безтерміново з 28.09.2022 року (а.п.6 т.7), також поведінку обвинуваченого після скоєного, вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 90 000 гривень буде достатнім.

При цьому, потерпіла не позбавлена права звернутися до суду в порядку цивільного судочинства про відшкодування шкоди, якщо стан її здоров`я погіршиться, про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з подальшим лікуванням.

Відповідно вимог п.3 ч.1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру відшкодування моральної шкоди, в іншій частині вирок суду є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Черняхівського районного суду Житомирської області від 07 березня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити в частині розміру відшкодування моральної шкоди.

Збільшити розмір стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральної шкоди з 60 000 ( шістдесяти тисяч) грн. до 90 000 (дев`яносто тисяч) грн.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим ОСОБА_7 в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді: