КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/182/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПКУ Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, у режимі відеоконференції, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.01.2024 у межах кримінального провадження № 0000213 від 09.07.2014 про продовження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 08 березня 2024 року із визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 292 000 гривень.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України /ЄУН 389/3/24/.

ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 20.03.2014, автомобілем «Daewoo» НОМЕР_1 , разом зі спільниками прибув до м. Долинська Кіровоградської області. Обравши об`єктом розбійного нападу ювелірний магазин «Ювелірний», належний ОСОБА_12 , ОСОБА_8 та спільники зупинились у дворах, неподалік вказаного магазину; ОСОБА_8 , виконуючи попередню домовленість щодо розподілу ролей, залишився очікувати та наглядати за обстановкою у автомобілі, тоді як інші двоє спільників вирушили для вчинення безпосередньо розбійного нападу на магазин. Спричинивши потерпілому ОСОБА_12 , який перебував у ювелірному магазині, тілесних ушкоджень з метою подолання можливого опору, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 незаконно заволоділи виробами із золота з вітрин магазину, після чого залишили місце вчинення кримінального правопорушення, повернулись до автомобіля, де їх очікував ОСОБА_8 , зникли з місця вчинення злочину, викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

У межах даного кримінального провадження, під час підготовчого судового засідання, в порядку ст. 315 КПК України, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177-178 КПК України, постановлено продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілого та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховано судом і тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого: без міцних соціальних зв`язків, неодноразово судимого.

Із судовим рішенням судді не погоджується захист, і адвокат ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , оскаржує ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі вказує про необхідність скасування оскаржуваної ухвали суду, відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

Копія клопотання прокурора завчасно не надсилалась на адресу адвоката, отже захист позбавлено можливості завчасної підготовки до розгляду клопотання.

Дистанційне судове засідання проведене за відсутності згоди обвинуваченого.

Вона як захисник не змогла реалізувати право участі у судовому засіданні, у зв`язку із неможливістю встановлення відеоконференцзв`язку із Долинським районним судом Кіровоградської області, оскільки складні погодні умови призвели до відсутності інтернетз`єднання.

Ризики, заявлені обвинуваченням, передбачені ст. 177 КПК України, - не відповідають дійсності та не доведені фактично.

ОСОБА_8 первинно у 2014 році допитувався як свідок, повідомлення про підозру від 17.06.2014 йому не вручалось; з березня 2014 по листопад 2023 ОСОБА_8 мешкав у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, працював таксистом як у місті, так і поза його межами, мав сім`ю, відвідував РТЦК та СП як військовозобов`язаний.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187 КК України.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодінням чужим майном в особливо великих розмірах, поєднаним із насильством небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням в інше приміщення.

Кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_8 , відноситься до категорії особливо тяжких, умисних, корисливих, насильницьких.

Покарання за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 13.11.2023.

Загальний строк перебування обвинуваченого під вартою не є таким, що перебуває поза межами розумного.

Як встановлено матеріалами, кримінальне провадження є складним, у справі наявні декілька обвинувачених.

Також, враховується, що обвинувачений ОСОБА_8 зареєстрований та проживає у м. Кривий Ріг, безробітний, суспільно-корисною працею не займається, законного джерела доходу та засобів для не має, не одружений, без утриманців. Тобто, обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений має кримінальну історію минулого: притягався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, зокрема, аналогічних, тяжких. Судимості погашені.

У даному кримінальному провадженні перебував у розшуку з 2015 року.

Сукупнонаведене свідчить про схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до протиправної поведінки, про його нехтування принципом мирного володіння майном, зважаючи на безробіття та відсутність сталого джерела доходу, - до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, і в цілому, про підвищену суспільну небезпечність.

Тяжкість злочину, у якому обвинувачується ОСОБА_8 , сукупно з тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Зважаючи на безробіття, відсутність джерела сталого доходу, наявні й підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити нове /зокрема й аналогічне/ кримінальне правопорушення.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, судом для обвинуваченого визначено альтернативний запобіжний захід, а саме заставу.

Розмір застави обвинуваченому суддею визначений 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений він із урахуванням вимог ст. ст. 182-183 КПК України: при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначений розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України; із урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Визначений розмір застави не є завідомо непомірним для ОСОБА_8 , є майже мінімальним у межах, визначених вимогами кримінального процесуального закону (п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України: розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Тож, з огляду на зазначене вище, те, що матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , яка здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.01.2024 у межах кримінального провадження № 0000213 від 09.07.2014 про продовження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 08 березня 2024 року із визначенням застави у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 292 000 гривень, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4