Справа № 953/1303/23
н/п 1-кп/953/1264/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі суду:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000048 від 02.01.2023 року відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

з кваліфікацією кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України

ВСТАНОВИВ:

В провадження Київського районного суду м. Харкова надійшло кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , з кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, після скасування вироку суду від 31.07.2023 року судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.10.2023 року строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 було продовжено до 15.12.2023 року.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 діб, без визначення розміру застави, посилаючись на ризики, зазначені в п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, і підстав для скасування або зміни даного запобіжного заходу немає. .

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо клопотання прокурора про продовження строків тримання ОСОБА_4 під вартою, вказуючи, що ризики недоведені, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт. При цьому посилались на те, що обвинувачення не доведено і дії ОСОБА_4 невірно кваліфіковані, обвинувачений позитивно характеризується, ризики необґрунтовані, є ризики захворювання в умовах тримання під вартою.

Прокурор з приводу клопотання захисту заперечував, посилаючись на його безпідставність та недоведеність.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 з наступних підстав.

Згідно ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого суд враховує, що згідно наданого до суду обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину за ч.2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, та судом враховані обставини скоєння злочину, які викладені у обвинувальному акті, вивчені дані про особу обвинуваченого, які надані до акту.

Таким чином, суд під час розгляду даного питання вважає встановленими існування ризиків, передбачених п.п. 1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій, а враховуючи тяжкість передбаченого покарання та відсутність тісних соціальних зв*язків може виїхати межі країни з метою уникнення відповідальності за особливо тяжкий злочин.

Також, є доведеним ризик щодо вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи особу обвинуваченого, та обставини вчинення кримінального правопорушення, що викладено в обвинувальному акті.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, і на цей час існують правові підстави для продовження застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, Право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому суд зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі застава, домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Доводи захисту з даного питання щодо зміни запобіжного заходу є необґрунтованими та нічим не підтвердженими, а тому суд відмовляє у його задоволенні. Не надані і докази щодо наявності стійких соціальних зв*язків обвинуваченого, під час розгляду даного клопотання.

Також, судом враховано, що станом на теперішній час кримінальне провадження перебуває в підготовчому судовому засіданні, після скасування вироку суду і оцінка доказів щодо обвинувачення, або правова кваліфікація дій обвинуваченого не може бути вирішена на даній стадії, а буде надана тільки під час ухвалення остаточного рішення по даній кримінальній справі. А тому доводи захисту щодо невірної кваліфікації дій обвинуваченого, як підстава для зміни запобіжного заходу не може бути судом оцінено на даній стадії судового процесу.

Також, є непідтвердженими будь-які довози захисту щодо погіршення здоров*я обвинуваченого або дані про неможливість його перебування в умовах тримання під вартою за станом здоров*я.

Суд зазначає, що при вирішенні питання міри запобіжного заходу суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів (рішення по справі «Ілійков проти Болгарії»).

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейського суду з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступень суспільної небезпеки цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку. Беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від суду.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, в тому числі і з врахуванням строків перебування в умовах ізоляції.

Однак, враховуючи наявність існування встановлених судом ризиків, а також оцінюючи сукупність обставин, суд вважає, що за час тримання обвинуваченого під вартою зазначені ризики не зменшилися та не втратили своєї актуальності, належних обґрунтувань захисту на підтвердження зменшення ризиків також не надано, а тому суд продовжує для обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, відповідно до вимог ч.4 ст. 183 КПК України, оскільки інкримінований злочин містить кваліфікацію щодо застосування насильства, спрямованого на вбивство людини.

Керуючись ст. 177,178, 183, 331, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу задовольнити.

Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити у вигляді тримання під вартою до 60 днів, тобто до 28 січня 2024 року.

В задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам судового процесу та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1