ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/538/24 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до обвинуваченого ОСОБА_7 до 10.03.2024 року включно застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з одночасним визначенням застави у сумі 214 720 грн. та покладенням обов`язків в разі її внесення.

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Свої вимоги мотивувала тим, що ризики, на які посилається прокурор у клопотанні про обрання запобіжного заходу, не підтверджені. Тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення не може бути єдиною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу. Обвинувачений має зареєстроване місце проживання, стійкі соціальні зв`язки. Його матір офіційно працевлаштована та зможе надати ОСОБА_7 матеріальне забезпечення. Наміру переховуватися від суду, перешкоджати встановленню істини у справі або займатися злочинною діяльністю у ОСОБА_7 немає. На переконання захисника, такі обставини вказують на можливість застосування до обвинуваченого не пов`язаного з триманням під вартою запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення його участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.187 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання прокурора, виходив з того, що у справі існує ризик того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, тому необхідно застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання встановленого ризику.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 цього Кодексу ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлений ризик переховування від суду об`єктивно існує, і для його запобігання необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування вказаного ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану проти власності, поєднаного з небезпечним для життя чи здоров`я особи насильством. За вчинення даного злочину передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна.

Згідно матеріалів провадження встановлено, що обвинувачений раніше 2 рази притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності. Проте ОСОБА_7 знову обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів.

Водночас, на момент вчинення ОСОБА_7 передбаченого ч.4 ст.187 КК злочину на розгляді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебували кримінальні провадження за обвинуваченням останнього у вчиненні передбачених ч.3 ст.185 КК та ч.2 ст.190 КК злочинів.

Крім того, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 неодружений, дітей на утриманні не має, що свідчить про відсутність стримуючих факторів належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Вказані обставини, на переконання колегії суддів, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи особою раніше судимою та з урахуванням його обізнаності про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, за відсутності стримуючих факторів належної процесуальної поведінки потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, колегія суддів, усупереч доводам апеляційної скарги захисника, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Між тим, апеляційний суд зазначає, що сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не є самостійною та достатньою підставою для прийняття такого рішення. Натомість судом першої інстанції враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відтак, без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 гарантувати запобігання встановленого ризику та забезпечити дотримання ним процесуальних обов`язків, на переконання колегії суддів, не вбачається можливим.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності у обвинуваченого наміру займатися злочинною діяльністю апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки ризик вчинення іншого кримінального правопорушення відносно ОСОБА_7 районним судом встановлено не було.

Перевіряючи доводи захисника щодо наявності у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання, колегія суддів зауважує, що такі відомості не можуть бути беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу. Вказані обставини не здатні повністю нівелювати ймовірність настання встановленого у даному провадженні ризику за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Крім того, в матеріалах провадження відсутнє документальне підтвердження інформації про джерело матеріального забезпечення, на яке посилається захисник в апеляційній скарзі.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає характеру і особливої тяжкості інкримінованого діяння та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 січня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4