Справа № 305/261/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10.10.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/723/19, відомості про кримінальне правопорушення в якому 30.05.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000439, за апеляційними скаргами, які подали обвинувачена ОСОБА_6 та прокурор Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2019 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , громадянка України, з середньою загальною освітою, не працююча, не одружена, раніше не судима,

визнана винуватою і їй призначено покарання за ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачена ОСОБА_6 звільнена від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням на неї відповідно до ст. 76 КК України таких обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази: відеозапис з камери зовнішнього відеоспостереження відділення "Ощадбанку" в м. Рахів Закарпатської області та відеозапис пошкоджень на автомобілі, що зберігаються при матеріалах кримінального провадження, - ухвалено після вступу вироку в законну силу залишити при матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку, ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

28 квітня 2018 року приблизно о 02-й годині 20 хвилин, ОСОБА_6 , у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля готелю «Рахів», що по вул. Миру, 44, в м. Рахів Закарпатської області, за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, групою осіб, безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок та, виражаючи явну неповагу до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю та явною неповагою до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, в нічний час доби, з метою власного самоствердження, скориставшись знайденим на землі камінням, пошкодили лакофарбове покриття, наносячи множинні подряпини на припаркованому автомобілі марки «RENAULT MEGANE», д. н. з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 , чим спричинили йому матеріальну шкоду в розмірі 39885 гривень.

В а п е л я ц і й н и х с к а р г а х:

- обвинувачена ОСОБА_6 вказує на те, що вирок суду є незаконним. Посилається на те, що її вина у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України злочину не доведена. Стверджує, що автомобіль ОСОБА_10 не пошкоджувала, а такий був пошкоджений ОСОБА_11 , з якою вона в той день розпивала алкогольні напої, і якій вона розповіла про те, що посварилася зі своїм хлопцем ОСОБА_12 . Разом із тим, зазначає, що наступного дня після вказаної події, до неї з погрозами про фізичну розправу прийшов ОСОБА_13 , у зв`язку з чим, через побоювання та тиск на неї вона не заперечувала своєї вини в скоєнні злочину, однак, відразу після того, як ОСОБА_13 пішов, викликала поліцію з приводу його погроз, після чого, з ним була проведена профілактична бесіда, що підтверджується листом Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 28.04.2018 № 2688. Вказує і на те, що висновок суду про те, що вони з ОСОБА_14 діяли за попередньою домовленістю є помилковим, так як вони випадково побачили автомобіль ОСОБА_15 і про наміри пошкодити автомобіль розмови не було. Крім того, посилається на те, що ОСОБА_8 за фактом пошкодження автомобіля гр. ОСОБА_13 звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку з передачею на поруки трудовому колективу «ДП «Гуцульщина», а кримінальне провадження закрито, що, на її думку, свідчить про те, що ОСОБА_8 дала свідчення проти неї, таким чином обмовивши її з метою не притягнення її ОСОБА_8 , до кримінальної відповідальності. Також указує на те, що той факт, що її мати ОСОБА_16 давала гроші ОСОБА_9 , суд безпідставно розцінив як доказ її вини, так як із нею її мати не говорила, а повірила працівникам поліції, що саме вона вчинила злочин, а пізніше пояснила їй, що давала гроші через те, що не хотіла, щоб її викликали в поліцію, що будь-яких претензій ОСОБА_17 до неї не має. Разом із тим, зазначає, що з відеофайлів із камер спостереження відділення «Ощадбанку» у м. Рахів, які досліджені в ході судового розгляду, вбачається, що саме ОСОБА_14 , на голові якої був капюшон, була активною при пошкодженні автомобіля, а вона ОСОБА_18 , намагалася утримати ОСОБА_14 , не допускаючи її до автомобіля, так як усвідомлювала наслідки, які ОСОБА_14 наносить автомобілю, а не доповнювала дії останньої своєю поведінкою. Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП через не встановлення достатніх доказів для доведення її вини в суді та вичерпання можливості їх отримати;

- прокурор Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України, вказує на те, що вирок є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість, що призвело до безпідставного звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування призначеного їй покарання. Стверджує, що, застосовуючи щодо ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, суд у достатній мірі не врахував суспільну небезпеку вчиненого нею злочину, його тяжкість, спосіб його вчинення та особу обвинуваченої. Посилається на те, що обвинувачена не визнала вину, надала суду неправдиві покази, які були спростовані іншими доказами, зокрема, показами свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_8 , переховувалась від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим, провадження щодо неї виділялось в окреме та зупинялось через оголошення її у розшук. Разом із тим, вказує на те, що судом не в повній мірі враховано кваліфікуючу ознаку вчинення кримінального правопорушення групою осіб, яка підтверджується дослідженими судом матеріалами відеофайлів із камер відеоспостереження. Крім того, зазначає, що судом не взято до уваги те, що правопорушення вчинено в стані алкогольного сп`яніння, що згідно ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої та свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння та особи обвинуваченої, і що в свою чергу дає підстави суду для призначення обвинуваченій більш суворого покарання. Тому, прокурор вважає, що звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання не буде достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. Просить вирок у частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким обвинуваченій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України призначити покарання у виді обмеження волі.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, думку прокурорки ОСОБА_5 , яка підтримала подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу й заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_21 , а також потерпілого ОСОБА_9 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: повідомлення про час та місце розгляду кримінального провадження обвинуваченій, захиснику та потерпілому направлено відповідно до вимог законодавства, і при цьому, потерпілий також повідомлений за допомогою смс-повідомлення; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від обвинуваченої, захисника та потерпілого не надходило; апеляційний розгляд кримінального провадження неодноразово відкладався і кримінальне провадження уже тривалий час перебуває у провадженні апеляційного суду.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб, грунтується на сукупності наведених у вироку доказів, безпосередньо досліджених під час судового розгляду місцевим судом кримінального провадження.

У тому числі винуватість ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України кримінального правопорушення, підтверджується такими доказами.

Із показань потерпілого ОСОБА_9 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що він є батьком ОСОБА_10 та власником автомобіля «RENAULT MEGANE», д. р. н. НОМЕР_1 . Зранку йому подзвонив його син ОСОБА_22 та повідомив, що вночі хтось пошкодив автомобіль, припаркований поблизу відділення пошти. Він прийшов на місце події, чекав на поліцію, яку викликав ОСОБА_22 . Автомобіль був пошкоджений з усіх боків, найбільше був подряпаний капот, розбита задня фара. Він звернувся у сервіс, де зробили розрахунок нанесеної шкоди та написав заяву у поліцію про скоєний злочин. Згодом до нього прийшла мама ОСОБА_23 , яка дала йому 250 чи 300 доларів, точно не пам`ятає, а потім решту, всього вона відшкодувала 750 доларів США. Вважає, покази обвинуваченої щодо того, що автомобіль подряпаний за допомогою розсипаного на капоті цукру, неправдивими, просить надати їм правову оцінку. Вже після події довідався, що його син ОСОБА_22 зустрічався з ОСОБА_24 . Як потерпілий претензій матеріального та морального характеру немає, так як матеріальну шкоду йому відшкодовано.

Із показань свідка ОСОБА_19 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що свідок працює у готелі «Рахів» і 27 квітня 2018 року, знаходився на роботі, куди до нього прийшов ОСОБА_25 , з яким він нещодавно познайомився. Вони трохи посиділи, поспілкувалися, після чого свідок пішов спати. Через деякий час прийшла ОСОБА_26 , з дівчиною на ім`я ОСОБА_27 , запитала де ОСОБА_22 . Свідок відповів, що незнає куди саме пішов ОСОБА_22 . Зранку, приблизно о 07 годині прийшов ОСОБА_25 і запитав чи він нічого не бачив. Після цього свідок разом із ОСОБА_28 спустився вниз і на вулиці побачив належний ОСОБА_28 автомобіль, кузов якого був пошкоджений, зокрема мав подряпини. Поблизу автомобіля на асфальті валялися порожні стікери від цукру.

Із показань свідка ОСОБА_10 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що ОСОБА_29 та інші хлопці сказали йому, що у той вечір, коли пошкодили належний йому автомобіль, його шукала ОСОБА_26 , з дівчиною на ім`я ОСОБА_27 . Зранку, побачивши автомобіль, він пішов на роботу до ОСОБА_30 , і запитав її чому вона таке зробила, спочатку вона зізналася у скоєному. Коли він прийшов до неї, вдруге, через декілька годин, ОСОБА_31 вже відповідала, що це не вона. Також ОСОБА_31 відразу казала, що віддасть гроші за пошкоджений автомобіль, як тільки їх заробить. Виявивши пошкоджений автомобіль, він відразу зателефонував на «102». В той вечір, ОСОБА_31 була п`яна, так як декілька разів телефонувала йому, щоб він її кудись відвіз, прийшов за нею. Також стверджує, що шкоду заподіяну його батькові, як власникові автомобіля, відшкодовували половину ОСОБА_11 , іншу половину мама ОСОБА_23 , оскільки сама ОСОБА_31 перебувала за межами України.

Із показань свідка ОСОБА_8 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що 27 квітня 2018 року вона разом з ОСОБА_24 , святкували день народження подружки у барі "Кентавр". Разом з ОСОБА_32 пили пиво. ОСОБА_31 запропонувала піти в місто, на що вона погодилася. Спочатку вони удвох зайшли у заклад неподалік від пошти, по вул. Миру, там сиділи та вживали алкогольні напої, горілку. В той вечір випили досить багато алкоголю. Потім пішли в готель "Рахів", так як ОСОБА_31 сказала, що в готелі знаходиться її хлопець ОСОБА_22 . ОСОБА_31 розмовляла з адміністратором готелю, який повідомив що ОСОБА_22 в готелі немає. Тоді вони зійшли вниз, там був припаркований автомобіль ОСОБА_22 . Спочатку вони просто крутилися біля автомобіля, а потім за допомогою камінця дряпали кузов автомобіля, ніякого цукру як стверджувала ОСОБА_26 в них не було і на машині також не було розсипаного цукру. Вона не пам`ятає кому ця ідея пошкодити автомобіль, прийшла в голову. Але ОСОБА_31 дряпала капот автомобіля, а вона з боку, потім вона кинула камінь в автомобіль. До автомобіля вони обоє з ОСОБА_33 підходили декілька разів. Через деякий час вона пішла додому. Після того як до неї додому прийшли працівники поліції вона у всьому зізналася. Анна спочатку з усім погоджувалася і не була проти відшкодування шкоди, а потім сказала мовчати і не зізнаватися хто це зробив. Не заперечує, що увесь час коли дряпала машину була у капюшоні.

Із протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 28.04.2018 убачається, що старший ДОП СП Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_34 , з дотриманням вимог статтей 60, 104, 214 КПК України прийняв заяву від ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , який попереджений про кримінальну відповідальність. За змістом заяви, в ніч з 27 на 28.04.2018, в м. Рахів, по вул. Миру, невідома особа пошкодила автомобіль, який був припаркований біля магазина "Рахівщина".

З Акту передачі, накладної, виданої фізичною особою підприємцем ОСОБА_35 , убачається, що на ремонт автомобіля марки «RENAULT MEGANE», універсал - НОМЕР_2 , із зазначенням номера шасі, витрачено 39885 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят п`ять) гривень.

Із копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , убачається, що останніх уповноважено управляти, користуватися та розпоряджатися автомобілем марки «RENAULT MEGANE».

Із відеофайлів з камер відео спостереження відділення "Ощадбанку" в м. Рахів, досліджених у суді першої інстанції, вбачається, що 28.04.2018 приблизно о 02 години 20 хвилин, двоє дівчат, ОСОБА_11 , на голові якої увесь час був капюшон, та ОСОБА_26 , яка не заперечувала, що вона, разом з ОСОБА_27 була біля автомобіля, неодноразово підходили до припаркованого на узбіччі автомобіля чорного кольору. З самого початку відеоспостереження чітко видно, як обоє дівчат підбирали каміння з узбіччя дороги та підходили до машини. Також видно, що дівчина у капюшоні, ОСОБА_11 була більш активною. Наприкінці, коли дівчата вкотре підходили до автомобіля, ОСОБА_26 дійсно намагалася утримати ОСОБА_11 , недопускаючи її до автомобіля.

Апеляційний суд, давши оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, не заслуговують на увагу, і відхиляє їх як такі, що спростовуються сукупністю безпосередньо досліджених місцевим судом у судовому засіданні, наведених вище доказів.

При оцінці доказів та доводів апеляційної скарги також береться до уваги те, що у кримінальному провадженні відсутні які-небудь дані про те, що у потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_20 та ОСОБА_19 були підстави для обмови обвинуваченої ОСОБА_6 . Показання цих осіб, колегія суддів вважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та іншим наявним у матеріалах кримінального провадження і наведеним вище доказам. Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги.

При цьому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив показання обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що вона не вчиняла кримінального правопорушення, оскільки відеофайлами не встановлено, що саме вона вчиняла хуліганські дії.

Погоджуючись із цим висновком, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, обгрунтовано відхилив показання обвинуваченої, розцінивши їх як спосіб захисту, оскільки такі спростовані іншими (крім відеофайлів) доказами, а саме свідок - очевидець події, інша обвинувачена ОСОБА_8 , матеріали відносно якої розглянуто судом, прямо вказала в суді на обвинувачену ОСОБА_6 , яка разом з нею пошкодила кузов автомобіля марки «RENAULT MEGANE, і при цьому, показами свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 підтверджено, що одразу після події обвинувачена ОСОБА_6 не заперечувала свою участь у вчиненні хуліганських дій, однак, згодом змінила свою позицію, та націлювала ОСОБА_11 мовчати і ні в чому не зізнаватися. Також суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги той факт, що мати обвинуваченої - ОСОБА_36 , повністю відшкодувала потерпілому шкоду.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із дотриманням приписів ст. ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_6 у хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому групою осіб.

Дії обвинуваченої ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 296 КК України кваліфіковані правильно.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що автомобіль ОСОБА_10 вона не пошкоджувала, а такий був пошкоджений ОСОБА_11 , - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не знаходять свого підтвердження та спростовуються наведеним вище.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що наступного дня після події, до неї з погрозами про фізичну розправу прийшов ОСОБА_13 , у зв`язку з чим, через побоювання та тиск на неї вона не заперечувала свої вини, однак, відразу після того, як ОСОБА_13 пішов, вона викликала поліцію з приводу погроз останнього, після чого, з ним була проведена профілактика, що підтверджується листом Рахівського ВП Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області від 28.04.2018 № 2688, - апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, визнає такими, що не спростовують факту вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

Як такі, що не знаходять свого підтвердження і спростовуються наведеним вище, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_6 про те, що висновок суду про те, що вони з ОСОБА_14 діяли за попередньою домовленістю є помилковим, так як вони випадково побачили автомобіль ОСОБА_15 і про наміри пошкодити автомобіль мови не було.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої про те, що ОСОБА_8 за вказаним фактом звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 296 КК України у зв`язку з передачею її на поруки трудовому колективу «ДП «Гуцульщина», а кримінальне провадження закрито, що свідчить про те, що ОСОБА_8 дала свідчення проти неї, таким чином обмовивши її з метою не притягнення її ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях обвинуваченої ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Із цих підстав, як такі, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та не впливають на висновки суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що: той факт, що її мати ОСОБА_16 давала гроші ОСОБА_9 , суд безпідставно розцінив як доказ її вини, так як із нею її мати не говорила, а повірила працівникам поліції, що саме вона вчинила злочин, а пізніше пояснила їй, що давала гроші через те, що не хотіла, щоб її викликали в поліцію; будь-яких претензій ОСОБА_17 до неї не має; з відеофайлів з камер спостереження відділення «Ощадбанку» у м. Рахів, які досліджені в ході судового розгляду, вбачається, що саме ОСОБА_14 , на голові якої був капюшон, була активною щодо пошкодження автомобіля, а вона ОСОБА_18 намагалася утримати ОСОБА_14 , не допускаючи її до авто біля, так як усвідомлювала наслідки, які ОСОБА_14 наносить автомобілю, а не доповнювала дії останньої своєю поведінкою.

На підставі наведеного вище, доводи апеляційної скарги обвинуваченої про не встановлення достатніх доказів для доведення її вини в суді та вичерпання можливості їх отримати, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, спростовуються наведеними вище судженнями.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши показання потерпілого та свідків, а також письмові та речові докази, обґрунтовано поклав ці докази, у тому числі й показання потерпілого та свідків, в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_6 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, з урахуванням: ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його характеру та наслідків; даних про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, тимчасово не працююча, молода за віком, утриманців не має; відсутності пом`якшуючих покарання обставин та наявності обтяжуючої вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченій ОСОБА_6 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 296 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинувачену ОСОБА_6 від відбування призначеного їй покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік, апеляційний суд бере до уваги таке.

Так, діяння, яке інкримінується ОСОБА_6 , зокрема передбачене ч. 2 ст. 296 КК України відноситься до нетяжких злочинів (у редакції, яка діяла на момент його вчинення до злочинів середньої тяжкості), оскільки за його вчинення було передбачено покарання у виді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до чотирьох років.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину (середньої тяжкості у редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення).

При цьому, з матеріалів кримінального провадження убачається, що кримінальне правопорушення обвинувачена ОСОБА_6 вчинила 28.04.2018, що свідчить про те, що з часу його вчинення до моменту прийняття апеляційним судом рішення, тобто набрання вироком законної сили, сплив строк понад п`ять років.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, про те, що після скоєння кримінального правопорушення до моменту прийняття апеляційним судом рішення обвинувачена ОСОБА_6 ухилялася від досудового розслідування або суду, чи вчинила новий злочин.

Також колегія суддів бере до уваги пояснення прокурорки, відповідно до яких сторона обвинувачення не має даних про те, що обвинувачена ОСОБА_6 ухилялася від досудового розслідування або суду чи вчинила новий злочин.

Тому, колегія суддів вважає, що встановлений ст. 49 КК України перебіг строку давності не зупинявся і не переривався.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає за можливе звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від призначеного покарання на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Приймаючи рішення щодо звільнення обвинуваченої ОСОБА_6 від призначеного покарання колегія суддів бере до уваги те, що стороною захисту не заявлялось клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за спливом строків давності.

Із урахуванням того, що обвинувачена на підставі ч. 5 ст. 74 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільняється від призначеного їй покарання, доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив обвинувачену ОСОБА_6 від відбування призначеного їй покарання з іспитовим строком, - апеляційний суд до уваги не бере і не надає їм будь-якої оцінки.

Разом із тим, істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене вище, колегія суддів вважає, що вирок щодо обвинуваченої ОСОБА_6 підлягає до зміни, а апеляційні скарги частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали обвинувачена ОСОБА_6 та прокурор Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , задовольнити частково.

На підставі ч. 5 ст. 74 та п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_6 від призначеного їй за ч. 2 ст. 296 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, у зв`язку з закінченням строку давності.

У решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: