Справа № 466/7652/23
Провадження № 1-кп/466/907/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2023 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарів с/з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000273 від 20 лютого 2023 року щодо обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Букове Виноградівського району Закарпатської області, громадянина України, з середньою освітою, працездатного, не працевлаштованого, раніше судимого: 16.01.2023 вироком Рівненського міського суду за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ст.395 КК України та на підставі ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України остаточно призначив покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі (покарання не відбув), востаннє 17.02.2023 Сихівським районним судом м.Львова за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту (покарання відбув 20.07.2023 року), військовозобов`язаного, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , під вартою в СІЗО № 19 знаходиться з 20.07.2023 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_4 18.02.2023 приблизно о 11:30 хв., перебуваючи в холі супермаркету «Арсен», що розташований за адресою: м.Львів, пр.Чорновола, буд.93, знайшов банківську карту АТ «Universal Bank» № НОМЕР_1 виданої на ім`я ОСОБА_6 на якій зберігалися грошові кошти ОСОБА_6 , що, за функціональним призначенням, згідно Закону України «Про інформацію», «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банки та банківську діяльність», як засіб доступу до банківських рахунків, є різновидом офіційного документу, не вчинив жодних дій щодо її повернення власнику, та, діючи умисно, з корисливих мотивів, незаконно заволодів даною банківською пластиковою карткою з метою подальшого незаконного використання такої карти шляхом зняття грошових коштів, належних потерпілому ОСОБА_7 тим самим привласнив її.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у привласненні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

Також, ОСОБА_4 , 18.02.2023 о 19:55 год., перебуваючи в торговому залі магазину «Roshen», що розташований за адресою м. Львів, пр.Чорновола,93, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, який введено в Україні згідно Указу Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», керуючись корисливим мотивом, діючи таємно, на касі магазину розрахувався за придбаний товар, здійснив оплату вищевказаною банківською карткою на суму 39,52 грн. В подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 18.02.2023 року о 19:57 год. перебуваючи в торговому залі супермаркету «Арсен», що розташований за адресою м. Львів, пр.Чорновола, 93, на касі супермаркету розрахувався за придбаний товар, здійснивши оплату вищевказаною банківською карткою на суму 410,00 грн. Окрім цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 18.02.2023 року о 20:01 год. перебуваючи в торговому залі магазину «Близенько», що розташований за адресою м. Львів, пр.Чорновола, 69, на касі магазину розрахувався за придбаний товар, здійснивши оплату вищевказаною банківською карткою на суму 445,85 грн. Також, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 18.02.2023 року о 20:03 год., перебуваючи в торговому залі магазину «Близенько», що розташований за адресою м.Львів, пр.Чорновола, 69, на касі магазину розрахувався за придбаний товар, здійснивши оплату вищевказаною банківською карткою на суму 440,00 грн. Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1335,37 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю. Пояснив, що він дійсно привласнив банківську картку та здійснював нею розрахунок в магазині придбаваючи продукти. Просить його суворо не карати, оскільки він щиро кається. Також подав письмове клопотання і просив зарахувати йому строк перебування в місцях попереднього увязнення у строк виконання вироку від 16.01.2023 Рівненського міського суду та вважати повністю відбутим строк обмеження волі.

Потерпілий ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого, а також доказами що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень повністю і об`єктивно стверджується визнавальними показаннями обвинуваченого ОСОБА_4 в ході судового розгляду, його дії слід вірно кваліфікувати за ч.4 ст.185 КК України за ознакою таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчинена повторно та в умовах воєнного стану, за ч. 1 ст.357 КК України - привласнення офіційного документа, вчиненого з корисливих мотивів.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України повністю та об`єктивно доведена.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст.12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту.

Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є молодого віку, працездатний, не працевлаштований, згідно довідок на обліку у психоневрологічному та наркодиспансері не числиться, за місцем проживання характеризується посередньо, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності у т.ч. і за тяжкі злочини.

Так, згідно вироку Рівненського міського суду від 16.01.2023 ОСОБА_4 суд визнав винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ст.395 КК України та на підставі ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України остаточно призначив покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання, тобто з 20.12.2022 року 20 год. 35 хв. із розрахунку один день попереднього увязнення за два дні обмеження волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захіл ОСОБА_4 залишити попередній у виді тримання під вартою, але не довше 18.02.2023 року.

Згідно листа від 11.08.2023 року Рівненського міського суду, 17.02.2023 року до ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» було скеровано для виконання розпорядження та два вироки Рівненського міського суду від 16.01.2023 року.

Згідно довідки про звільнення серія РІВ №11309 від 17.02.2023 року, ОСОБА_4 17.02.2023 року звільнений з Рівненського СІЗО на підставі: набрання законної сили вироком суду не пов`язаним з позбавленням волі (арк.спр.49).

Окрім цього, вироком Сихівського районного суду м.Львова від 17.02.2023 ОСОБА_4 суд визнав винним за ч.1 ст.309 КК України та призначив покарання у виді 3-х місяців арешту (арк.спр.50,51). З довідки про звільнення серія РІВ №12724 від 20.07.2023 року, ОСОБА_4 20.07.2023 року звільнений з державної установи «Катеринівська виправна колонія № 46» по відбуттю строку покарання за вироком вироком Сихівського районного суду м.Львова від 17.02.2023 (арк.спр.39).

Отже призначаючи покарання ОСОБА_4 за цим вироком слід застосувати ст.70 КК України, поглинувши менш суворе покарання більш суворим.

При цьому слід також врахувати, що перебуваючи під вартою у Рівненському слідчому ізоляторі з 20.12.2022 і до 17.02.2023 року включно, ОСОБА_4 слід перерхувати у відповідності до ст.72 КК України з розарунку 1 день в СІЗО на два дні обмеження волі, що стоновить 3 місяці 28 днів. А тому на підставі ч.1 ст.71, 72 КК України, до призначеного покарання за даним вироком слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 16.01.2023 (09 місяців 02 дні обмеження волі що становить 4 місяці 16 днів позбавлення волі) та остаточно призначив покарання у виді позбавлення волі.

Обставини, що пом`якшують покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_4 щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання суд не вбачає і такі не зазначені в обвинувальному акті.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції частини статті за якими кваліфіковано злочини у виді позбавлення волі.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні у виді тримання під вартою обраний ухвалою слідчого судді від 20.07.2023 залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілий не подавав.

Питання речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Керуючись ст. 349, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.357, ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання

за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 /одного/ року обмеження волі;

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 /п`ять/ років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покарання у виді 5/п`ять/ років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71, 72 КК України ОСОБА_4 до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Рівненського міського суду від 16.01.2023 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 /п`ять/ років 1 /одного/ місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 рахувати з моменту затримання 20.07.2023 о 09год. 36 хв.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою залишити до набрання вироком законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1