Справа №592/8919/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/428/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - домашній арешт
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/8919/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.06.2023 про застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний час доби або особисте зобов`язання, оскільки слідчим суддею не було проаналізовано та не виконано вимоги ст. 177 КПК не лише в частині наведення мотивів щодо застосування запобіжного заходу, а й в частині перевірки наявності підстав для обрання підозрюваному запобіжного заходу без наявності для цього підстав. Зазначає, що повідомлення про підозру за ч. 2 ст. 296 КК відносно ОСОБА_7 є необґрунтованим, а ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий в клопотанні, є абстрактними. Підозрюваний буде з`являтися на виклики суду, слідчого чи прокурора та прийматиме участь у слідчих діях. ОСОБА_7 проживає разом з бабусею та дідусем, які є особами похилого віку, пенсіонерами та мають поганий стан здоров`я, за якими він постійно здійснював догляд та піклування, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на диспансерних обліках не перебуває, позитивно характеризується за місцем навчання та мешкання, навчається в Сумському будівельному коледжі, бажає отримати вищу освіту.

22.06.2023 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, погодженим із прокурором Окружної прокуратури міста Суми, звернувся слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, тобто в грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого групою осіб.

20.06.2023 до ЄРДР за № 0002290 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, цього ж дня йому вручене повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншими чином, незаконно впливати на потерпілих та вчинити інші кримінальні правопорушення, а інші запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації та мешкання без застосування електронного засобу контролю та з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.06.2023 до підозрюваного ОСОБА_7 застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши залишати житло за місцем проживання: АДРЕСА_1 до 18.08.2023, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК. Своє рішення слідчий суддя умотивував тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих або ж перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та недоведеністю ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, підозрюваний ОСОБА_7 не виявив бажання приймати участь у розгляді апеляційної скарги, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження у відсутності сторін, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, здійснивши розгляд клопотання слідчого, слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді цілодобового домашнього арешту, а не обрання будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК, та дотримався вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_7 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ч. 2 ст. 296 КК, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Так, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК, за яке законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до чотирьох років, існують реальні ризики того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне; незаконно впливати на потерпілих та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, і застосування до нього іншого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості оголошеної підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

З огляду на це, мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_7 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування. Врахування тяжкості кримінального правопорушення при цьому має свій раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_7 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Ризик незаконного впливу на потерпілих (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, оскільки ОСОБА_7 за співучастю з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 нанесли потерпілим ОСОБА_12 і ОСОБА_13 множинні удари у різні частини тіла, спричинивши їм тілесні ушкодження та заподіявши фізичний біль, що з урахуванням усіх фактичних обставин провадження, на думку колегії суддів, і свідчить про наявність передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло та покладення обов`язків згідно ч. 5 ст. 194 КПК.

Обґрунтованим також є і ризик того, що ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК).

Доводи апеляційної скарги захисника щодо абстрактності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які вказують на наявність цих ризиків та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 проживає разом з бабусею та дідусем, які є особами похилого віку, пенсіонерами та мають поганий стан здоров`я, за якими він постійно здійснював догляд та піклування, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на диспансерних обліках не перебуває, позитивно характеризується за місцем навчання та мешкання, хоча і мають місце, але не мінімізують на даному етапі досудового розслідування наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо лише із застосуванням такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт.

Твердження сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний час доби або особистого зобов`язання, на думку колегії суддів, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення слідчого судді належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 22.06.2023 відносно ОСОБА_14 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4