В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2461/22

Провадження № 1-кп/348/164/23

11 жовтня 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000356 від 01.11.2022 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області, громадянин України, українця, із професійно-технічною освітою, одруженого, на утриманні дітей не має, за станом здоров`я звільнений з військової служби, не працевлаштований, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 4 статтею 296, ч.1 ст.263 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участі сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

09.03.2022 обвинуваченого ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» призвано на військову службу за призовом під час загальної мобілізації та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.03.2022 № 60 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення даної військової частини та призначено на посаду стрільця-снайпера мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти технічного забезпечення мотопіхотного батальйону цієї військової частини.

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.09.2022 № 244 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду стрільця мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону цієї військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині солдат ОСОБА_3 відповідно до вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_3 , у порушення вимог вказаних нормативних актів, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, у період часу з 31.05.2022 по 03.10.2022, більш точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, ОСОБА_3 , проходячи військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи у АДРЕСА_2 , виконуючи бойові завдання щодо захисту територіальної цілісності і безпеки України, у лісовому масиві знайшов вибуховий пристрій - ручну осколкову гранату дистанційної дії ВМ 51, який придатний для здійснення вибуху та належить до категорії вибухових пристроїв промислового виробництва.

При цьому, солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової

частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи, що вказаний предмет є вибуховим пристроєм і

маючи намір на його незаконне придбання, зберігання та носіння, без

передбаченого «Положенням про дозвільну систему», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, та «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також, боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, дозволу, шляхом привласнення знайденого вибухового пристрою, придбав ручну осколкову гранату дистанційної дії БМ 51, яка придатна для здійснення вибуху та відносяться до категорії вибухових пристроїв промислового виробництва, а саме, взяв до своїх рук та поклав до своєї аптечки і носив її із собою протягом тривалого проміжку часу без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, 03.10.2022 внаслідок отримання травм, ОСОБА_3 направлений для проходження лікування за місцем проживання до Івано-Франківської області.

У зв`язку із цим, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне носіння та зберігання вибухового пристрою, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переніс напередодні знайдену у лісовому масиві ручну осколкову гранату дистанційної дії БМ 51 до місця свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав вказаний вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу до 01.11.2022.

Окрім цього, 01.11.2022 року близько о 09 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у солдата ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із використанням предметів, заготовлених для нанесення тілесних ушкоджень - ручної осколкової гранати дистанційної дії ВМ 51, що є вибуховим пристроєм, яку останній, незаконно придбав у с.Берестове Бахмутського району Донецької області при виконанні бойового завдання щодо захисту територіальної цілісності і безпеки України у період часу з 31.05.2022 по-03.10.2022.

Надалі, того ж дня, солдат ОСОБА_3 близько о 11 год. 15 хв., реалізуючи свій злочинний умисел, на власному автомобілі марки Volkswagen модель Jetta реєстраційний номер НОМЕР_2 , направився до території домогосподарства, що за адресою: АДРЕСА_1 , де, зупинившись на узбіччі проїзної частини вулиці, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, бажаючи самоствердитися за рахунок залякування сторонніх осіб, що виразилось в ігноруванні загальновизнаних норм моралі та правил поведінки в суспільстві, нахабному поводженні та прояві грубої сили, з хуліганських спонукань, вийняв запобіжну чеку із запалу ручної осколкової гранати дистанційної дії ВМ 51, чим привів її у бойову готовність та кинув через вікно автомобіля у напрямку огорожі домогосподарства, що по АДРЕСА_1 , внаслідок чого на її прилеглій території пролунав вибух.

Після цього, ОСОБА_3 на вищевказаному автомобілі покинув місце вчинення злочину.

2. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, а саме: носіння, зберігання та придбання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, а також кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.

3. Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю.

Суду пояснив, що в березні 2022 року після введення на території України воєнного стану пішов добровольцем на військову службу. В середині червня 2022 року під час несення служби в лісосмузі під м.Бахмут Донецької області він знайшов гранату, яку носив із собою. Після отримання контузії приїхав додому на лікування і гранату привіз із собою. Усвідомлював, що це вибуховий пристрій.

З потерпілим ОСОБА_6 у нього у минулому були непорозуміння.

Так, раніше потерпілому ОСОБА_6 він давав автомобіль на ремонт і сплатив останньому 500 доларів США, після чого пройшло 4 роки, а він нічого не зробив. Обвинувачений телефонував потерпілому, однак ОСОБА_6 відповідав йому в грубій формі, погрожував.

01.11.2022 року близько 11-00 годині він на власному автомобілі приїхав до подвір`я потерпілого ОСОБА_6 по АДРЕСА_3 , не виходячи із автомобіля, кинув гранату у його двір біля паркану. Через наявність у нього контузії не хотів, щоб хтось постраждав. Граната наступальна, тому осколків не було багато.

Обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні злочину покаявся, шкодує за свій вчинок, запевнив суд, що подібного більше не повторить, просить суворо його не карати. Заподіяну злочином шкоду не відшкодував.

Свої дії обвинувачений мотивував тим, що він хотів налякати, а не завдати шкоду здоров`ю. Чи був потерпілий вдома йому не відомо, автомобіля потерпілого не було.

Також обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що на даний час він звільнений із військової служби за станом здоров`я, офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, одружений, осіб на утриманні не має, має незадовільний стан здоров`я, захворювання серцево-судинної системи, робив операцію на серці, має інвалідність ІІ групи безстрокову, а також 65 % ступінь втрати професійної працездатності, внаслідок захворювання і травми, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Покази ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор у судовому засіданні, враховуючи повне визнання винуватості обвинуваченим у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, просив розглянути справу у спрощеному порядку відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Після роз`яснення стороні захисту положень ч.3 ст.349 КПК України, в тому числі, що вони будуть позбавлені права оскаржити обставини в апеляційному порядку, які ніким не оспорюються у даному кримінальному провадженні, захисник у судовому засіданні зазначив, що вважає за необхідне розгляд проводити у спрощеному порядку згідно вимог ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав можливим проводити розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку, положення ч.3 ст.349 КПК України йому зрозумілі.

Потерпілі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, від них поступили заяви (а.с.58,59), в яких вони просять справу розглядати в їх відсутності. Заявлені цивільні позови підтримують, покарання просять призначити по закону.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах викладених у обвинувальному акті та вироку суду, та беручи до уваги, що прокурор і потерпілий також не оспорювала фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судовий розгляд проведено в межах обвинувачення відповідно до ч.1 ст.337 КПК і обмежено допитом обвинуваченого, вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого, дослідження матеріалів цивільного позову та дослідженням матеріалів про речові докази і процесуальні витрати.

Так, предмет схожий на важіль від ручної гранати іноземного виробництва, зразок ґрунту з епіцентру вибуху, порівняльний зразок ґрунту з епіцентру вибуху, металеві фрагменти неправильної форми та кульки сірого кольору які вилучені з місця вчинення злочину, визнані речовими доказами у справі.

Мобільний телефон, який вилучений під час особистого обшуку ОСОБА_3 визнаний речовим доказом.

Також в судовому засіданні були досліджені матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Під час допиту обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив, що саме він незаконно придбав, носив при собі і зберігав вибуховий пристрій (гаранту), яку в подальшому використав при вчиненні хуліганських дій, бажаючи самоствердитися за рахунок залякування сторонніх осіб шляхом підриву гранати на прилеглій території домоволодіння цих осіб, внаслідок чого пролунав вибух, за вказаних в обвинувальному акті обставинах, і беззаперечно визнав свою вину у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

Покази обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає такими, що повністю відповідають фактичним обставинам, встановленим судом, а також дослідженим матеріалам кримінального провадження, тому розцінює їх як достовірні, приймає як доказ його вини і вважає, що вони в сукупності з дослідженими в ході судового розгляду доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.

При цьому суд зазначає, що суб`єктивна сторона хуліганства характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протипоставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Спонукання вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони здебільшого позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), протиставити себе іншим чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і установлених у суспільстві правил поведінки.

Тому наявність особистих неприязних стосунків між особами само по собі ще не свідчить про відсутність хуліганського мотиву в діях обвинуваченої особи, адже для визначення мотиву злочинних дій потрібно враховувати їх характер та спосіб вчинення, причини, що спонукали особу вчинити певні дії, поведінку обвинуваченого та потерпілих до і під час події.

Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений у світлий час доби прибув у село Пасічна Надвірнянського району Івано-Франківської області до житлової забудови, де проживають люди, і в подальшому із хуліганських мотивів здійснив підрив на прилеглій території домоволодіння іншої людини гранати, яку раніше незаконно придбав, зберігав і носив при собі.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Ці докази свідчать про те, що ОСОБА_3 вчинив носіння, зберігання та придбання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, а також вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень, тому суд прийшов до висновку про правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

6. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України суд вважає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

7. Мотиви призначення судом покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного, те що ним відповідно до кваліфікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК) вчинені тяжкі злочини.

Судом також враховуються обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Так, визначаючи міру покарання суд враховує, що обвинуваченим вчинені два закінчених умисних кримінальних правопорушення, суспільна небезпечність яких полягає в посяганні на громадську безпеку і громадський порядок.

З даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 випливає, що він має визначене і постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, військовослужбовець, який звільнений з військової служби за станом здоров`я, проходив військову службу в Збройних Силах України за призивом під час загальної мобілізації на посаді стрільця мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, учасник бойових дій, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в Донецькій та Луганській областях з 23 травня 2022 по 25 листопада 2022, за місцем служби характеризується посередньо, мав випадки порушення військової дисципліни, заохочень не обліковано, має стягнення у виді сурової догани. Під час військової служби отримав бойове травмування - акубаротравму (контузія), з 03.10.2022 по 28.11.2022 проходів лікування, має діагноз: обструктивна гіпертрофічна кардіоміопатія, має захворювання серцево-судинної системи, встановлені безстрокова інвалідність ІІ групи та 65 % ступінь втрати професійної працездатності, внаслідок захворювання і травми, пов`язаних із захистом Батьківщини, на обліку у психіатричному і наркологічному кабінетах не перебуває, за соціальними зв`язками: одружений, осіб на утриманні не має, непрацездатний, раніше не судимий.

Згідно висновків досудової доповіді у обвинуваченого середній ризик вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки, який він становить для суспільства, а тому орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Зазначений висновок органу пробації є обґрунтованим з підстав наведених у ньому, орган пробації в повному обсязі дослідив особу обвинуваченого ОСОБА_3 та дав мотивований висновок оцінки особи та ризиків, підстав для відхилення такого висновку не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Санкціями ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.

З урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, враховуючи особу обвинуваченого, що він в цілому по матеріалах справи характеризуються позитивно, враховуючи його відношення до вчиненого злочину, розкаяння, суд, керуючись ст.ст. 65-67 КК України, знаходить можливим призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі на певний строк в межах, передбачених санкціями ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання має бути не лише карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання у межах санкції частини статей відповідатиме вчиненому і сприятиме виправленню обвинуваченого й запобіганню вчинення нових злочинів.

Враховуючи особу обвинуваченого, зокрема, його вік та стан здоров`я, обставини кримінального провадження, суд вважає, що покарання в максимальному розмірі буде несправедливим через надмірну суворість.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, , визнання ним своєї вини, наявність обставин, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також його внесок у здійсненні захисту Батьківщини: добровільно мобілізувався, учасник бойових дій, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, отримав поранення, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому основне покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті по кожному із вчинених кримінальних правопорушень.

Покарання за сукупністю злочинів ОСОБА_3 на підставі ст.70 КК України слід визначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, враховуючи ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, скоєних ОСОБА_3 , дані про його особу, а також враховуючи думку учасників кримінального провадження, суд, керуючись ст.ст.75,76 КК України, прийшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, і вважає за необхідне звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням на певний строк із покладанням на засудженого певних обов`язків.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

8. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Потерпілими ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у межах даного кримінального провадження заявлені цивільні позови.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 1166 ЦК, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно п.2 ч.1 ст.23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частина 3 ст.23 ЦК передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч.1 ст. 1167 ЦК, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Потерпілі, кожний окремо, звернулася до суду з цивільними позовами до обвинуваченого та просили суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 завдану моральну шкоду в сумі 50 000 гривень, на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Позови обґрунтовані завданням немайнових втрат діями обвинуваченого, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті потертих: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогійних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; фіксованість надмірної уваги та перестороги до осіб, які проходять військову службу, переживання фізичних незручностей, та психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності. В момент вибуху потерпілі пережили емоційний стрес, який супроводжувався почуттями розгубленості, страху за своє здоров`я та життя своєї сім`ї. Наслідки події, що сталася, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу, на проведення правових заходів, обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, що тепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання.

Потерпілі як цивільні позивачі у поданих до суду заявах просили задовольнити позови у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_3 визнав позови частково, вважаючи на те, що він зараз не має грошових коштів, а розмір заявлених вимог вважає завищеним.

Аналізуючи наведені норми права та враховуючи обставини справи, характер і обсяг моральних страждань потерпілих, суд вважає, що цивільні позови ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню.

На підтвердження позовних вимог потерпілими не надані докази щодо стану їх здоров`я, тяжкості понесених моральних страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у життєвих обставинах тощо.

Відповідно до ст. 1167 ЦК під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

При вирішенні цивільних позовів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в частині заявлених ними вимог, суд, керуючись стст.23,1167 Цивільного кодексу України, ст.129 КПК України, залежно від доведеності підстав і розміру позову, виходить з того, що потерпілі об`єктивно зазнали душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них самих зі сторони обвинуваченого ОСОБА_3 , однак це не призвело до погіршення стану їх здоров`я, ділової репутації тощо.

Суд також враховує майновий стан обвинуваченого як цивільного відповідача, який є непрацездатним, має безстрокову інвалідність ІІ групи та 65 % ступінь втрати професійної працездатності, внаслідок захворювання і травми, пов`язаних із захистом Батьківщини.

За таких обставин сума стягнення майнового блага неадекватна розміру моральної шкоди і з урахуванням вимог розумності та справедливості підлягає зменшенню до 15 000 грн на кожного потерпілого.

З обвинуваченого на підставі ст.ст.120,124 КПК підлягають стягненню на користь потерпілих понесені ними процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 2000 гривень на кожного, які підтверджені відповідними документами: квитанціями №0851 і №0852 від 01.05.2023.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертиз складають 16621,31 грн, а саме: 2265,36 грн за проведення вибухотехнічної експертизи за експертною спеціальністю 5.2 «Дослідження вибухових пристроїв, слідів та обставин вибуху» № СЕ-19/109-22/10404-ВТХ Тернопільським НДЕКЦ МВС України; 6050,02 грн за проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» № СЕ-19/109-22/12006-БД Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України; 8305,93 грн. за проведення судової біологічної експертизи за експертною спеціальністю 9.5 «Молекулярно-генетичні дослідження» № СЕ-19/109-22/12239-БД Івано-Франківським НДЕКЦ МВС України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому процесуальні витрати за проведення експертизи слід покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки проведення експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

У ході досудового розслідування 03.11.2022 обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою та альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 104000 гривень, а строк тримання під вартою рахувати з 16.30 години 01.11.2022 року. Відповідно до довідки від 04.11.2022 обвинуваченого 04.11.2022 звільнено з-під варти у зв`язку з внесенням застави у розмірі визначеному судом. Враховуючи наведене, період з 01.11.2022 до 04.11.2022 слід зарахувати обвинуваченому у строк відбування покарання у виді позбавлення волі за даним вироком з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі у випадку направлення лише у разі направлення ОСОБА_3 , звільненого від покарання з випробуванням, для відбування покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений не порушував умови обраного щодо нього запобіжного заходу і сторони у ході судового розгляду не подавали клопотання про зміну запобіжного заходу, підстав для зміни запобіжного заходу відсутні. Обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді застави слід залишити до набрання вироком законної сили.

Оскільки застава, виходячи зі змісту ст.182 КПК України є безстроковим запобіжним заходом, дія цього запобіжного заходу припиняється після набрання вироком законної сили.

Згідно з ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. З врахуванням наведеного після набрання вироком законної сили за умови, що обвинувачений не порушить умови обраного йому запобіжного заходу у виді застави, внесену у даному кримінальному провадженні заставу слід повернути заставодавцю.

Враховуючи, що на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2022 року накладено арешт на майно мобільний телефон, яке в подальшому визнано речовими доказами, після чого на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 08.12.2022 року передано на відповідальне зберігання обвинуваченого ОСОБА_3 , у зв`язку з завершенням розгляду провадження арешт на підставі ч. 4 ст.174КПК України підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України та призначити покарання:

за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

за ч.4 ст.296 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Відповідно до ст.ст.75,76 КК України ОСОБА_3 від відбування основного покарання звільнити з випробуванням строком на 2 (два) роки, зобов`язавши його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Обраний ОСОБА_3 запобіжний захід у виді застави в сумі 104 000 (сто чотири тисячі) гривень 00 копійок залишити до набрання вироком законної сили.

У разі направлення ОСОБА_3 , звільненого від покарання з випробуванням, для відбування покарання, призначеного вироком, зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 01.11.2022р. по 04.11.2022 р. з розрахунку один день тримання під вартою за один день позбавлення волі.

Дія обраного щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді застави припиняється після набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком суду законної сили, за відстуності підстав для зверення застави в дохід держави, кошти внесені як заставу у кримінальному провадженні №0000356 у розмірі 104 000 (сто чотири тисячі) гривень 00 копійок - повернути заставодавцеві ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди завданої злочином суму в розмірі 15 000 (п`ятнадцять) тисяч гривень.

В іншій частині цивільний позов залишити без задоволення.

Цивільний позов ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої злочином, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 на відшкодування моральної шкоди завданої злочином суму в розмірі 15 000 (п`ятнадцять) тисяч гривень.

В іншій частині цивільний позов залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 16621,31 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 процесуальні витрати з оплати правової допомоги в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 процесуальні витрати з оплати правової допомоги в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

Скасувати, накладений ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2022 року, арешт на мобільний телефон «Xiaoma», який переданий в користування ОСОБА_3 у вигляді заборони відчужувати та розпоряджатися ним.

Речові докази: предмет схожий на важіль від ручної гранати іноземного виробництва, зразок ґрунту з епіцентру вибуху, порівняльний зразок ґрунту з епіцентру вибуху, металеві фрагменти неправильної форми та кульки сірого кольору - знищити.

Речовий доказ: мобільний телефон «Xiaoma» залишити ОСОБА_3 як власнику майна.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суду Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому роз`яснити право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1