Дата документу 15.11.2023 Справа № 333/4539/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 333/4539/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1339/23 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»

розглянула 15 листопада 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого загальну середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В ході досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року клопотання прокурора задоволено, строк тримання під вартою ОСОБА_7 продовжено до 07 грудня 2023 року включно, визначено заставу у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 671 000 гривень. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого звинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду, оскільки вважає, що вона винесена не законно та не обґрунтовано.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, зазначає про те, що прокурор, всупереч вимогам чинного законодавства, не вручив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу за три години до судового засідання, та взагалі був відсутнім під час розгляду даного клопотання судом.

Вказує на незаконність його утримання під вартою, так як по справі є свідки, які підтвердили його алібі. Провину у вчиненні інкримінованого злочину не визнає.

Обвинувачений звертає увагу суду на тривалість перебування під вартою (1 рік 5 місяців), у зв`язку з чим погіршується його здоров`я.

Ризики за ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор, є його припущенням.

Зазначає про відсутність наміру ухилятися від суду та вчиняти інші злочини.

Обвинувачений вважає визначений судом першої інстанції розмір застави занадто великим.

Просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2023 р. про продовження строку тримання під вартою та застосувати до нього альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з позбавлення волі, у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного браслету або зменшити заставу до мінімального розміру.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, вказав на тривалість перебування під вартою, погіршення стану здоров`я, відсутність доказів його провини та наявність у нього алібі.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу підзахисного, зазначивши про те, що у кримінальному провадженні досліджені всі матеріали, на теперішній час досліджуються додаткові докази.

В судове засідання апеляційної інстанції прокурор, будучи належним чином повідомлений про час і дату судового засідання не з`явився, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідаючи на доводи апелянта про порушення прокурором вимоги ст. 184 КПК України щодо вручення копії клопотання обвинуваченому, судова колегія виходить із наступного.

Статтею 331 КПК України регламентовано порядок обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу в суді.

Зокрема, частина 3 цієї статті передбачає, що залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При цьому, вимога ч. 2 ст. 184 КПК України щодо вручення копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу стосується включно тих клопотань, які подаються слідчому судді під час досудового розслідування. Питання ж доцільності продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу під час судового розгляду суд розглядає за правилами, регламентованими під час судового розгляду кримінального провадження.

Матеріали провадження містять відповідне клопотання, а журнал судового засідання та зміст оскаржуваної ухвали засвідчують розгляд даного клопотання за участю прокурора.

Отже, доводи апелянта щодо порушення прокурором норм КПК України в цій частині слід визнати неспроможними.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення, яке має на меті досягнення дієвості цього провадження та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд зауважує, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не відпали і продовжують існувати.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, заякий передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна. Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Тяжкість висунутої підозри за інкримінованим обвинуваченням та очікуване покарання, поряд з відсутністю у ОСОБА_7 стійких соціальних зв`язків збільшує ризик втечі та підтверджує продовження існування ризику, встановленого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів враховує беззаперечні відомості про неодноразові попередні притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення корисних злочинів, пов`язаних із застосуванням насильства, а також наявність не розглянутого на теперішній час кримінального провадження за вчинення грабежу, що характеризує останнього як особу, схильну до злочинної діяльності та агресії, а в сукупності з незалученістю обвинуваченого до суспільно-корисної праці та відсутністю у нього постійного джерела доходу свідчить про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у випадку перебування на свободі, та доводить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо необґрунтованості доказів і обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія вважає неспроможними.

Вирішуючи питання застосування менш тяжкого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема домашнього арешту, суд першої інстанції дотримався вимог КПК України та прийшов до вірної думки про неможливість його застосування, виклавши мотиви власного висновку, підстав піддавати сумніву який апеляційна інстанція не має.

Апеляційний суд погоджується з міркуваннями місцевого суду про відсутність підстав та вагомих аргументів на користь зміни заходу з тримання під вартою на домашній арешт ОСОБА_7 . На теперішній час не вбачається вагомих обставин, які б виправдовували застосування до обвинуваченого, поміж застави, іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Колегія суддів звертає увагу, що місцевим судом визначений розмір застави в межах передбачених ст. 182 КПК України для даної категорії кримінальних правопорушень, який з огляду на репутацію обвинуваченого, його усталену протиправну поведінку, відсутність міцних соціальних зв`язків, тобто обставини, яка б утримувала останнього від протиправної поведінки та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, не можна визнати необґрунтованим та завеликим. Саме такий розмір застави в сумі (671 000 гривень), на думку суду, зможе бути належним запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинуваченого, тим паче цей розмір не перебуває у максимальному граничному розмірі.

Тобто, фактично суд першої інстанції вирішив питання щодо застосування ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, який діятиме у разі внесення застави.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності свідків, які підтверджують алібі обвинуваченого та невизнання ним своєї провини, не являються предметом розгляду в даному апеляційному провадженні та належать до повноважень суду першої інстанції, яким здійснюється розгляд кримінального провадження по суті висунутого ОСОБА_7 обвинувачення.

Також апеляційна інстанція зауважує на приписах п. 5 ч.2 ст. 183 КПК України, відповідно до яких запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Серйозність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні інкримінованого розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб, вчинений особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, поєднаний з проникненням у житло, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, підвищує суспільну значущість даної справи, що вимагає від суду дотримання високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів і додатково переконує у вірності прийнятого рішення.

Отже, наведені вище обставини схиляють суд до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, виходячи із низки обставин, зокрема і стосовно особи обвинуваченого, його репутації.

Виходячи з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 07 грудня 2023 року включно з визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4