ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.11.2023 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001103 від 12.05.2021 за ч. 3 ст. 289 КК України, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 28.09.2021 №756/14403/21,

в с т а н о в и в:

27.11.2023 адвокат ОСОБА_4 , діючи в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до слідчого суді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 28.09.2021 №756/14403/21, а саме: на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі «ML 350» 2015 року випуску синього кольору (номер кузова НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 ), в частині заборони розпорядження вказаним майном.

Обгрунтовуючи доводи клопотання, адвокат зазначає, що в подальшому застосуванні вказаного заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, оскільки заочним рішенням Валківського районного суду Харківської області від 29.06.2023 №757/36759/22-ц позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано недійсним договір комісії №7627/19/005004 від 03.10.2019, укладений між ТОВ «Автостел Трейд» та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ; визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №7627/19/005004 від 03.10.2019, укладений між ТОВ «Автостел Трейд» та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та витребувано у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , автомобіль Mercedes-Benz ML 350, 2015 р.в., номер кузова НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились.

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою, в якій просить проводити судовий розгляд за його відсутності, вимоги клопотання підтримує, просить задовольнити. Прокурор Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 також подав до суду заяву, де просить проводити судовий розгляд за його відсутності, проти задоволення клопотання заперечує, оскільки постановою слідчого у кримінальному провадженні призначено судову автотоварознавчу експертизу вказаного транспортного засобу, на підтвердження чого долучив копію відповідної постанови.

Відповідно до положень ст. 26 цього Кодексу сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання, дослідивши матеріали судового провадження, долучені прокурором до матеріалів клопотання документи, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Оболонським УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001103 від 12.05.2021 за ч. 3 ст. 289 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 28.09.2021 №756/14403/21 накладено арешт на майно, а саме: на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» моделі «ML 350» 2015 року випуску синього кольору (номер кузова НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 ), ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , шляхом заборони на час досудового розслідування володіння, розпорядження та користування вказаним майном будь-яким особам.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 14.07.2022 №756/4759/22 скасовано арешт майна в частині заборони користування (володіння) вищевказаним транспортним засобом та ключами.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали місцевого суду, накладаючи арешт на майно, слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України та дійшов висновку про те, що такий захід забезпечення кримінального провадження необхідний з метою збереження речових доказів та запобігання можливості його відчуження, оскільки наявні обґрунтовані підстави вважати, що дане майно має значення для встановлення обставин під час досудового розслідування та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на положення частин 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду та при дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, та не доводять, що в подальшому відпала потреба в застосуванні арешту, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилається адвокат ОСОБА_4 , що, на його думку, свідчать про необхідність скасування арешту вищевказаного майна продовжують бути предметом перевірки органу досудового розслідування в межах кримінального провадження №0001103.

Слідчий суддя звертає увагу, що під кримінальним провадженням розуміється досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Стадія досудового розслідування кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, і закінчується у формі та на підставах, визначених §1 Глави 24 КПК України постановленням процесуального рішення - постанови про закриття кримінального провадження, або вчиненням комплексу процесуальних дій, пов`язаних з направленням до суду обвинувального акту чи відповідного клопотання.

Підставою початку досудового розслідування є не будь-які відомості, а лише ті з них, в яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, оскільки слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, перевіряє достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оскільки в разі, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин (відповідні висновки містяться у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16.05.2019 у справі №761/20985/18 (провадження №51-8007км18) та від 30.09.2021 у справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20).

При цьому, в період усього часу здійснення кримінального провадження його зміст та форма мають відповідати засадам, визначеним ч. 1 ст. 7 КПК України, серед іншого принципу законності, який, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, покладає на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого за наявності такого кримінального провадження всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, і такі рішення, відповідно до вимог ст. 28 цього Кодексу, повинні бути прийняті у розумні строки, забезпечення якого на стадії досудового розслідування покладається на прокурора.

У іншому випадку, це не буде відповідати завданням кримінального провадження, визначеним ст. 2 КПК України, які, як неодноразово наголошував у своїх постановах Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (постанови від 13.04.2021 №554/10204/15-к (провадження №51-492км21) та від 04.08.2021 у справі №390/934/13-к (провадження №51- 3481км18), є відмінними від тих завдань, які вирішують національні суди в цивільній, господарській чи адміністративних юрисдикціях. В межах кримінальної юстиції не здійснюється вирішення спору, а за допомогою доказів встановлюється наявність чи відсутність у діях осіб складу кримінальних правопорушень.

Щодо належної правової процедури, як одного із завдань кримінального провадження, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 24.05.2021 у справі №640/5023/19 (провадження №51- 2917кмо20) зазначає, що у теоретичному аспекті - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, відноситься, серед іншого, і право на ефективне розслідування. При оцінці ефективності досудового розслідування слід виходити з того, що ефективність досудового розслідування є співвідношенням процесуальних дій, процесуальних рішень, реалізованих учасниками кримінального провадження, а також їх результатів із положеннями КПК, що визначають підстави, умови і порядок їх проведення чи прийняття, з урахуванням оптимальних затрат часу та зусиль на це.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях виокремив таку систему критеріїв ефективності досудового розслідування: 1) метою проведення досудового розслідування завжди має бути досягнення завдань кримінального провадження (спрямованість на досягнення завдань кримінального провадження); 2) здійснення досудового розслідування повинно відповідати принципу законності, зокрема забезпечувати ефективне виконання положень національного законодавства (законність); 3) досудовому розслідуванню має бути притаманна засада публічності (ініціативності органу досудового розслідування), яка полягає в оперативній реакції на вчинене кримінальне правопорушення компетентною особою, яка не залежатиме від волі зацікавлених осіб (публічність); 4) вимога розумної швидкості досудового розслідування, що передбачає здійснення процесуальних дій на цьому етапі судочинства без зайвих затримок, їх своєчасність, відсутність необґрунтованого зупинення кримінального провадження тощо (розумна швидкість); 5) всебічність та повнота застосування заходів, спрямованих на розкриття кримінального правопорушення, яка насамперед, передбачає правильність, послідовність та логічність отримання доказів та оперування ними, обґрунтування процесуальних рішень (всебічність та повнота розслідування); 6) незалежність та неупередженість особи, яка здійснює досудове розслідування кримінального правопорушення (незалежність та неупередженість); 7) прозорість досудового розслідування, захист прав та інтересів потерпілого та його родичів, що передбачає своєчасне надання їм процесуального статусу, залучення до проведення процесуальних дій, ознайомлення з матеріалами провадження (прозорість); 8) врахування під час досудового розслідування індивідуальних особливостей особи правопорушника, зокрема, його віку, гендерної належності, національності (індивідуалізація); 9) диференціація форм досудового розслідування з метою його оптимізації (диференціація форм розслідування).

Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (рішення у справах «Олександр Ніконенко проти України» від 14.11.2013, «Мута проти України» від 31.07.2012, «Карабет та інші проти України» від 17.01.2013, «Михалкова та інші проти України» від 13.01.2011).

Органи влади зобов`язані провести ефективне розслідування. Це зобов`язання не є обов`язком досягнення результатів, а обов`язком вжиття заходів. ЄСПЛ зазначає, що не кожне розслідування обов`язково має бути успішним або дійти висновку, який співпадає із викладом подій скаржника. Проте воно, в принципі, має бути здатним призвести до встановлення фактів справи, а якщо твердження виявляться правдивими - до встановлення та покарання винних осіб (рішення у справах «Джуліані та Гаджіо проти Італії» від 25.08.2009, «Армані да Сілва проти Сполученого Королівства» від 30.03.2016, «Каплатий проти України» від 04.02.2021).

Положеннями ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, одним із яких відповідно до п. 7 ч. 2 цієї статті є арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості саме цього провадження.

Доводи адвоката ОСОБА_4 про те, що в подальшому застосуванні арешту майна у кримінальному провадженні відпала потреба, оскільки майнові права ОСОБА_3 на арештоване майно захищено рішенням Валківського районного суду Харківської області від 29.06.2023 №757/36759/22-ц, не приймаються слідчим суддею з огляду на те, що висновки судів у справах інших юрисдикцій не є преюдиційними у кримінальному провадженні та не можуть використовуватись судами як вирішальний доказ під час встановлення наявності або відсутності підстав для подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які були направленні на забезпечення збереження речових доказів задля досягнення дієвості кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 90 КПК України рішення національного суду має преюдиційне значення лише у тому разі, якщо воно набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як наслідок, судове рішення суду іншої юрисдикції має преюдиційне значення для суду, який вирішує питання, пов`язані із кримінальним провадженням, лише у визначених цією статтею випадках.

Рішення суду іншої юрисдикції не є доказом відповідно до положень кримінального процесуального законодавства і не має безпосереднього впливу на доказову базу у кримінальному провадженні, в межах якого здійснюється досудове розслідування за фактом кримінально-протиправного діяння.

При цьому, чинний КПК не містить інших положень, на підставі яких рішення судів інших юрисдикцій могли би бути визнані преюдиціальними в кримінальному процесі, тобто такими, які звільняють від необхідності встановлення обставин, які підлягають доказуванню, шляхом дослідження та оцінки всієї сукупності доказів у кримінальному провадженні.

Вказані висновки узгоджуються з позиціями, викладеними у постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 13.04.2021 №554/10204/15-к (провадження №51-492км21) та від 04.08.2021 у справі №390/934/13-к (провадження №51-3481км18), які беруться слідчим суддею до уваги в силу вимог ст. 13 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами встановлено, що втручання у право власності обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та у відповідності до принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час дотримано «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства й вимогами захисту основоположних прав власника майна та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Отже, за наслідками судового розгляду слідчий суддя вважає, що адвокатом ОСОБА_4 на даній стадії кримінального провадження в силу принципу змагальності сторін недоведено необґрунтованості накладення арешту на майно та недоведено того, що на даний час відпала потреба в продовженні дії такого заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак приходить до висновку про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо обмеження права власності, а тому в задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Керуючись статтями 170-175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001103 від 12.05.2021 за ч. 3 ст. 289 КК України, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1