справа № 208/1371/20
№ провадження 1-кп/208/99/23
УХВАЛА

18 грудня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 в режимі відеоконференції,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000153, розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, маючого середню освіту, мешкав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

По справі допитані потерпілі, свідки, досліджені письмові докази, речові докази та відеоматеріали.

Після ознайомлення з матеріалами справи, під час судового засідання адвокатом заявлені клопотання про допит в судовому засіданні експертів які проводили судово-медичну та судову медико-криміналістичну експертизи, які судом відповідно до принципів змагальності та диспозитивності задоволено.

На теперішній час за клопотанням прокурора у справі призначена та проводиться судово-психіатрична експертиза обвинуваченого, матеріали справи знаходяться в експертній установі. За відсутності матеріалів справи допит експертів є неможливим.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, яке аргументовано наступним.

ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, що спричинило смерть потерпілого. Обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків, на стадії досудового слідства тривалий час переховувався від слідства та перебував у розшуку. Знаходячись на волі, ОСОБА_7 може залишити або змінити місце мешкання, намагаючись переховуватись від суду для уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення. Враховуючи викладене, вважав забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого іншим чином не можливе.

Адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання прокурора. Зазначені в клопотанні ризики, зі спливом тривалого часу перебування ОСОБА_7 під вартою, втратили свою актуальність, а врахування тільки тяжкості інкримінованого злочину є порушенням національного законодавства та правових позицій рішень ЄСПЛ. На його думку, матеріали справи не дають підстав вважати, що смерть потерпілого настала саме внаслідок дій ОСОБА_7 , а не після від`їзду ОСОБА_8 додому. Просив змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_7 на менш суворий, або застосувати альтернативний запобіжний захід у виді застави, визначеної в мінімальному розмірі відносно інкримінованого тяжкого злочину. Зазначений розмір застави пов`язаний з матеріальним становищем обвинуваченого, а інший може бути для нього заздалегідь непомірним.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника.

Розглянувши клопотання та вислухав учасників судового засідання, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

ЄСПЛ в рішеннях у справах «Лабіта проти Італії» та інших, неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У рішенні по справі «W. проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

ОСОБА_7 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, за який у разі доведеності його вини може бути засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Враховуючи викладене, суд не може прийняти до уваги доводи сторони захисту щодо недоведеності вини ОСОБА_7 в інкримінованому злочині, так як оцінка доказів, їх аналіз на узгодженість між собою та сукупність, проводиться судом під час ухвалення остаточного рішення по справі.

Окрім тяжкості інкримінованого злочину, існує об`єктивний ризик переховування ОСОБА_7 від суду, з огляду на міру покарання яка йому загрожує у разі визнання винним. Зазначений ризик не спростований, об`єктивно підтверджується перебуванням ОСОБА_7 під час досудового слідства у розшуку тривалий час, затримання його за місцем мешкання в процесі санкціонованого обшуку, ціллю якого було саме відшукання ОСОБА_7 .

Не погоджуючись з думкою сторони захисту про взагалі відсутність ризику переховування обвинуваченого від суду, суд враховуючи тривалий час перебування ОСОБА_7 під вартою, відзначає про його безумовне зменшення.

Відповідно до правової позиції викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Ухвалою суду відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Визначений судом розмір застави вважається стороною захисту завідомо непомірним для обвинуваченого, і заявлено клопотання про визначення такої суми в мінімальному розмірі. Зазначене клопотання аргументовано відсутністю у ОСОБА_7 банківських рахунків та зареєстрованого майна. Повнолітній син обвинуваченого має свою сім`ю, неповнолітніх дітей, і визначена сума застави для нього є непомірною.

Як неодноразово зазначалось судом, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження. Запобіжний захід у виді тримання обвинуваченого під вартою застосовується виключно з наведених підстав.

При розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та встановлена наявність ризиків, визначених зазначеною вище нормою КПК України.

Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкриміновано ОСОБА_7 , саме такий його вид позбавляє можливості обвинуваченого перешкодити інтересам правосуддя, і тому з врахуванням встановлених ризиків він підлягає продовженню.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак використовуючи стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», суд допускає реальну можливість такої спроби в майбутньому.

Суд вважає необґрунтованими твердження сторони захисту про можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченого шляхом обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, окрім застави, та вони не можуть бути прийняті судом до уваги, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Суд відзначає, що по справі досліджені всі докази сторони обвинувачення. На теперішній час судом вирішуються клопотання сторони захисту, які виникли після заміни попередніх захисників адвокатом ОСОБА_5 .

Розглядаючи клопотання сторони захисту в частині зменшення розміру визначеного альтернативного запобіжного заходу у виді застави, суд частково погоджується з доводами сторони захисту і вважає за можливе зменшити його до 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. На думку суду, зазначений розмір застави забезпечить належне виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, не вбачаючи підстав для застосування більш м`якого, окрім застави, запобіжного заходу, керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 350 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - продовжити, строком до 15.02.2024 року.

У разі внесення на рахунок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, вважати, що до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді застави та в цьому випадку покласти на обвинуваченого наступні обов`язки передбачені ст. 194 КПК України: прибувати до суду за першим викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками по справі поза межами судового засідання; здати на зберігання до уповноважених органів особисті документи які надають право на виїзд з України.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну відносно обвинуваченого запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою, окрім застави, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1