У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2023 року, якою накладено арешт на майно, вилучене в ході проведеного 05.09.2023 року обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження № 0000276 від 01.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6

власник майна: ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна. Зобов`язати уповноважених осіб повернути вилучене майно під час проведеного 05.09.2023 року обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Задоволено клопотання прокурора про арешт майна, що було вилучено в ході проведеного 05.09.2023 року обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження № 0000276 від 01.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Накладено арешт на майно, а саме: мобільний телефон «Redmі Note 7», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-карткою з номером НОМЕР_3 ; печатка з відтиском та написом «Республіка Україна Миколаїв, Миколаївської області Територіальна громада Корабельного району»; печатка з відтиском та написом «Республіка Україна ОМС місто Миколаїв, Миколаївської області Районна рада Корабельного району»; ноутбук «ASUS» модель «A52D», chek № 3825, s/n A52DE-EX192D, із зарядним пристроєм; чеки, 5 шт; документ з назвою «Волевиявлення людини. Республіка Україна», на ім`я ОСОБА_5 , 1 шт.; документи, що стосуються діяльності т.зв. «територіальних громад» та «місцевих рад» міста Миколаєва, на 73 арк.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

Зазначає, що вилучені в ході обшуку речі є його особистим майном та не являються знаряддям вчинення кримінального правопорушення чи об`єктом протиправних дій.

Стверджує, що в діях ОСОБА_5 взагалі відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, так як територіальні громади не посягають на територіальну цілісність України, а домагаються виконання представниками органів місцевого самоврядування виконання своїх обов`язків по захисту прав та свобод людей.

Також апелянт зазначає, що розгляд клопотання про арешт майна здійснювався без участі власника майна, чим порушено його право, як власника майна.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

До суду надійшло клопотання в якому прокурор просив накласти арешт на майно, вилучене в ході проведеного 05.09.2023 року обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В клопотанні зазначено, що СВ УСБУ в Миколаївській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000276 від 01.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Клопотання про арешт майна мотивоване тим, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критерію речового доказу, визначеного ст. 98 КПК України. Не застосування арешту майна може призвести до втрати доказів, що перешкоджатиме розслідуванню та встановленню істини у кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя вказав, що вилучене під час проведення обшуку майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто є речовими доказами у кримінальному провадженні, тому з метою забезпечення його збереження, слід клопотання прокурора задовольнити та накласти арешт на майно, вилучене в ході проведеного 05.09.2023 року обшуку.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, зокрема, ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, які передбачені ст. 2 КПК України, своєчасне застосування якого може запобігти негативним наслідкам при розслідуванні злочинів.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, в провадженні СВ УСБУ в Миколаївській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000276 від 01.06.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

За версією органу досудового розслідування, представники самопроголошених т. зв. «територіальних громад міста Миколаєва, республіки Україна», за попередньою змовою між собою, вчиняють умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України. Так, ОСОБА_5 веде діяльність із створення в м. Миколаєві паралельних органів місцевого самоврядування, а саме « територіальних громад» та « місцевих рад». ОСОБА_5 підшукав низку однодумців та впродовж березня - квітня 2023 року створив « територіальні громади» у Корабельному, Інгульському, Центральному та Заводському районах м. Миколаєва шляхом укладання відповідних « договорів» між мешканцями вказаних районів. У подальшому, члени новостворених « територіальних громад» обрали, із складанням протоколів зборів, так званих «уповноважених», які представлятимуть інтереси «громади», та уклали з ним відповідні договори.

В межах цього кримінального провадження прокурором скеровано до суду клопотання про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведеного 05.09.2023 року обшуку житлового будинку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 05.09.2023 року у кримінальному провадженні вищевказане майно визнано речовими доказами.

Розглядаючи в порядку ст. ст. 170-173 КПК України клопотання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен в тому числі враховувати наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Ці вимоги закону спрямовані на те, щоб арешт майна не привів до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчим суддею були дотримані вимоги ст. ст. 170-173 КПК України та доцільно до обставин, задоволено клопотання прокурора.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов вірного висновку, що оскільки в судовому засіданні була встановлена наявність достатніх підстав вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000276 від 01.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, та що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення речових доказів в цьому кримінальному провадженню, то з метою забезпечення збереження цього майна необхідно накласти на нього арешт.

При цьому слід зауважити, що до завдань суду на цьому етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Всі інші підстави підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому не є слушними доводи апелянта про те, що слідчий суддя безпідставно арештував вищевказане майно.

Матеріали кримінального провадження підтверджують, що арештоване майно може бути використане як доказ у цьому кримінальному провадженні, про що зазначено у клопотанні прокурора про накладення арешту на вилучене в ході проведеного 05.09.2023 року обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження № 0000276 від 01.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України.

Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, з метою збереження речових доказів.

Доводи апелянта що були порушені його права власника, оскільки розгляд клопотання про арешт майна здійснювався без його участі, не є слушними, так як відповідно до змісту ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З урахуванням викладеного вище, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт.

в с т а н о в и в :

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2023 року, якою накладено арешт на майно, вилучене в ході проведеного 05.09.2023 року обшуку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження № 0000276 від 01.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: