ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/2474/23 Провадження 1-кп/636/876/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2023 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000075 від 27.03.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Чугуївського міського суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за №0000075 від 27.03.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п.п. 1,12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Стосовно обвинувачених ухвалами слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 16.03.2023 застосовано, та в подальшому - ухвалами Чугуївського міського суду Харківської області, востаннє- ухвалою від 25.08.2023, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань (№27), який спливає 23.10.2023.

Прокурором 02.10.2023 до суду подано письмові клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , із посиланням на ті обставини, що на теперішній час повідомлена обвинуваченим підозра є обґрунтованою, крім того ризики, наведені в п.1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а інші, більш м`які запобіжні заходи не дозволять забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в судовому засіданні клопотання прокурора повністю підтримали.

Захисник обвинувачених - адвокат ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, наполягав на тому, що факт існування наведених у вказаних клопотаннях ризиків, передбачених п.1,2,3,4 ч.1 ст. 177 КПК України, прокурором жодним чином не доведено, в клопотаннях прокурора відсутні посилання на матеріали справи, та докази, якими він обґрунтовує наявність наведених в клопотаннях ризиків, наполягав на тому, що забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисних можливо й шляхом обрання стосовно них іншого, менш обтяжливого запобіжного заходу, зокрема - домашнього арешту із носінням електронного засобу контролю.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно них заперечували, повністю підтримали позицію свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_10 просив суд при розгляді клопотання прокурора врахувати наведені в ст. 178 КПК України обставини.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За правовими позиціями ЕСПЛ «обґрунтована підозра» це наявність фактів або відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Ризиками у кримінальному провадженні є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки обвинуваченого.

Суд, розглядаючи питання доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених, враховуючи, що рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, приходить до наступного.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, в зв`язку із чим суд погоджується із твердженням сторони обвинувачення про те, що з урахуванням міри покарання, що може бути призначена обвинуваченим у разі визнання їх винними, останні, перебуваючи на волі, дійсно можуть спробувати переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих у провадженні, оскільки мають інформацію про їх місце проживання, або перешкоджати кримінальному провадженню у іншій спосіб, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та попередити вчинення ними злочинів в подальшому. Але, на думку суду, навіть обґрунтоване звинувачення у вчиненні злочину в даному випадку не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинувачених.

З у рахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із твердженням сторони обвинувачення щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Крім того, доводи сторони захисту щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування матеріалами кримінального провадження, як і існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України були предметом розгляду суду апеляційної інстанції, який погодився із висновками суду щодо обґрунтованості клопотань прокурора та залишив обрані стосовно обвинувачених запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою без змін.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, клопотання прокурора є обґрунтованими, в зв`язку із чим необхідно продовжити строк виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на наявність у обвинувачених стійких соціальних зав`язків, постійного місця проживання, самі по собі не спростовують тверджень сторони обвинувачення щодо доцільності продовження тримання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під вартою, не зменшують вірогідність існування ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в клопотанні прокурора, а тому, такі доводи суд не вважає визначальними. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочину, проте не стали стримуючим фактором для них від противоправних дій.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи сторони захисту щодо належної процесуальної поведінки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 впродовж року, що тривало досудове слідство, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, процесуальний статус підозрюваних останні отримали в березні 2023 року, відтак до цього моменту стосовно них не діяли жодні обмеження.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не зменшилися та не перестали існувати на момент продовження цього запобіжного заходу.

Отже, враховуючи всі вищенаведені відомості у суду не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання обвинуваченого під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання прокурора всі ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинувачених та обставин кримінального провадження, які прокурор вважає доведеними, направивши обвинувальний акт до суду, та якому за наслідками судового розгляду, суд надасть відповідну процесуальну оцінку, ухваливши виправдувальний чи обвинувальний вирок.

За таких обставин, суд вважає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 131, 183, 184, 193-199, 314,315, 331, 350, 369-372, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, а саме до 30.11.2023.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на шістдесят днів, а саме до 30.11.2023.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - у той самий строк з моменту вручення їм копії ухвали суду, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3