Справа № 331/4246/23
Провадження № 1-в/331/164/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2023 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі подання начальника СІЗО - начальника арештного дому полковника внутрішньої служби ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільхове Ульяновського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта - професійно-технічна, сімейний стан - не одружений, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2021 року за ч.1 ст.187 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

з участі:

прокурора ОСОБА_5

представника слідчого ізолятору ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_4

УСТАНОВИВ:

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2021 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.187 КК України до покарання вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі до ч.1 ст.71 КК України, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 лютого 2021 року та остаточно та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

В обґрунтування подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання зазначено, що засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 02.07.2021 року. З 23.09.2021 року відбуває покарання у відділенні соціально-психологічної служби в державній установі «Запорізький слідчий ізолятор». Фактично відбутий строк покарання (на час складання висновку) становить 2 роки 1 місяць 15 днів. Засуджений шкодує про вчинене ним кримінальне правопорушення та визнає свою вину; не підтримує стосунки із про кримінально налаштованими друзями та знайомими як в установі, так і на волі; за період відбування покарання засуджений 2 рази порушував установлений порядок відбування покарання, має 4 заохочення, на профілактичному обліку не перебуває, працевлаштований пекарем, володіє достатніми професійними навичками для отримання роботи після звільнення. До засудження працював неофіційно на заводі газованої води смт. Мирне, Мелітопольського району, Запорізької області, різноробочим. Стан здоров`я задовільний. Зв`язки з близькими та рідними стабільні та доброзичливі, шляхом телефонних переговорів. ОСОБА_4 не вживає алкоголь, наркотичні речовини взагалі, має негативне ставлення до вживання наркотичних речовин/алкоголю. Усвідомлює, що саме треба змінити в житті та бере участь в реалізації задуманого; має позитивні плани на майбутнє та працює над їх реалізацією. Після звільнення буде мешкати у власному будинку. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення низький. Засуджений дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня установи, підтримує позитивні взаємовідносини з іншими засудженими, виконує законні вимоги адміністрації, ввічливо ставиться до персоналу установи виконання покарань, бере активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, сумлінно дотримується трудової дисципліни. З огляду на викладене, 26.06.2023 року комісією Запорізького слідчого ізолятора з питань розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених пільг у вигляді умовно-дострокового звільнення та переводу до колонії мінімального рівня безпеки з загальними умовами тримання встановлено, що засуджений ОСОБА_4 довів своє виправлення та заслуговує застосування пільги у вигляді умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання. Станом на 26.06.2023 року засуджений ОСОБА_4 відбув більше ніж 2/3 призначеного строку покарання. Тому адміністрація слідчого ізолятора просить звільнити засудженого ОСОБА_4 з місць позбавлення волі умовно-достроково.

В судовому засіданні представник ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» ОСОБА_6 підтримав подання за викладеними вище мотивами та обґрунтуванням, просив його задовольнити. Окремо вказав, що ОСОБА_4 у жовтні 2023 року отримав ще одне заохочення, тому наявні усі підстави для його звільнення за ст. 81 КК України.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 наполягали на задоволенні вказаного подання. Крім того, додатково зазначили, що адміністрацією ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в черговий раз підтверджено позитивне ставлення засудженого ОСОБА_4 до праці, у зв`язку з чим видавно постанову про заохочення від 03.10.2023. А загалом, засуджений впродовж 2022-2023 років заохочувався адміністрацією ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» п`ять разів, з викладеного вбачається, що ОСОБА_4 встав на шлях виправлення та в цілому має позитивне ставлення до праці.

Прокурор ОСОБА_5 не заперечував щодо задоволення клопотання, вважав, що засуджений підтвердив своє виправлення та відбув перпедбачений законом термін покарання.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, додані до клопотання, суд дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2021 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України і призначено остаточне покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України у вигляді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Строк відбування покарання ОСОБА_4 за даним вироком ухвалено обчислювати з 07 травня 2021 року. Кінець строку відбування покарання - 07 червня 2024 року.

Відповідно до ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як передбачено п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Аналіз викладеної норми закону дає підстави стверджувати, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а факт виправлення засудженого.

Дійсно, згідно наданих суду матеріалів, ОСОБА_4 відбув 2/3 призначеного йому покарання.

Відповідно до наявних у особовій справі матеріалів вбачається, що витягом з наказу начальника СІЗО - начальника арештного дому підполковника служби ОСОБА_8 № 447/АГ-21 від 23.09.2021 засудженого ОСОБА_4 зараховано до відділення соціально-психологічної служби ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з 23.09.2021.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_4 в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» знаходиться з 02.07.2021. Під час тримання в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в камері режимного корпусу зарекомендував себе задовільно, заохочень та стягнень не мав. З 23.09.2021 відбуває покарання у відділенні соціально-психологічної служби в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». За час перебування у відділенні соціально-психологічної служби зарекомендував себе добре. Має заохочення та стягнення. Працевлаштований в господарській обслузі пекарем, до виконання роботи ставиться добре. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні зі засудженими не конфліктний. У відношенні до представників адміністрації ввічливий. Вимог санітарії та гігієни дотримується. До виконання робіт із благоустрою місць позбавлення волі ставиться добре. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

З довідки про заохочення та стягнення з`ясовано, що на даний період часу ОСОБА_4 має чотири заохочення у вигляді подяк, які застосовані до нього за сумлінне ставлення до праці та робіт з благоустрою установи за період з січня 2022 року по жовтень 2023 року. Крім того, має два стягнення у вигляді доган, зокрема 11.02.2022 - нетактовна поведінка, яке в подальшому 27.06.2022 було знято та 30.08.2022 - вилучено мобільний телефон, яке 30.02.2023 було погашено.

Перевіряючи факт виправлення засудженого, суд зазначає, що під сумлінною поведінкою слід розуміти свідоме і безперечне дотримання засудженим умов відбування покарання та виконання всіх обов`язків, покладених на нього. Сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад поведінки. Не можна вважати сумлінною поведінкою лише формальний факт відсутності у засудженого не знятих або погашених у встановленому порядку заходів стягнення, оскільки дотримання порядку та умов відбування покарання є обов`язком засудженого.

Сумлінне ставлення до праці - це чесне та повне виконання засудженим своїх трудових обов`язків, покращення кількісних та якісних показників виконуваної роботи (підвищення робітничої кваліфікації, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, суворе додержання правил безпеки тощо). Воно передбачає прагнення засудженого до перевиконання встановлених норм виробітку або зразкового виконання робіт, а також відшкодування збитків, заподіяних злочином.

Суд зазначає, що згідно п.1 ч.1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

На думку суду, сумлінною поведінка у засудженого повинна бути весь час відбування покарання. Проте, враховуючи застосування до ОСОБА_9 за останній час декількох заохочень, суд вважає, що працевлаштування засудженого та отримання ним заохочень свідчить про те, що засуджений лише стає на шлях виправлення, а його поведінка не є бездоганною.

Згідно довідки про заохочення та стягнення три з чоритьох заохочень ОСОБА_4 отримав за останні пів року відбування покарання, що суд оцінює як зміну його поведінки в позитивну сторону. Тому суд вважає, що ОСОБА_4 лише стає на шлях виправлення, проте вказаного не достатньо для його умовно-дострокового звільнення.

Також судом взято до уваги той факт, що 08 червня 2022 року комісією установи було визнано не доцільним застосовувати до засудженого ОСОБА_4 заохочувальну норму передбачену ст.101 КВК України у вигляді переведення до колонії мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання.

Крім того, 19 грудня 2022 року комісією установи було не доцільним застосовувати до засудженого ОСОБА_4 заохочувальну норму передбачену ст.82 КК України, оскільки останній має непогашене стягнення.

Також у матеріалах справи мається комісійний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_4 , згідно якого останній набрав 88 балів, та може вважатися таким, що став на шлях виправлення (довів своє виправлення).

Між тим, суд, дослідивши оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який визначений згідно вищевказаного висновку адміністрацією слідчого ізолятору як середній, після аналізу відомостей про особу засудженого, яка також міститься в особовій справі, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 04.02.2021 був засуджений Мелітопольським районним судом Запорізької області за ч.4 ст.407 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік. Проте, протягом іспитового строку він вчинив новий умисний тяжкий злочин, за який йому призначено мінімальне покарання, передбачене законом.

Враховуючи викладене, не слід залишати поза увагою необхідність дотримання принципу невідворотності покарання, адже саме невідворотність покарання має головний вплив на осіб, які можуть вчинити кримінальні правопорушення.

Принцип невідворотності відповідальності конкретизує більш загальні за змістом принципи законності, рівності громадян перед законом. У зазначеному змісті даний принцип має запобіжний, стримуючий вплив. Принцип невідворотності покарання є першочерговим серед принципів кримінального права і дає право вважати його зверненим головним чином до громадськості.

Суд звертає увагу, що передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання, проте такої «бездоганної» поведінки засудженого протягом строку відбування покарання, судом не встановлено.

Враховуючи зазначені вище обставини в сукупності, а також враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, суд дійшов висновку про передчасність заявленого подання, оскільки відсутні підстави стверджувати про виправлення засудженого, а також відсутні дані про те, що процес виправлення засудженого досяг стадії, на якій відбування покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі, а відбутий ним строк покарання хоч і узгоджується з вимогами статті 81 КК України, проте є недостатнім для висновку про виправлення засудженого.

За таких обставин, суд дійшов висновку у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання начальника СІЗО - начальника арештного дому полковника внутрішньої служби ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, засудженого вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 серпня 2021 року за ч.1 ст.187 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1