ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1717/23 Номер провадження 11-кп/814/947/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000354 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Келлог Труханського району Красноярського краю Російської Федерації, громадянку України, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, процесуальних витрат та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

26.03.2023 приблизно о 19:00 год., ОСОБА_8 перебуваючи разом зі своїм?співмешканцем, ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 після вживання алкогольних напоїв, займаючись господарськими справами та під час розтоплення печі, яка розміщувалась в одній із кімнат житлового будинку, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між нею та ОСОБА_9 в ході конфлікту на побутовому ґрунті, будучи в стані алкогольного сп`яніння, взяла кухонний ніж в праву руку та діючи умисно, перебуваючи у положенні стоячи, умисно завдала потерпілому один колючо-ріжучий удар в область тулуба зліва. Після чого продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_8 відразу ж нанесла ще один удар ножем, тримаючи його в правій руці в область голови зліва. Тобто завдала тілесні ушкодження внаслідок яких настала смерть ОСОБА_9 .

Причиною смерті ОСОБА_9 стало ножове поранення черевної стінки, з ураженням печінки, що ускладнилось гострою крововтратою організму.

На вирок суду захисник подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати, визнати ОСОБА_8 невинуватою та виправдати ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд безпідставно не визнав протокол обшуку від 27.03.2023 у житловому будинку недопустимим доказом, оскільки даний обшук було проведено з порушенням ч.3 ст. 233 КПК України, тобто до постановлення ухвали слідчого судді.

Вказує, що з показань свідка ОСОБА_10 , який був понятим під час проведення обшуку в будинку, вбачається, що працівники поліції, до проведення слідчої дії неодноразово заходили в будинок, розмовляли про те, що в будинку є труп, а ОСОБА_8 вже була під наглядом та супроводі працівників поліції ще до початку обшуку.

Суд не надав належну оцінку доводам сторони захисту про порушення недоторканості житла під час проведення слідчого експерименту 28.03.2023 за участю ОСОБА_8 , тобто незаконність слідчих дій, та відповідно недопустимість такого доказу.

Вважає заяву ОСОБА_11 , яка надала дозвіл на входження в будинок, неналежним доказом, так як будь-яких доказів того, що вказаний будинок у порядку спадкування буде належати їй, суду не надано. Висновок суду, що ОСОБА_11 є єдиною спадкоємицею майна ОСОБА_9 є безпідставним. Ухвали слідчого судді в порядку ч.5 ст. 240 КПК України для проведення слідчого експерименту, немає.

Стверджує, що висновок судової імунологічної експертизи № 572 від 26.04.2023 не доводить вини обвинуваченої.

Вказує на те, що до ОСОБА_8 були застосовані недозволені методи розслідування, так як її залякували працівники поліції, примушували до надання відповідних показань, що вбачається із відеозапису слідчого експерименту, у той час як суд відмовив стороні захисту у проведенні психологічної експертизи даного запису для встановлення факту застосування до обвинуваченої недозволених методів.

Крім цього вказує, що суд ухвалив рішення незаконним складом суду, оскільки під час підготовчого провадження не роз`яснив обвинуваченій право на колегіальний судовий розгляд провадження щодо особливо тяжкого злочину та здійснював провадження одноособово, що є істотним та грубим порушенням КПК України.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинувачену та її захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч.1 ст. 115 КК України, є правильним, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені у судовому засіданні та отримали належну оцінку.

Доводи обвинуваченої та її захисника про відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення не відповідають дійсності.

Як вбачається з даних, зазначених у протоколі обшуку від 27.03.2023 з додатками, оглянуто домогосподарство за адресою: АДРЕСА_2 та вилучені ножі, сліди рук та речовини бурого кольору, зафіксовано положення трупа ОСОБА_9 . Під час проведення огляду видно сліди крові, як на трупові так і поряд з ним, на одязі, який виявлений неподалік. Вилучено ніж зі слідами крові, який був виявлений на холодильнику та був знаряддям вчинення злочину.

Вказаний обшук дійсно було проведено до постановлення судового рішення, як зазначає захисник.

Проте з протоколу вказаної слідчої дії вбачається, що у даному випадку було проведено фактично не обшук, а огляд місця події.

За змістом статей 223, 237 КПК України огляд є слідчою дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, яка проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження.

Чинний КПК України надає можливість виділити такі види огляду: 1) огляд місцевості; 2) огляд приміщень; 3) огляд речей; 4) огляд документів; 5) огляд трупа; 6) огляд трупа, пов`язаний з ексгумацією.

Підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі.

Схожість обшуку та огляду обумовлюється спільністю завдань цих слідчих (розшукових) дій - пошук і виявлення об`єктів, які мають значення доказу у кримінальному провадженні. Разом з тим обшук, на відміну від огляду, має примусовий характер, який проявляється в тому, що обстеження житла чи іншого володіння особи, а також особистий обшук можуть проводитися без згоди обшукуваної особи, всупереч її волі, з втручанням в сферу її інтересів.

В постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 518/203/17 зазначено, що огляд місця події - це слідча дія, яка має на меті безпосереднє сприйняття, дослідження обстановки на місці події, виявлення, фіксацію та вилучення різних речових доказів, з`ясування характеру події, що відбулася, встановлення особи злочинця та мотивів скоєння злочину. Огляд місця події є однією з перших та невідкладних слідчо-оперативних дій, а також джерелом отримання доказів.

Таким чином, при наявності очевидних даних, які вказують на вчинення кримінального правопорушення і зумовлюють необхідність проведення огляду слідчий чи прокурор приймає рішення про його проведення. Необхідність оперативного проведення огляду, надає право на таке проведення до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що є відмінністю від обшуку, який може бути проведений лише коли кримінальне провадження зареєстровано та відповідні відомості внесено до ЄРДР.

В будь-якому випадку, відповідно до положень ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Більше того, законність та обґрунтованість проведення невідкладеного обшуку, відповідно до положень ч. 3 ст. 233 КПК України, підтверджено ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.03.2023.

Під час огляду було виявлено труп ОСОБА_9 , на тілі якого зафіксовані тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 66 від 11.05.2023, у ході проведення судово-медичної експертизи на тілі ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження:

-А) рана № 1, що розташована на передній поверхні живота в верхній третині, на 2 см вліво від мечевидного відростка (яка проникає в черевну порожнину та ушкоджує печінку), які могли утворитися від дії колюче-ріжучого предмету та по ступеню тяжкості відносяться до - тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть; стосовно живої особи - до тяжких тілесних ушкоджень, по критерію небезпеки для життя в момент спричинення;

-Б) рана № 2, що розташована в ділянці лобного бугра зліва, стосовно живої особи - до легких тілесних ушкоджень, по критерію короткочасного розладу здоров`я; .

-В) синці, що розташовані: на задній поверхні лівого плеча в середній третині; в ділянці правого ліктевого суглобу, які могли утворитися від дії тупих тверди предметів та по ступеню тяжкості, стосовно живої особи, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, до легких тілесних ушкоджень.

Причиною смерті ОСОБА_9 явилось ножове поранення черевної стінки, з ураженням печінки, що ускладнилось гострою крововтратою організму.

В ході проведення слідчого експерименту 28.03.2023 за участю ОСОБА_8 , вона розповіла про причини конфлікту з ОСОБА_9 26.03.2023 та показала механізм нанесення тілесних ушкоджень ножем, які стали причиною смерті. Показання ОСОБА_8 щодо кількісті, характеру та анатомічної локалізації ушкоджень у ОСОБА_9 узгоджуються з даними висновку судово-медичної експертизи № 66 А від 09.05.2023.

При цьому суд правильно звернув увагу на деталізацію обставин події ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту, що вказує на правдивість її свідчень.

Щодо законності проведення слідчого експерименту на місці вчинення кримінального правопорушення за адресою: АДРЕСА_2 , необхідно зазначити, що вказана слідча дія проводилась за письмовою згодою потерпілої ОСОБА_11 та в присутності ОСОБА_8 , яка проживала з ОСОБА_9 за вказаною адресою. За наявності згоди особи, яка володіє житлом, закон не вимагає звернення до слідчого судді за відповідним дозволом (ч. 1 ст. 233 КПК України).

При цьому колегія суддів погоджується з обґрунтованістю висновків суду першої інстанції, що при наданні дозволу працівникам поліції на доступ до домоволодіння потерпіла діяла як правонаступник майнових прав та потенційний власник цього майна.

Та обставина, що судом не встановлене право власності осіб, які надали згоду на проведення слідчих дій у домоволодінні, не має значення для оцінки законності дій слідчих органів і допустимості отриманих доказів, оскільки стаття 223 КПК України не має на меті вирішення питань власності. Вона захищає особу від необґрунтованого втручання державними органами у сферу її приватності, на яке вона вправі розраховувати у своєму житлі або іншому володінні.

У цій справі стороною захисту не було надано доказів, які ставили б під сумнів той факт, що ОСОБА_11 , яка надала згоду на проведення слідчих дій у домоволодінні, фактично володіла ним у значенні статті 223 КПК України. За таких обставин з`ясування підстав такого володіння виходить за межі перевірки допустимості доказів, отриманих під час відповідних слідчих дій.

Відсутні і будь-які конкретні докази щодо вчинення до ОСОБА_8 під час слідчого експерименту недозволених методів досудового розслідування. Дана слідча дія проведена за участю захисника з відеофіксацією.

Для того щоб у компетентних органів виник обов`язок провести розслідування, заява особи про фізичне і психологічне насильство щодо неї з боку працівників поліції має бути «небезпідставною», тобто особа, яка заявляє про погане поводження з нею, має навести конкретні обставини такого поводження і надати їм певне підтвердження або, - якщо це не можливо з об`єктивних причин, - повідомити інформацію, що дасть можливість перевірити, чи має заява певні підстави. Хоча доведення обґрунтованості заяви про погане поводження не може покладати на заявника надмірний тягар доведення, однак за відсутності будь-якої інформації, яку можливо перевірити, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і не створює обов`язку її розслідування.

У матеріалах провадження немає заяв обвинуваченої, які б містили хоча б будь-який виклад фактичних обставин, за яких відбувалося стверджуване нею погане поводження, а в апеляційній скарзі та й під час апеляційного розгляду не наведено доводів стосовно того, які саме обставини перешкодили обвинуваченій звернутись до правоохоронних органів з такими заявами. За таких обставин суд не вважає заяву в апеляційній скарзі про погане поводження «небезпідставною», тобто такою, що вимагала проведення розслідування. Відповідно, такі заяви не дають підстав вважати, що свідчення, які надалися обвинуваченою під час слідчого експерименту, були отримані внаслідок поганого поводження з нею.

Заперечення обвинуваченою у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за її участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.

Вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених судом обставин підтверджується і іншими матеріалами, дослідженими судом першої інстанції.

З огляду на вказане суд правильно критично оцінив показання обвинуваченої щодо події.

Враховуючи викладене суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченої умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 .

Отже, вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за обставин встановлених судом, є доведеною, ґрунтується на належних та допустимих доказах.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги, передбачені ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст.12 КК України, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставин, які обтяжують покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи похилого віку.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів погоджується з доводами захисника про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.4 ст. 315 КПК України, не роз`яснив обвинуваченій право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно неї колегіально судом у складі трьох суддів. Проте, враховуючи, що кримінальне провадження було розглянуто за участю захисника, судом було надано право та можливість учасникам провадження заявити клопотання, але стороною захисту таких клопотань подано не було. При цьому захисник не ставить питання про призначення нового розгляду в суді першої інстанції з цих підстав. Тому вказана захисником обставина не є безумовною що слугує підставою для скасування вироку.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст.409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_8 , колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 14 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою - в той самий строк, з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4