Справа № 283/1350/23
Провадження №1-кп/283/145/2023
У Х В А Л А

28 вересня 2023 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , законного представника потерпілої - ОСОБА_4 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , провівши закрите судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 14.03.2023 за №0000124, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.152 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Малинського районного суду Житомирської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000124 по обвинуваченню ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.152 КК України.

Ухвалою від 03.08.2023 обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» строком на 60 днів, до 01.10.2023 (включно).

Прокурором подано клопотання про застосування запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема: ризик ухилення обвинуваченого від суду; ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження вчинення кримінальних правопорушень, зокрема в якому обвинувачується. Запобігти вказаним ризикам, на думку прокурора, застосуванням більш м`якого запобіжного заходу не можливо.

Законний представник та представник потерпілої підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити. Крім того, представник потерпілої зауважив, що обвинувачені вчиляли тиск на родину потерпілої, до ЄРДР було внесено відомості з приводу цього.

ОСОБА_6 та його захисник заперечили щодо клопотання прокурора, вважають, що прокурором необґрунтована необхідність продовження обвинуваченому строку найбільш суворого запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби, оскільки вважає, що на час судового розгляду ризики, які існували на початковій стадії, зокрема досудового розслідування та підготовчого провадження, перестали існувати, а також змінилися обставини, зазначені у ст.178 КПК України, зокрема в частині вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, що в сукупності впливає на вирішення питання щодо запобіжного заходу, який слід обрати обвинуваченому ОСОБА_6 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник просили суд змінити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час.

Розглянувши клопотання прокурора та захисника, заслухавши думку законного представника та представника потерпілої, обвинуваченого, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до Кримінального процесуального кодексу України виключно (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При обранні запобіжного заходу повинні враховуватись одночасно його мета (ч.1 ст.177 КПК), підстави (ч.2 ст.177 КПК) та інші передбачені законом обставини (ст.178 КПК). Згідно з ч.2 ст.177 КПК підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Суд враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, санкція статті за яке передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років.

Разом з тим, у п.52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26 червня 2014 року суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (in abstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами.

Зазначена небезпека не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати тримання під вартою (рішення у справі «Доронін проти України» (Doronin v. Ukraine), пп. 63-64, рішення у справах «Осипенко проти України» (Osypenko v. Ukraine), заява № 4634/04, пп. 76-80, від 9 листопада 2010 року, та «Харченко проти України» (Kharchenko v. Ukraine), заява № 40107/02, пп. 79-81, 99 та 101, від 10 лютого 2011 року).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Зі спливом певного часу саме існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і посилання на серйозність пред`явлених обвинувачень не можна вважати відповідними і достатніми.

Вирішуючи питання щодо заявленого клопотання прокурора, суд враховує, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину та покарання, яке визначено санкцією інкримінованої статті, не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Прокурор вважає, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема, ухилення обвинуваченого від суду; незаконного впливу на потерпілу та свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ч.3 ст.199 КПК України клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, окрім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає, що клопотання прокурора носить формальний характер, а наявність зазначених ризиків наразі є не обґрунтованим. Суд констатує, що клопотання, подане прокурором, є ідентичним попереднім, жодного аналізу ризиків, з врахуванням етапу судового розгляду, прокурором не надано.

Із наданих стороною обвинувачення та досліджених під час судового розгляду письмових доказів, судом не встановлено об`єктивних даних, на яких ґрунтуються посилання сторони обвинувачення про можливість перешкоджання кримінальному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення та продовження злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , відтак зазначені прокурором обставини є лише припущеннями та не можуть бути прийняті судом до уваги за відсутності конкретних та переконливих фактів.

Доводи представника потерпілої про те, що саме обвинувачені вчиняли тиск на родину потерпілої не підкріплені належними доказами, а тому розцінюються судом як припущення.

Щодо виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, встановлених ч.7 ст.42 КПК України, зокрема прибувати за викликом до суду, а також підкорятися законним вимогам та розпорядженням суду, слід врахувати вік, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , який проживає разом з мамою, раніше не судимий, йому не повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, за місцем проживання має добропорядну рекомендацію, отже, здатен забезпечити сумлінне дотримання та виконання вимог закону.

Таким чином, суд вважає, що прокурор не довів реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи ОСОБА_6 , а тому суд прийшов до висновку, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.

В той же час з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків необхідно змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням на нього обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Керуючись ст.ст. 177, 182, 183 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 з тримання під вартою на нічний домашній арешт задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 без застосування засобу контролю.

Зобов`язати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконувати наступні обов`язки:

- заборонити залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

- прибувати до Малинського районного суду Житомирської області за викликом у судові засідання;

- утриматись від спілкування із потерпілою ОСОБА_10 , свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Зобов`язати Відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області доставити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до місця проживання: АДРЕСА_1 , і звільнити з-під варти.

Виконання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 покласти на Відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області (м. Малин, вул. Захарченка, 16). Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд. Контороль за виконанням ухвали покласти на Малинський відділ Коростенської окружної прокуратури.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Строк дії ухвали до 28 листопада 2023 року включно.

Копію ухвали невідкладно направити до: ДУ «Житомирська УВП №8» (місто Житомир, проспект Незалежності, 172), Відділення поліції №1 Коростенського РУП ГУ НП в Житомирській області (м. Малин, вул. Захарченка, 16), Малинського відділу Коростенської окружної прокуратури для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1