Справа №756/1216/19 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5436/2023 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

14 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 01.12.2023 року включно.

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченій запобіжного заходу, не зменшились настільки, щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжній захід ОСОБА_7 у виді домашнього арешту або особисту поруку, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Вказує, що ризики, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, які суд вважає доведеними та обґрунтованими, є продубльованими прокурором, при цьому не наведено жодних нових обставин, які б підтвердили доцільність застосування найсуворішого запобіжного заходу. Також захисник зазначає, що суд першої інстанції не надав жодного значення тому факту, що сторона обвинувачення не надала жодних доказів, які б встановлювали обґрунтовану підозру. Вказує, що відсутні будь-які докази для підтвердження ризиків, ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки, навчалась до затримання, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягалась, на момент вчинення кримінального правопорушення являлася особою з неповною цивільною дієздатністю та в силу свого віку не до кінця розуміла та усвідомлювала суть всієї справи, яка відбулася.

Заслухавши думки обвинуваченої та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , Оболонським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження №0004718 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 12, ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке аргументовано тим, що продовжують існувати ризики, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати та свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, суд і своє рішення мотивував тим, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання обвинуваченій запобіжного заходу, не зменшились настільки, щоб зробити висновок про доцільність обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки судовий розгляд ще триває, а дані про те, що з`явилися якість нові обставини, що свідчать про необхідність зміни запобіжного заходу, в матеріалах кримінального провадження відсутні, тому визнав необхідним продовжити обвинуваченій строк тримання під вартою, оскільки інший, більш м`який, запобіжний захід не забезпечить її належної процесуальної поведінки.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні двох особливо тяжких кримінальних правопорушеннях, в тому числі і особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, його конкретних обставин і наслідків згідно обвинувального акта, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, а також приймаючи до уваги всі наявні у матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої, її вік та стан здоров`я, соціальні зв`язки, репутацію та майновий стан, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які у суді ще не допитані, вчинити інше кримінальне правопорушення, та враховуючи ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Твердження захисника про відсутність існування ризику переховування обвинуваченої від суду через не підтвердження його доказами та з огляду на те, що досудове розслідування було закінчене та кримінальне провадження передано до суду, а тому обов`язку з`являтися до органу досудового розслідування у обвинуваченої ОСОБА_7 не має, є непереконливими, зважаючи на характер висунутого ОСОБА_7 обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а це 15 років позбавлення волі, які переконливо доводять існування ризику втечі, який, з урахуванням вищенаведених обставин, є досить високим, тому, на переконання колегії суддів, достатньо вмотивованим є висновок суду щодо необхідності тримання ОСОБА_7 під вартою, щоб завадити цьому.

Доводи сторони захисту про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження ризику незаконного впливу на потерпілу чи свідків, а лише формально зазначено, що ОСОБА_7 відомі місця проживання та роботи потерпілої, яка була уже допитана безпосередньо в судовому засіданні та на стадії досудового розслідування, а також були допитані органом досудового розслідування і заявлені стороною обвинувачення свідки, не заслуговують на увагу, оскільки безпосередній допит свідків судом у кримінальному провадженні наразі не здійснено, при цьому прокурор має право заявити про допит потерпілих та свідків на будь-якій стадії судового розгляду, відповідно до визначеного судом обсягу доказів, які будуть досліджуватися, та порядку їх дослідження.

Аналогічним чином вищевказане стосується і інших наведених захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду, даних про особу обвинуваченої ОСОБА_7 , як те, що на момент вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення вона являлася неповнолітньою особою та те, що до моменту затримання обвинувачена проживала разом зі своїми батьками, має стійкі соціальні зв`язки, які існують і на даний час, бо її мати підтримує з нею спілкування, а дідусь обвинуваченої звернувся до суду із заявою про те, що не заперечує проти того щоб вона проживала у належному йому житлі, а також те, що ОСОБА_7 проживає у повній сім`ї, де батьки піклуються про її фізичний, духовний та моральний розвиток, а ОСОБА_7 допомагала своїм батькам у веденні господарства та догляді двох молодших дітей, і до моменту затримання навчалася у вечірній школі, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності та нею не вчинялося жодного адміністративного правопорушення, що свідчить про її законослухняне життя та позитивну репутацію перед правоохоронними органами, скарг від сусідів за місцем її проживання ніколи не надходило, серед оточуючих вона завжди позиціонувалася позитивною людиною, конфліктів ні з ким не мала, та й за час перебування у ДУ «Київський слідчий ізолятор» умов запобіжного заходу у виді тримання під вартою не порушувала, які самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до неї іншого, більш м`якого запобіжного заходу, адже попри все це, ці обставини не стали для ОСОБА_7 стримуючим фактором у вчиненні тих особливо тяжких злочинів, в яких вона обвинувачується у даному кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість підозри, оскільки сторона обвинувачення уже понад п`ять років не може довести мотиву вчинення злочину, що є обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто поза розумним сумнівом не довела вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, то на стадії судового розгляду кримінального провадження суд позбавлений можливості давати оцінку обґрунтованості підозри, яка оголошена обвинуваченій, оскільки судом розглядається обвинувальний акт, у якому викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які потребують перевірки на предмет доведеності чи недоведеності висунутого обвинувачення.

Отже, приймаючи рішення про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На думку колегії суддів, обставини, які зазначені захисником в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки вони не виключають наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Також, на переконання колегії суддів, таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 03 жовтня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя