Провадження №1-кс/193/34/24
У Х В А Л А

іменем України

26 січня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіїка Криворізького району Дніпропетровської області клопотання слідчого відділення поліції №9 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Софіївка Софіївського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 (фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого: 03.03.2023 Софіївським районним судом Дніпропетровської області за ч.1. ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

підозрюваного у вчиненні злочину,

передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України,

В С Т А Н О В И В:

26.01.2024 до Софіївського районного суду надійшло клопотання ст. слідчого ВП №9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Софіївського відділу Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 у зв`язку з досудовим розслідуванням кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 25.01.2024 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Слідчим зазначено, що ОСОБА_5 підозрюється у тому, що 25.01.2024 приблизно о 23:40 год. разом з товаришем ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи біля домоволодіння АДРЕСА_3 , де на огородженій території цього домоволодіння помітив два легкових автомобілі: марки «Москвич» моделі 2141, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , 1991 року випуску, темно червоного кольору, який належить ОСОБА_8 , та марки «Москвич» 21412 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , 1989 року випуску, синього кольору, який належить ОСОБА_9 , що перебувають у фактичному володінні у гр ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з чим у ОСОБА_5 виник раптовий умисел, спрямований на незаконне заволодіння вищезазначених легкових автомобілів, вчинення якого він запропонував також і ОСОБА_7 , який погодився.

Після чого, цього ж дня, приблизно о 23:50 год. ОСОБА_5 разом з ОСОБА_11 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортними засобами, а саме легковими автомобілями: марки «Москвич» моделі 2141, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , темно червоного кольору та марки «Москвич» 21412 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , 1989 року випуску, синього кольору, котрі перебувають в користуванні у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою подальшої експлуатації транспортних засобів, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, проникли на огороджену територію домоволодіння розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , що перебуває в користуванні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де ОСОБА_5 , через незамкнені водійські двері проник до салону легкового автомобіля марки «Москвич 21412" синього кольору з реєстраційним номером НОМЕР_2 , у якому в замку запалення знаходились ключі за допомогою яких намагався привести в дію двигун автомобіля, а ОСОБА_7 в цей час шляхом розбиття скла водійських дверей проник до салону легкового автомобіля «Москвич» моделі 2141, з реєстраційним номером НОМЕР_1 , темно червоного кольору, та намагався привести в дію двигун транспортного засобу, без ключів до замка запалення і вирвавши дроти з панелі приборів для поліпшення запуску двигуна, теж намагався привести в роботу двигун автомобіля.

Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , маючи намір довести свої злочинні дії до завершення, перебуваючи кожен у салонах вказаних автомобілів, були виявлені господарем домоволодіння ОСОБА_10 , котрий вийшов з приміщення будинку і побачивши зловмисників почав зупиняти їх, які тим самим не вчинили усіх дій, які вважали необхідними, для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, а саме у незакінченому замаху на вчинення злочину направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з проникненням у інше сховище.

В судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підтвердивши наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий вважає, що підозра оголошена ОСОБА_5 є обґрунтованою та достатньо ризиків для вирішення питання про обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_6 щодо поданого клопотання заперечували.

Зокрема в обґрунтування заперечень захисник пояснив, що підозрюваний придбав житловий будинок по АДРЕСА_2 у якому проживає він разом зі своєю співмешканкою та їхніми спільними трьома малолітніми дітьми. Наголосив, що незважаючи на те, що свого батьківства в установленому порядку він не визнавав, але саме він є біологічним батьком усіх цих дітей. Крім того, у селищі Софіївка також проживають його батьки, а тому не згодний з доводами слідчого та прокурора, що підозрюваний не має належних соціальних зв`язків. Крім того зауважив, що незважаючи на те, що підозрюваний кілька разів до цього вже притягувався до кримінальної відповідальності, але під час досудового розслідування відповідних кримінальних правопорушень та судового їх розгляду він завжди дотримувався процесуальних обов`язків.

Сам підозрюваний запевнював суд, що не має намірів ухилятися від слідства та суду, чи то впливати на потерпілого, свідка чи іншого підозрюваного у цій справі, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Тому просили застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту.

Дослідивши клопотання та надані сторонами докази, вислухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Слідчим суддею встановлено, в провадженні СВ ВП № 9 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 25.01.2024, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Підозрюваним у вчиненні цих злочинів виявився ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого 25.01.2024 о 04:00 год. було затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Слідчим суддею встановлено, що подане слідчим клопотання відповідає вимогам ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, здійснено з дотриманням строків і порядку, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

25 січня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, тобто у незакінченому замаху на вчинення злочину направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб з проникненням у інше сховище.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що у відповідності до ст. 183 КПК України, до особи яка підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання слідчого судді ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, що підтверджується доданими до клопотання: протоколом огляду місця події та вилученими під час нього речовими доказами, протоколами допиту потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 ,

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи й просто для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Відтак, слідчий суддя вважає, що усі ті докази, що зібрані на даний час органом досудового розслідування є вагомими, які вказують на обґрунтованість підозри відносно ОСОБА_5 ..

Слідчий суддя вважає доведеним існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Цей ризик доводиться, зокрема вчинення ним нового злочину в період іспитового строку, який було визначено згідно вироку Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03.03.2023 за яким його раніше було засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі з застосуванням випробування згідно ст. 75, 76 КК України строком на 1 рік, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, за яке передбачено лише покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років з конфіскацією майна чи без такої.

Крім того, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, у справах «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, «Москаленко проти України» від 20.05.2010 в яких зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Слідчий суддя також погоджується із наявністю ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме незаконного впливу на свідка ОСОБА_12 та потерпілого ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні, оскільки під час допиту потерпілого ОСОБА_10 , встановлено, що підозрювані ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під час вчинення кримінального правопорушення спричинили йому тілесні ушкодження, а тому його попередні судимості та притягнення до кримінальної відповідальності, які пов`язані з вчиненням насильства, суд вважає вагомим існування ризику ОСОБА_5 застосування погроз чи фізичного насильства до названих вище свідка та потерпілого, показання яких є вагомим джерелом доказів під час безпосереднього розгляду кримінального провадження у суді.

Слідчий суддя вважає також цілком доведеним існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто ризику того, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення. В обгрунтування цього ризику слід зазначити, що ОСОБА_5 був раніше судимий, останній раз, як вже згадувалося раніше, 03.03.2023 за вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області за ч.1. ст. 122 КК України до 2 років позбавлення волі, за яким, на підставі ст. 75, 76 КК України його було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Варто зауважити, що окрім цього випадку ОСОБА_5 також ще неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема у період цього ж іспитового строку, раніше ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 притягувалися до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, зокрема за фактом спричинення 30.09.2023 ними легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 . Відповідний обвинувальний акт був спрямований до Софіївського районного суду Дніпропетровської області за ухвалою якого від 16.01.2024 провадження у справі було закрито з в`язку з відмовою вказаного потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні, яке здійснювалося у формі приватного обвинувачення, тобто з нереабілітуючих підозрюваного ОСОБА_5 обставин.

Крім того, ОСОБА_5 24.05.2018 було засуджено за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України та також звільнено його від подальшого відбуття покарання з випробуванням на підставі ст. 75,104 КК України. І хоча судимістьсть за скоєння цього злочину вже погашена варто відмітити, що ОСОБА_5 , будучи неповнолітнім, відкрито заволодіваючи майном потерпілого наніс йому кілька ударів кулаком в обличчя.

Також, слід зазначити, що ОСОБА_5 на протязі року неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, зокрема за вчинення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (15.12.2023 за ч. 5 ст. 121, ч. 2 ст. 126 КУпАП) та проти громадського порядку і безпеки правил дорожнього руху (16.01.2024 за ч.1 ст. 175-1 КУпАП, ч. 1 ст. 178 КУпАП, тобто останній схильний до систематичного вчинення кримінальних та адміністративних правопорушень, що свідчить про те, що він може продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Також варто зауважити, що ОСОБА_5 не одружений, не має постійного заробітку.

Доказів того, що підозрюваний проживає у незареєстрованому шлюбі та утримує трьох неповнолітніх дітей суду не надано, а навіть якщо і допустити існування таких, то жодного виховного впливу вони на нього не мають. Так само як і дружина з дітьми разом з його батьками не є для підозрюваного, з огляду на вчинення ним упродовж іспитового строку двох кримінальних правопорушень та низки адміністративних правопорушень, стримуючим фактором від вчинення протиправних діянь. З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов переконання, що підозрюваний не має достатніх міцних соціальних зв`язків і схильний до скоєння злочинів.

Також встановлено, що ОСОБА_5 згідно характеристики, наданої виконкомом Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області характеризується посередньо.

Слідчий суддя вважає, що прокурором під час розгляду клопотання надано достатньо матеріалів (доказів), які є достатніми для переконання, та з врахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу підозрюваного, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчинені якого підозрюється ОСОБА_5 , та одночасної потреби у проведенні слідчих (розшукових) дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, за наявності ризиків, передбачених п.п. 1,3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України для забезпечення належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку слідчого судді, жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даній стадії досудового розслідування не може запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Доказів того, що стан здоров`я підозрюваного чи інші обставини на даний час унеможливлюють перебування ОСОБА_5 під вартою, слідчому судді не надано.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Зважаючи на практику Європейського суду, слідчий суддя враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 р. у справі «Лабіта проти Італії»).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, згідно вимог ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177,178 КПК України, не вважає за необхідне на цьому, початковому етапі досудового розслідування, визначити розмір застави у даному кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Так, суд зауважує, що як злочин у якому підозрюється ОСОБА_5 , так і всі кримінальні правопорушення, які раніше вчиняв чи обвинувачувався останній, так чи інакше завжди були пов`язані з застосуванням насильства з боку ОСОБА_5 , що свідчать про певну агресивність та схильність ОСОБА_5 до вчинення протиправних дій з застосуваням саме фізичного насильства.

За змістом ч. 1,2 ст.197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, - з моменту затримання.

Керуючись ст. 110, 131-132, 176-178, 182, 183-187, 193-194,196-197, 205, 309-310 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого відділення поліції №9 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно, - задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 березня 2024 року до 04 години 00 хвилин, помістивши його до ДУ «Криворізька установа виконання покарань (№3)».

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1