ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 676/4490/22

Провадження № 11-кп/4820/557/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Хмельницького апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Учкудук Бухарської області Узбекистану, українця, громадянина України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 26.01.2007 Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за частиною 3 статті 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців; на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 24.12.2007 Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 190, частиною 2 статті 70, статтею 71 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 7 місяців; 24.11.2010 Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за частиною 2 статті 289, частиною 2 статті 185, статтями 70, 71 КК України до позбавлення волі строком 5 років 5 місяців;

20.12.2016 Хотинським районним судом Чернівецької області за частиною 2 статті 289 КК України до позбавлення волі строком 5 років; 20.02.2017 Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за частиною 1 статті 162, частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 289, частинами 1, 4 статті 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років 1 місяців; 13.09.2017 Кам`янець-Подільським міськрайонним судом Хмельницької області за частиною 1 статті 162, частиною 2 статті 289, статтею 70 КК України до позбавлення волі строком 5 років 8 місяців,

якого визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання: - за п.1 ч.2 ст.115 КК України у виді довічного позбавлення волі; - за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років, - за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченим ОСОБА_7 були скоєні кримінальні правопорушенні, передбачені п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України, за наступних обставин.

23.05.2022 в першій половині дня, точного часу на даний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпивали алкогольні напої у житловому будинку за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_11 . Цього ж дня, після вжитого останніми алкоголю, ОСОБА_9 заснув у кімнаті, в якій вони спільно розпивали спиртні напої, а ОСОБА_10 з ОСОБА_7 вийшли в іншу кімнату цього ж житлового будинку. В подальшому, близько 10.00 год. 23.05.2022 ОСОБА_9 , припускаючи інтимний зв`язок між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , на ґрунті ревнощів, тримаючи в лівій руці кухонний ніж, зайшов у кімнату житлового будинку, в якій перебували ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , після чого розпочав конфлікт з останнім. В подальшому, в ході словесної суперечки на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 .

Тоді ж ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході зазначеного конфлікту, знаходячись у вищевказаній кімнаті житлового будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, обома руками викрутив за спину потерпілого ОСОБА_9 його ліву руку, в якій знаходився кухонний ніж, та в подальшому вихвативши його, усвідомлюючи, що ним можна заподіяти смерть іншій людині, умисно, з мотивів особистих раптово виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_9 десять ударів у ліву ділянку шиї та тулуба, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості, застосовуючи до живої особи, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті потерпілому ОСОБА_9 , ОСОБА_7 взяв у праву руку металевий ключ, який знаходився на підлозі кімнати, та усвідомлюючи травмуючу дію вказаного предмета, у тому числі можливість заподіяти смерть іншій людині, умисно, наніс чотири удари в ділянку голови ОСОБА_9 , спричинивши йому тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, і перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_9 .

Одразу ж після того, як ОСОБА_7 вчинив дії, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_9 , 23.05.2022 близько 10.10 год. з метою подолання активного опору ОСОБА_10 вирішив вчинити вбивство останньої.

Тоді ж, в ході подальшого конфлікту із потерпілою ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті останній, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись в одній із кімнат вищевказаного житлового будинку, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_7 умисно наніс не менше чотирьох ударів металевим ключем у голову останньої, спричинивши тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент спричинення, та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_10

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, який було продовжено на підставі відповідних Указів Президента України.

23.05.2022 близько 11.10. год. ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, після вчинення умисного заподіяння смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи в приміщенні кухні житлового будинку по АДРЕСА_1 , в період воєнного стану, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийняв рішення про таємне викрадення чужого майна, а саме мобільного телефону марки «Ноnоr 10Х lite» моделі «DNN-LX9» укомплектований чохлом чорного кольору, який до моменту смерті належав ОСОБА_9 .

Тоді ж, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_7 , переслідуючи мету особистого незаконного збагачення за рахунок майна потерпілого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, діючи в період воєнного стану, перебуваючи в приміщенні кухні житлового будинку по АДРЕСА_1 , підійшов до столу, з якого шляхом вільного доступу, умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно викрав мобільний телефон марки «Ноnоr 10Х lite» моделі «DNN-LX9» вартістю 4718,50 грн., укомплектований чохлом чорного кольору вартістю 250,00 грн. та картою пам`яті марки «Transcend» Micro-SD об`ємом 16 GВ вартістю 91,50 грн., який до моменту смерті належав ОСОБА_9 . Після вчинення своїх злочинних дій

ОСОБА_7 покинув місце вчинення злочину із викраденим майном та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Окрім цього, ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочинів проти власності, 23.05.2022 близько 11.30 год., після вчинення умисного заподіяння смерті ОСОБА_9 та

ОСОБА_10 , перебуваючи на території домогосподарства по АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, помітив автомобіль марки ВАЗ2108, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1992 року випуску, власником якого є ОСОБА_12 , що перебував у фактичному володінні ОСОБА_9 до його смерті, після чого вирішив незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом. Тоді ж, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, скориставшись тим, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 близько 11.30 год. 23.05.2022, перебуваючи в приміщенні кухні житлового будинку по АДРЕСА_1 , підійшов до столу, звідки взяв ключі від вищевказаного автомобіля. Після цього ОСОБА_7 підійшов до автомобіля марки ВАЗ2108, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1992 року випуску, який перебував у фактичному володінні ОСОБА_9 до його смерті, та відчинивши зачинені на ключ водійські двері вказаного автомобіля незаконно, без передбаченого на те дозволу власника чи фактичного володільця, сів за кермо. В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 23.05.2022 близько 11.30 год., діючи умисно, повторно, з метою використання транспортного засобу у власних цілях, за допомогою ключів, всупереч волі власника чи фактичного володільця, запустив двигун вказаного автомобіля та здійснив на автомобілі марки ВАЗ2108, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1992 року випуску, подальший рух з території домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно заволодів автомобілем марки ВАЗ 2108, червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1992 року випуску, вартістю 22402,72 грн., яким розпорядився на власний розсуд, власником якого є ОСОБА_12 , та який перебував у фактичному володінні ОСОБА_9 до моменту його смерті.

У апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити та призначити покарання не пов`язане з довічним позбавленням волі. В апеляційній скарзі апелянт звертає увагу на наявність пом`якшуючих обставин щирого каяття та сприяння досудовому розслідуванню.

Крім того вказує на процесуальну поведінку обвинуваченого, який надавав показання щодо вчиненого, пояснив, що все сталося раптово. Така його поведінка викликана як психічним захворюванням, так і станом сильного душевного хвилювання, яке викликано неправомірними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Крім того, з огляду на встановлені фактичні обставини кримінального провадження, ОСОБА_7 діяв із перевищенням меж необхідної оборони. Також, апелянт посилається на позитивну характеристику обвинуваченого, на вчинення злочинів у зв`язку із наявністю збігу тяжких особистих обставин: не має родини, власного житла, та був вимушений проживати в чужих хатах. Отже вважає, що призначене покарання є занадто суворим. Апелянт прохає перекваліфікувати дії обвинуваченого на ст..118 КК України та призначити більш м`яке покарання.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора та потерпілу, які прохали залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, а саме правильності кваліфікації дій за п.1 ч.2 ст.115 КК України та призначеного покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд не допустив цих порушень кримінального процесуального закону.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України. Доводи апеляційної скарги, не викликають сумнівів у правильності судового рішення, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Так, в основу вироку суд обґрунтовано поклав в т.ч. послідовні показання потерпілої та свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги, відповідно до вимог ст.352 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснювала, що 21.05.2022 р. її син ОСОБА_9 повернувся з м. Хмельницького з роботи. Потім він поїхав відпочивати з ОСОБА_10 . Наступного дня вони з ОСОБА_10 приїхали у нетверезому стані, на що вона зробила їм зауваження, але вони пішли. 23.05.2022 вона зателефонувала сину нагадати, що наступного дня він мав йти до окуліста. ОСОБА_9 сказав, що скоро буде. Більше він на дзвінки не відповідав, але в мережі був. 26.05.2022 вона почала пошуки сина. В поліцію не повідомляла, поки не знайшли автомобіль. Потім з`ясувалося, що за кермом бачили ОСОБА_7 . Той розказав, що дійсно вони разом відпочивали разом, але де ОСОБА_9 перебуває, йому не відомо, бо вони з ОСОБА_10 поїхали. Коли вони з поліцією приїхали до ОСОБА_7 , той показав місце біля річки, де вони відпочивали разом, але сказав, що після того він сам повернувся додому, а ОСОБА_9 і ОСОБА_10 там залишились. Про автомобіль ОСОБА_7 їм пояснював, що брав покататися. Вважає необхідним призначити ОСОБА_7 довічне позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснював, що коли 01.06.2022 автомобіль його брата знайшли в полі, до матері додому приїхали працівники поліції. Знайомі повідомили йому, що бачили в автомобілі ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснювала, що знає ОСОБА_7 , який свого часу працював у її сестри. Приблизно 23.05.2022 о 14-15 годині вона працювала на городі, коли по дорозі дуже швидко їхав автомобіль бордового кольору, вісімка чи дев`ятка, який зупинився біля неї, за кермом був ОСОБА_7 . Він привітався з нею. Вона бачила кров, яка текла з вуха ОСОБА_7 , лице було побите, але автомобіль був цілий. На її запитання ОСОБА_7 сказав, що ні з ким не бився.

В судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у вчиненні злочинів визнавав частково, а саме заперечив наявність умислу на вбивство, інші обставини, викладені в обвинувальному акті, підтвердив, та пояснював, що того дня, точної дати не пам`ятає, десь у травні минулого року, близько 17.00 год. в центрі с. Жванець біля магазину він зустрів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які приїхали на червоній Ладі. ОСОБА_9 запропонував випити. Вони поїхали до річки, де були приблизно півтори-дві години. Близько 19-20 год. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишились, а він пішов додому. Він винаймав будинок по АДРЕСА_2 . Приблизно о 22.00 год. вони приїхали до нього з алкоголем і закускою. Вони разом, сиділи на кухні і випивали. Десь на світанку ОСОБА_9 перепив і заснув за столом. А він і ОСОБА_10 пішли в кімнату, де у них відбулася інтимна близькість. Коли він вже одягався, в кімнату зайшов ОСОБА_9 з ножем у руці, почав нецензурно погрожувати. Стався конфлікт, він викрутив руку ОСОБА_9 і вдарив його цим ножем в районі лівого плеча кілька разів, напевно 4 рази. Від цього ОСОБА_9 впав на коліна. А у нього був намір втекти, але на нього накинулася ОСОБА_10 , яка впала на нього і придавила своїм тілом до підлоги. Він потягнувся за ключем, який лежав на підлозі, і вдарив ним ОСОБА_10 один чи два рази. Він не бачив куди бив, оскільки лежав лицем до підлоги, а ОСОБА_10 була зверху. Від удару ОСОБА_10 з нього впала на бік. Він підвівся і побачив, що ОСОБА_9 теж на ногах і почав на нього замахуватися. Тоді він тим же ключем, який тримав у руці, почав відмахуватися від ОСОБА_9 і наніс тому декілька ударів в голову, від чого ОСОБА_9 впав. В цей час ОСОБА_10 знову накинулася на нього, тому він завдав їй декілька ударів ключем. ОСОБА_10 теж впала. Він зрозумів, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мертві, оскільки побачив відкриті рани голови, і вони не дихали, тобто тіла не мали ознак життя. Він замотав їх у простирадла, закріпив скотчем, зніс у погріб. Потім протер підлогу від крові, ганчірку і ключ десь кинув. Після цього взяв зі столу ключі від автомобіля і виїхав в поле за селом, де залишив автомобіль, щоб його не відразу знайшли. Під час сутички його мобільний телефон розбився, тому він взяв телефон ОСОБА_9 , вставив до нього свою сім-карту і користувався цим телефоном до моменту затримання, понад два тижні.

Аналогічні пояснення ОСОБА_7 надавав при проведенні слідчого експерименту, 11.06.2022 року.

Вказана слідча дія проведена відповідно до вимог ст..240 КПК України.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України, ґрунтується на об`єктивно з`ясованих судом обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до вимог ст.94 КПК України.

Із висновку судово-медичної експертизи №137 від 21.07.2022 зі схемами тілесних ушкоджень, відповідно до якого враховуючи характер трупного заклякання, наявність гнильних змін м`яких тканин, дають підстави вважати, що смерть ОСОБА_9 наступила близько 3-х тижнів тому від моменту проведення судово-медичної експертизи його трупа, можливо за умов і в термін, вказаний у обставинах справи, тобто 23.05.2022; причиною смерті ОСОБА_9 явилась відкрита черепно-мозкова травма, вдавлений перелом кісток склепіння і основи черепа, про що свідчать тілесні ушкодження, вказані в описовій частині даного висновку; тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_9 у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, 4-х ран: в області лобної ділянки голови дещо зліва, в середньому відділі тім`яної ділянки, в лівій тім`яній ділянці на межі зі скроневою ділянкою, в потиличній ділянці зліва на межі із завушною ділянкою, могли утворитися внаслідок не менше 4-х ударів тупим твердим предметом з продовгуватою ребристо-обмеженою травмуючою поверхнею з прикладанням значної сили, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення і стоять в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_9 у вигляді 10-ти ран: в середньому відділі підборіддя (2), на лівій боковій поверхні верхньої третини шиї (5), на задній поверхні грудної клітки в області остюкового відростку 4-го грудного хребця (1), в області верхнього (1) та нижнього (1) відділів лівої лопатки могли утворитися внаслідок дії предмету з колючо-ріжучою травмуючою поверхнею, можливо ножа з однобічною заточкою по дотичній і по ступеню тяжкості, застосовуючи до живої особи, відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; усі вище вказані тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_9 могли утворитися за умов і в термін, вказаних у обставинах випадку, тобто 23.05.2022; при судово-токсикологічній експертизі зразка м`язової тканини з трупа ОСОБА_9 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості в м`язовій тканині 1,74‰, вказана концентрація алкоголю в крові, застосовуючи до живої людини, відноситься до сп`яніння середнього ступеню.

Із висновку судово-медичної експертизи № 136 від 21.07.2022 р. вбачається, що враховуючи характер трупного заклякання, наявність гнильних змін м`яких тканин дають підстави вважати, що смерть ОСОБА_10 наступила біля 3-х тижнів тому від моменту проведення судово-медичної експертизи трупа, можливо за умов і в термін, вказаний в обставинах справи, тобто 23.05.2022; причиною смерті ОСОБА_10 явилося відкрита черепно-мозкова травма, багато уламковий вдавлений перелом кісток склепіння і основи черепа, про що свідчать тілесні ушкодження, вказані в описовій частині даного висновку; тілесні ушкодження на трупі ОСОБА_10 у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, багато уламкового вдавленого перелому кісток склепіння і основи черепа, 3-х ран в середньому відділі лобної ділянки, рани в лівій скронево-тім`яній ділянці, могли утворитися внаслідок не менше 4-х ударів тупим твердим предметом з продовгуватою ребристо-обмеженою травмуючою поверхнею з прикладанням значної сили, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент спричинення, стоять в прямому причинному зв`язку з настанням смерті; при судово-токсикологічній експертизі зразка м`язової тканини з трупа ОСОБА_10 виявлено наявність етилового (винного) алкоголю в кількості в м`язовій тканині 0,56‰, вказана концентрація алкоголю в крові, застосовуючи до живої людини, відноситься до легкого сп`яніння;

Із висновку судово-психіатричної експертизи №210 від 22.06.2022 р. вбачається, що ОСОБА_7 виявляє емоційно-нестійкий розлад особистості, пограничний тип, виявляв такий і на період інкримінованого йому злочину, також виявляє його і на теперішній час; вказаний психічний розлад відноситься до іншого хворобливого стану психіки; на період інкримінованого злочину ОСОБА_7 в стані тимчасового розладу психічної діяльності, іншого психічного розладу, крім вказаного, а також у стані патологічного сп`яніння не знаходився, усвідомлював свої дії та міг керувати ними; на теперішній час усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними; застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує;

Винуватість ОСОБА_7 також підтверджується висновками судово-імунологічних №СЕ-19/102-22/8651-БД від 17.04.2023 р., №СЕ-19/102-22/8630-БД від 18.04.2023 р., №СЕ-19/102-22/8652-БД від 12.04.2023 р., №СЕ-19/102-22/8624-БД від 03.04.2023 р., №СЕ-19/102-22/8628-БД від 18.10.2022 р.

Крім того, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про відсутність у нього умислу на вбивство потерпілих, суд правильно вважав безпідставними з огляду на наступне.

Для відмежування умисного вбивства від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел слід вирішувати, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, у випадку заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, ставлення до настання смерті характеризується необережністю.

Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Заперечення обвинуваченого щодо наявності умислу на вбивство спростовується використанням таких знарядь вбивства як ніж, який він вихватив у потерпілого ОСОБА_9 , та рожковий ключ, який він підняв з підлоги, а також способом вбивства нанесення численних ударів ножем в область шиї і тулуба ОСОБА_9 , декількох ударів металевим ключем у життєво важливий орган голову обом потерпілим.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчинені ним злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, оскільки у діяннях останнього вбачаються ознаки перевищення меж необхідної оборони, що передбачено ч.3 ст. 36 КК України, є неспроможними з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту, згідно з ч. З ст. 36 КК України.

Умовою правомірності необхідної оборони є вчинення особою такого діяння, характер та об`єктивні прояви якого вказують на досягнення ним того ступеня суспільної небезпеки, який притаманний злочину (кримінальному правопорушенню).

Як убачається із матеріалів цього кримінального правопорушення, у діях потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були відсутні характер та об`єктивні прояви досягнення ними ступеня суспільної небезпеки, який притаманний злочину, що стало б умовою правомірності необхідної оборони для обвинуваченого.

Суд виключив як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, між тим, у мотивувальній частині вироку зазначив про це, з огляду на те, що вказаний висновок не заперечується захистом, отже не є предметом апеляційної перевірки і процесуального реагування.

Крім того, колегія суддів вважає хибною позицію захисту про вчинення злочину з перевищенням меж необхідної оборони, чи в стані душевного хвилювання.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що всі докази по справі зібрані відповідно до вимог кримінального процесуального закону, вони є допустимими, та такими, що в їх сукупності безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим діянь, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Суд дав правильну юридичну оцінку діям обвинуваченого, взяв до уваги фактичні обставини заподіяння обвинуваченим тілесних ушкоджень потерпілим; надав оцінку способу та обставинам їх завдання, взяв до уваги кількість нанесених ударів, їх силу, спрямованість, механізм та негативні наслідки.

Таким чином, сукупність належних та допустимих доказів, досліджених у судовому засіданні, доводить, що ОСОБА_7 мав умисел на вчинення вбивства, а його дії містять склад кримінального правопорушення, передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.1ч.2 ст.115 КК України, а саме те, що ним вчинено вбивство двох осіб, тобто протиправне заподіяння смерті двох людей, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст.91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом, яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст.12 КК України є особливо тяжким та тяжкими злочинами, особу винного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, має не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості; не працевлаштований, не одружений, утриманців не має; на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; за місцем проживання характеризується посередньо, обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Щодо обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, суд вірно звернув увагу, що з поведінки обвинуваченого вбачається, він не розкаюється у вчиненому. Тому, визнаючи відсутність вказаних обставин, що пом`якшують покарання, суд виходив з наступного.

Так, розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. На необхідність встановлення вказаних обставин при оцінці наявності цієї обставини, що пом`якшує покарання, звернув увагу Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року в справі №166/1065/18.

При цьому, судом встановлено, що обвинувачений не розкаявся у вчиненому, вчиняв дії по приховуванню слідів вбивства, знищував докази, намагався уникнути кримінальної відповідальності, не вживав будь-яких заходів щодо відшкодування спричиненої шкоди потерпілим, а сприяти розслідуванню злочинів ОСОБА_7 почав вже після того, як був затриманий працівниками поліції.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах, передбачених санкцією п.1 ч.2 ст.115 КК України. Колегія суддів вважає, що призначене покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Також, колегія суддів зазначає, що обставиною, яка зумовлює призначення довічного позбавлення волі обвинуваченому й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи злочинця. Вона визначається сукупністю усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчиненого злочину, особи винного й обставину, що обтяжуює покарання. Суд вірно звернув увагу на підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого як особистості, на що вказує його асоціальний спосіб життя, систематичне притягнення до кримінальної відповідальності, через що він втратив будь-які моральні запобіжники при обранні моделі поведінки, та при виникненні у нього злочинного умислу, його реалізації, що обвинувачений фактично через сварку безжалісно та цинічно, без будь-яких вагань умисно позбавив життя двох людей, що безумовно потребує виключної та найжорсткішої реакції держави на даний злочин. І саме покарання у виді довічного позбавлення волі слід визнати справедливим і достатнім для досягнення передбачених частиною 2 статті 50 КК України цілей покарання. Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винних. При цьому суд правильно врахував позицію, викладену Конституційним Судом України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, де зазначено: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 13 червня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.1 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 185, ч.2 ст.289 КК України залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: