ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року

м. Київ

справа № 448/1180/19

провадження № 51-4187км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Боят Агддежабедінського району Республіки Азербайджан, жителя м. Києва.

Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_8 засуджено за частиною 3 статті 332 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.

2. Суд визнав доведеним, що на початку квітня 2019 року засуджений погодився на пропозицію громадянина Бангладеш ОСОБА_9 за 9000 доларів США організувати переправлення двох громадян Бангладеш та громадянина М`янми через державний кордон України до Республіки Польщі.

3. 25 квітня 2019 року двоє громадян Бангладеш передали засудженому по 300 доларів США як аванс за послугу, а решту суми повинні були перерахувати на обумовлений банківський рахунок під час їхнього перебування на території Республіки Польща.

4. Цього ж дня приблизно о 20:30 засуджений та ОСОБА_9 посадили згаданих громадян Бангладеш і М`янми в таксі у м. Львові, яке приблизно о 24:00 доставило їх на околиці с. Глиниці Яворівського району Львівської області. Звідки вони пішки рушили в напрямку державного кордону, де ОСОБА_10 за попередньою домовленістю із засудженим мав переправити їх через державний кордон України, однак на відстані 300 метрів від кордонуо 00:30 вони були затримані прикордонним нарядом.

5. Дії засудженого кваліфіковані судом як організація незаконного переправлення кількох осіб через державний кордон України з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.

6. Львівський апеляційний суд ухвалою від 08 червня 2023 року залишив вирок без змін.

Вимоги і доводи касаційної скарги

7. Сторона захисту, посилаючись на частину 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскарженірішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

8. Захисник вважає, що апеляційний суд порушив вимоги частини 4 статті 405 КПК, здійснивши розгляд без участі засудженого попри завчасно подане клопотання про відкладення судового засідання з поважної причини. Вона вважає, що тим самим суд істотно порушив право засудженого доступ до правосуддя, оскільки засуджений мав намір визнати свою винуватість, у тому числі корисливий мотив своїх дій, що згідно із постановленою ухвалою було єдиною перешкодою для застосування статей 69, 75 КК.

9. Також сторона захисту вважає, що засудженому призначено занадто суворе покарання, адже суди безпідставно не визнали пом`якшуючими обставинами: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, а також добровільне перерахування на потреби ЗСУ коштів. Захист звертає увагу на те, що тим же суддею суду першої інстанції співорганізатору злочину ОСОБА_9 призначено покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.

10. Водночас захисник наполягає на скасуванні вироку суду першої інстанції на підставі пункту 7 частини 1 статті 412 КПК, оскільки технічні записи кількох судових засідань неможливо прослухати через погану якість.

11. Апеляційний суд, на думку захисника, належним чином не спростував доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності запису судових засідань, відсутності заяви про згоду свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на їх залучення до конфіденційного співробітництва, щодо порушення таємниці нарадчої кімнати при винесенні ухвали про дозвіл на проведення НСРД, повторно не дослідив докази і ухвалив рішення, що не відповідає статтям 370, 419 КПК.

Позиції учасників касаційного розгляду

12. Захисники та засуджений підтримали касаційну скаргу, просили скасувати вирок і ухвалу та призначити новий розгляд в суді першої інстанції або змінити судові рішення, пом`якшити призначене засудженому покарання, застосувавши положення статей 69 та 75 КК.

13. Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги, вважаючи наведені в ній доводи необґрунтованими.

14. Іншим учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

15. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

16. Статтею 438 КПК передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень Суд має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Отже, Суд не перевіряє оскаржуваних судових рішень щодо неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, установлених в попередніх інстанціях.

17. Відповідно до частини 2 статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

18. Суд нагадує, що касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням судів попередніх інстанцій. Проте за наявності відповідних доводів сторони кримінального провадження Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.

Щодо здійснення апеляційного розгляду за відсутності сторони захисту

19. У цій справі розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 було призначено на 24 січня 2023 року, проте відкладено за клопотанням прокурора на 01 березня цього року.

20. В подальшому апеляційний розгляд відкладався: на 03 квітня 2023 року за клопотанням захисника ОСОБА_7 у зв`язку з сімейними обставинами та його зайнятістю в іншому процесі, на 17 травня 2023 року за заявою засудженого через його хворобу, на 08 червня 2023 року за клопотанням захисника ОСОБА_6 про надання часу на ознайомлення з матеріалами справи.

21. 07 червня 2023 року захисник ОСОБА_6 подала до апеляційного суду клопотання про відкладення розгляду, призначеного на 08 червня, посилаючись на хворобу засудженого.

22. У касаційній скарзі вона стверджує, що на підтвердження хвороби засудженого надала суду копію довідки лікаря, посилаючись на долучений до скарги примірник клопотання, в якому серед додатків зазначено: (1) ордер на надання правової допомоги, (2) копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю, (3) копія медичної довідки лікаря від 06 червня 2023 року.

23. Суд звертає увагу на те, що вказівка на додаток (3) у наданій Суду копії за зовнішніми ознаками надрукована не одночасно з іншим текстом клопотання, оскільки відрізняється від решти тексту за інтенсивністю кольору і розташуванням. Крім того, у оригіналі цього клопотання, який міститься у матеріалах провадження (т. 5, а. с. 37), зазначено лише перші два додатка.

24. Таким чином, у Суду немає підстав ставити під сумнів зауваження суду апеляційної інстанції, який, відповідно до відеозапису судового засідання 08 червня 2023 року, наголосив на тому, що будь-яких документальних підтверджень хвороби обвинуваченого до клопотання захисником не додано, і дійшов висновку про недоведеність поважних причин неявки до суду обвинуваченого і його захисника та можливість розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності, зважаючи на положення частини 4 статті 405 КПК.

Щодо доведеності винуватості і правильності правової кваліфікації

25. В основу обвинувального вироку місцевий суд обґрунтовано поклав показання самого засудженого, якийпідтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, заперечивши лише корисливий мотив своїх дій. Проте з аналізу показань свідків у сукупності з наявними у справі іншими доказами, зміст яких детально відображено у вироку, суд дійшов висновку, що засуджений мав умисел на отримання грошової винагороди за свої послуги.

26. Крім того, Суд приймає до уваги, що сторона захисту, обґрунтовуючи свою касаційну скаргу, посилалась на те, що засудженому не було надано можливості визнати корисливий мотив своїх дій в апеляційній інстанції, а отже правильність кваліфікації. Також Суд відзначає, що під час касаційного розгляду сторона захисту не ставила під сумнів доведеність обставин справи та правильності правової оцінки діяння засудженого.

27. За таких обставин Суд вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість засудженого підтверджується сукупністю наданих суду доказів, оцінениних відповідно до статті 94 КПК з точки зору їх належності, допустимості, достовірності.

28. Суд погоджується з тим, що встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення, вчиненого засудженим, отримали правильну правову кваліфікацію за частиною 3 статті 332 КК.

29. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог кримінального процесуального закону і погодився з висновками суду першої інстанції щодо доведеності винуватості засудженого, надавши умотивовані відповіді на всі аргументи, наведені в апеляційній скарзі сторони захисту, які переважно повторюються в касаційній скарзі.

30. За таких обставин Суд не вважає за потрібне розглядати довід сторони захисту щодо поганої якості записів судових засідань, оскільки захист не заперечив правильності викладу у вироку обставин, встановлених під час судового засідання, і не зазначив, які обставини судового розгляду, зафіксовані на записах поганої якості, є важливими для вирішення питань, які піднімалися стороною під час провадження.

31. Також, зважаючи на визнання засудженим фактичних обставин вчинених дій, Суд не вважає необхідним розглядати питання допустимості доказів, наданих стороною обвинувачення на доведення тих самих обставин.

Щодо справедливості покарання

32. Сторона захисту стверджує, що суд першої інстанції не дотримався вимог статей 50 та 65 КК і призначив засудженому занадто суворе покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

33. Суд в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.[1]

34. У скарзі сторона захисту наполягає на тому, що місцевий суд належним чином не врахував усіх позитивних даних про особу засудженого та безпідставно не визнав пом`якшуючими покарання ряд наявних у справі обставин, що в сукупності давало підстави для застосування статей 69 та 75 КК. Суд апеляційної інстанції не виправив вказані порушення під час апеляційного розгляду.

35. Суд звертає увагу, що доводи сторони захисту зводяться до незгоди з оцінкою судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи і їх значення для визначення виду та розміру призначеного засудженому покарання. Однак лише незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438 КПК у сукупності зі статтею 414 цього Кодексу може стати підставою для скасування або зміни судових рішень.

36. Доводів, що свідчили б про явну несправедливість покарання і необхідність застосування статті 69 КК у скаргах не наведено.

37. Суд першої інстанції при визначенні покарання врахував, що засуджений вчинив тяжкий корисливий злочин, дані про його особу, і навів у вироку мотиви прийнятого рішення.

38. Суд першої інстанції не встановив у цій справі обставин, що пом`якшують покарання: він не вважав, що часткове визнання вини засудженим свідчить про його щире каяття, не встановив будь-яких підтверджених фактів, що свідчать про збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, і оскільки злочинна діяльність засудженого була припинена правоохоронними органами, не вважав, що засуджений активно сприяв розкриттю злочину.

39. Суд, серед іншого, звертає увагу на встановлений судами попередніх інстанцій факт його попереднього засудження за аналогічний злочин вироком Жовківського районного суду Львівської області від 30 березня 2022 року, яким до нього застосовані положення статті 69 КК та призначено основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією частини 3 статті 332 КК - штраф в розмірі 51 000 грн.

40. Апеляційний суд ретельно перевірив аналогічні за змістом доводи сторони захисту про пом`якшення призначеного засудженому покарання та звільнення від його відбування з випробуванням і відмовив у їх задоволенні, навівши відповідні мотиви.

41. Суд погоджується з такою позицією судів попередніх інстанцій і вважає, що переконливих аргументів, які би доводили наявність у засудженого кількох пом`якшуючих обставин, як необхідної умови для застосування статті 69 КК, в касаційній скарзі не наведено. У зв`язку з цим висновком, Суд не вважає за необхідне розглядати вимоги, що стосуються застосування статті 75 КК.

42. Водночас не залишилися без оцінки суду обставини та позитивні дані про особу засудженого, про які йдеться у касаційній скарзі. Зокрема, суди зважили на те, що засуджений має малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, є волонтером під час воєнного стану добровільно перерахував на потреби ЗСУ 10000 грн, не перебуває на спеціальних медичних обліках, а також відсутність тяжких наслідків вчиненого кримінального правопорушення. Врахувавши це, суд першої інстанції призначив засудженому мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 3 статті 332 КК.

43. Таким чином, при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які були би підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, а тому Суд вважає, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

З огляду на викладене, керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Мостиського районного суду Львівської області від 06 жовтня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 08 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Див. наприклад постанови Верховного Суду: від 24 вересня 2020 року у справі № 638/14277/18, http://reyestr.court.gov.ua/Review/91818857, від 21 травня 2020 року у справі № 483/729/19, http://reyestr.court.gov.ua/Review/89509273, від 12 січня 2021 року у справі № 148/1536/18, http://reyestr.court.gov.ua/Review/94151668 та ін.