1Справа № 335/7309/22 1-кп/335/388/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б, кримінальне провадження відомості по якому внесені до ЄРДР за № 0000930 від 12.08.2022, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, є громадянином України, офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий,

1) 12.12.1995 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст.140 КК України (ред. 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 24.09.1996 на підставі ст. 7 Закону України «Про амністію»;

2) 27.03.1998 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140 КК України (ред. 1960 року) до 2 років позбавлення волі. Звільнився 14.10.1999 за відбуттям строку покарання;

3) 06.03.2000 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 229-6 КК України (ред. 1960 року) до 2 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 14 КК України, визначено додаткову міру лікування від наркотичної залежності. Звільнився 24.06.2002 за відбуттям строку покарання;

4) 27.11.2002 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 06.03.2004 за відбуттям строку покарання;

5) 21.06.2004 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.02.2007 за ст. 81 КК України звільнений умовно -достроково на 1 рік 2 місяці 7 днів;

6) 17.12.2007 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2004 та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі;

7) 08.04.2008 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі. Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.12.2007, та остаточно призначено покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнений постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 05.01.2011, умовно-достроково на 10 місяців 2 дні;

8) 03.10.2011 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08.04.2008 та остаточно призначено покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 27.06.2012 за відбуттям покарання;

9) 26.09.2012 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

10) 13.11.2012 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2012, та остаточно призначено покарання у виді 2 років 4 місяців позбавлення волі;

11) 27.02.2013 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2012 та остаточно призначено покарання у виді 2 років 5 місяців позбавлення волі. Звільнений 16.07.2014 постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.07.2014, умовно-достроково на 8 місяців 28 днів;

12) 03.11.2015 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

13) 03.02.2016 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03.11.2015 остаточно призначено покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі;

14) 25.08.2016 Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 06.12.2017 за ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.11.2017 умовно-достроково, невідбутий строк - 1 місяць 3 дні;

15) 13.09.2018 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

16) 20.08.2019 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.09.2018 та остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. Звільнився 03.06.2020, умовно-достроково на 2 місяці 1 день,

17) 15.02.2021 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту. Звільнився 24.09.2021 за відбуттям покарання;

18) 27.09.2021 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту. Звільнився 04.05.2022 за відбуттям покарання;

19) 24.11.2022 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 17.05.2022, близько 09 год. 15 хв., маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, в умовах воєнного стану, перебуваючи у маршрутному таксі № 80, біля зупинки громадського транспорту «Гагаріна» у м. Запоріжжі, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу, викрав мобільний телефон Samsung S20FE, у корпусі темно-синього кольору із вбудованим об`ємом пам`яті 128 Gb, який знаходився у задній кишені шортів, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 13 980 грн.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_4 з викраденим майном покинув маршрутне таксі № 80, біля зупинки громадського транспорту «Гагаріна» у м. Запоріжжі, та розпорядився майном на власний розсуд.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не визнав та пояснив, що зазначена справа сфабрикована проти нього.

Так, на початку серпня 2022 року йому зателефонував оперуповноважений Вознесенівського району та запропонував взяти на себе кілька епізодів крадіжок, але він відмовився. Через деякий час до нього у СІЗО прийшов слідчий та сказав, що у них є відео та покази свідків, які свідчать про те, що саме обвинувачений вчинив крадіжку. Проте, це не відповідає дійсності.

17.05.2022 він був вдома. Свідка ОСОБА_7 він не знає. Покази потерпілого та свідка він вважає сумнівними, оскільки вони казали, що одразу викликали поліцію з приводу викрадення мобільного телефону, але заява потерпілим написана лише 11 серпня 2022 року. Заява про вчинення злочину з`явилася одразу, як інший свідок, начебто добровільно, видав мобільний телефон потерпілого.

Також зазначив, що він дійсно неодноразово засуджувався за вчинення крадіжок, у тому числі і мобільних телефонів, але у даному випадку, він не має ніякого відношення до злочину, вчиненого відносно потерпілого ОСОБА_6 .

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження проводився лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту.

Згідно вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а згідно зі ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Судовий же розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі.

Суд у повному обсязі дослідив докази, надані стороною обвинувачення, правом на подання доказів сторона захисту не скористалась.

У ході судового розгляду кримінального провадження, безпосередньо у судовому засіданні були допитані, в якості потерпілого ОСОБА_6 , свідки, заявлені для допиту стороною обвинувачення, а також досліджені надані прокурором письмові докази.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 надав наступні покази.

27 липня 2022 року, але точну дату не згадав, біля 9 год. ранку, він разом із дівчиною ОСОБА_8 їхав у маршрутному таксі по пр. Соборному у м. Запоріжжя. Коли він стояв на сходинках маршрутки, на зупинці громадського транспорту «Гагаріна», зайшов чоловік, на вигляд 40-50 років, середньої худорлявої статури, карі очі, який був одягнений у синій верх та чорні штани, та запитав у водія чи їде ця маршрутка на Дніпрогес. Вказаний чоловік завжди стояв позаду нього, та так і не сів у маршрутку, оскільки йому не підійшов маршрут. Потерпілий декілька разів обертався, бо чоловік, який був позаду нього, чіпав його та штовхав. Далі, він зрозумів, що у нього викрали телефон «Samsung S20 FE» синього кольору, у чохлі чорного кольору, який знаходився у задній кишені штанів, та він вийшов з маршрутного таксі на зупинці громадського транспорту «площа Фестивальна».

Заяву про викрадення телефону у поліцію він написав 11.08.2022, приблизно через два тижні після того, як викрали у нього телефон. Відразу не звернувся у поліцію, бо засмутився через викрадення телефону.

Згодом його викликала поліція та повідомила, що знайшли його телефон.

Під час досудового розслідування, у ході впізнання, він впізнавав ОСОБА_4 , як особу яка заходила у маршрутне таксі та стояв позаду нього, але він не бачив, що саме ця особа викрала у нього мобільний телефон.

У судовому засіданні потерпілий впізнав обвинуваченого, як особу, яка стояла на сходинках у маршрутному таксі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 надала наступні покази.

17.05.2022 вона разом із ОСОБА_6 на зупинці громадського транспорту «Гагаріна» у м. Запоріжжя, чекали маршрутне таксі №80. Коли під`їхала маршрутка в неї зайшли жінки, потім вона, потім чоловік, потім ОСОБА_10 , а за ним ще один чоловік, який стояв на сходинках. Вона чекала перед салоном маршрутки поки ОСОБА_10 оплатить проїзд, у цей час чоловік, який стояв перед ним, біля водія, питав у водія куди їде ця маршрутка. Чоловік, який стояв перед ОСОБА_10 на вигляд 30-40 років був одягнений у чорну одежу, а чоловік, який стояв за ОСОБА_10 , на вигляд 40-50 років, сивий, був одягнений у синій верх, чорні штани та чорні кросівки з білою підошвою. Коли чоловік, який стояв перед ОСОБА_10 дізнався куди їде маршрутка, то він з неї вийшов, також у маршрутку не сів чоловік, який стояв позаду ОСОБА_10 . Ці чоловіки йшли разом, та вона за ними спостерігала. Далі вона з ОСОБА_10 пройшли на останнє сидіння, і ОСОБА_10 помітив, що в нього немає телефону, після чого вони зупинили маршрутне таксі та вийшли на світлофорі, ближче до зупинки «площа Фестивальна». Відразу після події вони викликали поліцію, приїхали працівники поліції, опитали їх та поїхала.

Вона впевнена, що ОСОБА_10 , коли заходив у маршрутку мав при собі телефон.

Під час досудового розслідування, у ході впізнання, вона впізнала особу, яка заходила у маршрутне таксі за ОСОБА_10 . Впізнання проводилось приблизно через 2-3 місяці після події.

Вона не бачила, як у ОСОБА_10 витягували телефон і їй невідомо, коли ОСОБА_10 звернувся до поліції із заявою про вчинення злочину. Проте, знає, що через деякий час працівники поліції викликали ОСОБА_10 та повідомили його про те, що знайшли його мобільний телефон.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав наступні покази.

У червні 2022 року він опублікував оголошення, на сайті ОЛХ, про обмін свого мобільного телефону марки «Iphone Xr», та йому написав хлопець, що готовий обміняти свій телефон марки «Samsung S20 FE» на його. Після чого, біля магазину «АТБ» у Комунарському районі у м. Запоріжжя, вони зустрілись з хлопцем, який на вигляд був молодого віку, не високий, та обмінялись мобільними телефонами. Далі, десь через місяць, йому зателефонували співробітники поліції та повідомили, що телефон марки «Samsung S20 FE» вкрадений, після чого до нього за адресою: АДРЕСА_2 , приїхали співробітники поліції та він добровільно віддав їм цей телефон. Співробітники поліції обіцяли, що повернуть йому його телефон марки «Iphone Xr», однак так і не повернули.

Зазначив, що особа, яка перебуває під вартою це не той хлопець з яким він обмінювався телефонами.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 надав наступні покази.

Він працював в кіоску на ринку «Анголенко» у м. Запоріжжя. У кінці весни 2022 року до нього підійшов незнайомий чоловік, віком 30-40 років, який був одягнений у темні футболку та шорти, та він придбав у цього чоловіка мобільний телефон марки «Samsung», темно-синього кольору. Цей телефон він придбав за 9000 грн., та користувався ним він приблизно 2 місяці, після чого продав телефон чоловіку у військовій формі за 8000 грн.

Під час досудового розслідування його опитував слідчий та під час впізнання він впізнав чоловіка, за темним одягом, який приніс та продав йому телефон. На той час йому здавалось, що той чоловік, якого він впізнав при пред`явленні фотокарток більше підходить ніж інші. Але він не впевнений, що це саме та особа, оскільки у нього в кіоску маленьке віконечко та він не бачить обличчя людей, він може розгледіти тільки статуру та одяг людей.

Будучи допитаним у судовому засіданні безпосередньо, свідок зазначив, що обвинувачений не схожий на особу, який продав йому телефон марки «Samsung», темно-синього кольору.

Із письмових доказів, які надані прокурором та були досліджені безпосередньо у судовому засіданні встановлені такі обставини.

Згідно заяви ОСОБА_11 від 10.08.2022, останній добровільно видав співробітникам ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області мобільний телефон марки «Samsung S20FE 128 GB», IMEI 1: НОМЕР_1 , який він обміняв на свій телефон через мережу ОLX, та йому не було відомо про те, що телефон знаходиться у розшуку (т. 1 а.с. 85).

Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.08.2022, ОСОБА_6 просив притягнути до кримінальної відповідальності невідому особу, яка 27.05.2022 близько 09-45 год., знаходячись на зупинці транспорту «Гагаріна», із заднього карману його шорт викрала мобільний телефон марки «Samsung S20F», в корпусі синього кольору (т.1 а.с. 71).

На підставі вказаної заяви ОСОБА_6 до ЄРДР за № 0000930 від 12.08.2022 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України (т. 1 а.с. 72-73).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.08.2022, який проводився за участю свідка ОСОБА_9 , у приміщенні ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, слідує, що свідок впізнала ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 74-76).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.08.2022, який проводився за участю свідка ОСОБА_7 , у приміщенні ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, слідує, що свідок впізнав ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 77-79).

З протоколу пред`явлення особи для впізнання від 12.08.2022, який проводився за участю потерпілого ОСОБА_6 , у приміщенні ВП №1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, слідує, що потерпілий впізнав ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 80-91).

Відповідно до протоколу огляду 13.08.2022, із фототаблицею до нього, слідчим проведено огляд мобільного телефону в корпусі темно-синього кольору марки «Samsung S20FE 128 GB», IMEI 1: НОМЕР_2 , який добровільно видав працівникам поліції ОСОБА_11 (т.1 а.с. 83-84).

Згідно заяви ОСОБА_6 від 13.08.2022 останній долучив до матеріалів кримінального провадження фото коробки від мобільного телефону «Samsung S20FE 128 GB», в корпусі темно-синього кольору (т. 1 а.с. 86).

Відповідно до протоколу огляду 13.08.2022, із фототаблицею до нього, слідчим проведено огляд фото коробки від мобільного телефону «Samsung S20FE 128 GB», в корпусі темно-синього кольору, на якій мається назва мобільно телефону та IMEI 1: НОМЕР_2 (т.1 а.с. 87-88).

Згідно висновку експерта від 16.08.2022 №СЕ-19/108-22/9312-ТВ, який складено на підставі постанови слідчого у кримінальному провадженні № 0000930 від 12.08.2022, ринкова вартість мобільного телефону «Samsung S20FE 128 GB», в гарному стані, який придбаний новим 12.02.2021, на момент вчинення злочину, 11.08.2022, складає 13 980 грн. (т. 1 а.с. 90-94).

Дослідивши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні письмові докази, які представлені стороною обвинувачення, оцінивши їх, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, суд дійшов до наступних висновків.

Так, ст. 2 КПК України встановлює, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У відповідності до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Статтею 62 Конституції України та ч. 4 ст. 17 КПК України проголошено принцип презумпції невинуватості, за змістом якого особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також доказах, одержаних незаконним шляхом.

Оцінюючи надані стороною обвинувачення письмові докази, а також показання свідків, потерпілого, обвинуваченого, суд дійшов висновку, що прокурором не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які би поза розумним сумнівом підтверджували вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, відносно майна потерпілого ОСОБА_6 .

Так, протоколи пред`явлення особи для впізнання від 12.08.2022, відповідно до яких вказана слідча дія проводилась із потерпілим ОСОБА_6 , свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , є неналежними доказами у кримінальному провадженні, та не підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, в якому він обвинувачується, оскільки ці протоколи не містять даних про те, як кого вказані особи впізнавали ОСОБА_4 . Протоколи пред`явлення особи для впізнання містять лише дані про те, що потерпілий та свідки впізнали обвинуваченого, та у них зазначено за якими рисами вони впізнали його. Між тим, у протоколах відсутні відомості про те при яких обставинах особи, які впізнавали, бачили ОСОБА_4 і у зв`язку з чим вони його впізнають.

За версією сторони обвинувачення, показання свідка ОСОБА_7 підтверджують вину ОСОБА_4 , оскільки саме цьому свідкові обвинувачений продав телефон, який був викрадений у ОСОБА_6 .

Проте, будучи допитаним безпосередньо у судовому засіданні, свідок ОСОБА_7 підтвердив факт продажу йому мобільного телефону марки «Samsung», темно-синього кольору, який належав потерпілому, але заперечив той факт, що цей телефон був проданий обвинуваченим у кримінальному провадженні. У судовому засіданні він ОСОБА_4 не впізнав, як особу, яка продала йому мобільний телефон потерпілого ОСОБА_6 .

Показання свідка ОСОБА_11 суд також вважає такими, що не підтверджують вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, в якому його обвинувачують, оскільки цей свідок у судовому засіданні зазначив лише про те, що у червні 2022 року він обміняв належний йому мобільний телефон на мобільний телефон марки Samsung S20FE, у корпусі темно-синього кольору, який у подальшому він видав добровільно працівникам поліції. Проте, вказаний свідок зазначив, що особа, яка перебуває під вартою, тобто ОСОБА_4 , це не той чоловік, з яким він обмінювався телефонами.

Оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , суд вважає їх недостатніми для того, щоб дійти висновку про причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, і, відповідно, для визнання його виним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, згідно показань потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , які надавались безпосередньо у судовому засіданні у режимі відеоконференції, вони впевнено впізнали ОСОБА_4 , як чоловіка, якого вони бачили у маршрутному таксі на зупинці громадського транспорту «Гагаріна» і, за їх припущеннями, саме вказаний чоловік вийняв із кишені потерпілого мобільний телефон марки Samsung S20FE та вийшов із маршрутки.

При цьому, як потерпілий так свідок у судовому засіданні зазначали, що вони не бачили, що саме ОСОБА_4 викрав телефон ОСОБА_6 , вони лише бачили як обвинувачений стояв за потерпілим на сходинках маршрутки та розмовляв із водієм.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 інкримінується вчинення крадіжки майна потерпілого 17.05.2022.

З показань потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , вони майже одразу виявили пропажу мобільного телефону, вийшли із маршрутного таксі, не доїжджаючи наступної зупинки «Площа Фестивальна» і викликали поліцію.

Разом із тим, згідно протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення, ОСОБА_6 просив притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка 27.05.2022 викрала у нього мобільний телефон. Вказана заява була написана лише 11.08.2022, тобто через 2 з половиною місяці після події. До ЄРДР відомості про вчинення даного кримінального правопорушення були внесені 12.08.2022.

При цьому, звертає на себе увагу те, що заява про вчинення кримінального правопорушення написана потерпілим наступного дня після видачі 10.08.2022 свідком ОСОБА_11 мобільного телефону, який належав ОСОБА_6 .

У своїх показаннях, які ОСОБА_6 надавав у судовому засіданні, він зазначив, що викрадення його мобільного телефону було, як він пам`ятає, приблизно за 2 тижні до написання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення, і одразу після викрадення телефону не звернувся до поліції, оскільки був засмучений цією подією.

Вказані обставини свідчать про те, що потерпілий плутається у своїх показаннях, зокрема, коли саме було викрадено у нього мобільний телефон та щодо його звернення до поліції, адже у своїх показах він стверджував, що одразу викликав поліцію, повідомивши їх про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, суд критично ставиться до показань потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 , які впевнено впізнали ОСОБА_4 , як особу яка стояла позаду потерпілого на сходинках маршрутного таксі, оскільки, за їх же показами, вказаний чоловік перебував у маршрутці недовго, у неї так і не сів, а вийшов на тій же зупинці громадського транспорту, на вулиці Гагаріна. Будь-яких особливих прикмет ОСОБА_4 , за якими вони його впізнавали, ні потерпілий, ні свідок не зазначили у судовому засіданні.

Впізнання за фотокартками на стадії досудового розслідування проводилось майже через 3 місці після події, а у ході судового розгляду справи, потерпілий та свідок впізнали обвинуваченого майже через рік, що виглядає не переконливо, виходячи із тривалості часу, протягом якого вони бачили особу у маршрутному таксі, та відсутністю явних особливостей обличчя чи статурі обвинуваченого.

Що стосується інших письмових доказів, які надав прокурор і які були досліджені судом безпосередньо у судовому засіданні, зокрема, це протокол огляду від 13.08.2022, із фототаблицею до нього, мобільного телефону в корпусі темно-синього кольору марки «Samsung S20FE 128 GB», IMEI 1: НОМЕР_2 , та протокол огляду 13.08.2022, із фототаблицею до нього, фото коробки від мобільного телефону «Samsung S20FE 128 GB», в корпусі темно-синього кольору, на якій мається назва мобільно телефону та IMEI 1: НОМЕР_2 , то ці докази також не підтверджують причетність обвинуваченого до вчинення злочину, у якому його обвинувачують.

Висновок експерта від 16.08.2022 №СЕ-19/108-22/9312-ТВ лише визначає ринкову вартість викраденого у ОСОБА_6 мобільного телефону і то, станом не на час вчинення злочину 17.05.2022, а станом на час подання потерпілим заяви про притягнення особи до кримінальної відповідальності, 11.08.2022.

При вирішенні питання про достатність встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним положеннями частин 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Розумний сумнів це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині визнати обвинуваченого винним.

Отже, суд може ухвалити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Проаналізувавши надані прокурором докази з точки зору їх належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним вину ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зокрема, його причетність до вчинення крадіжки мобільного телефону потерпілого ОСОБА_6 .

При цьому, суд вважає достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони обвинувачення на надання ними доказів для підтвердження обставин, визначених ст. 91 КПК України. Будь-яких додаткових клопотань та заяв від прокурора, які б залишилися поза увагою суду, або в задоволенні яких судом було безпідставно відмовлено, в ході судового розгляду кримінального провадження не надходило.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 373 КПК України встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

З огляду на викладені обставини, суд доходить до висновку, що ОСОБА_4 слід виправдати за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки прокурором не надано жодного належного та допустимого доказу, що кримінальне правопорушення було вчинено обвинуваченим.

Заходи забезпечення кримінального провадження у цій справі не вживались ні на стадії досудового розслідуванні, ні на стадії судового розгляду.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про виправдання обвинуваченого, витрати на проведення судової товарознавчої експертизи слід віднести на рахунок держави.

Питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 366-371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та виправдати його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, за недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченим.

Після набрання вироком суду законної сили, речові докази:

- мобільний телефон «Samsung S20FE 128 GB», IMEI 1: НОМЕР_2 , який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити останньому.

Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі п. 15 ст. 615 КПК України судом у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину вироку.

Повний текст вироку після його проголошення вручається учасникам кримінального провадження, які присутні у судовому засіданні, та не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який в судове засідання на проголошення вироку не прибув.

Суддя ОСОБА_1