В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Оріхів Запорізької області, громадянина України, з середньою технічною освітою, неодруженого, батька дитини 2007 року народження, непрацевлаштованого, що має статус особи з інвалідністю третьої групи, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , несудимого;

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив таємне заволодіння чужим майном та незаконне поводження з вибуховими речовинами за таких обставин.

Близько 12-00 години 10 серпня 2023 року, коли на території України діяв воєнний стан, проголошений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, строк дії якого продовжений на підставі Указу Президента України № 451/2023 від 26.07.2023 року, обвинувачений, керуючись умислом на крадіжку, на території садиби за адресою: АДРЕСА_1 , куди ОСОБА_4 проник через незачинену хвіртку, таємно заволодів належним потерпілому ОСОБА_5 трифазним електродвигуном в корпусі сірого кольору «АІР 80В4 (ІМ1081)» 1,5 кВт, 1500 об/хв, вартістю 3102 грн. 16 коп., який витягнув з подрібнювача кормів біля господарської споруди.

Окрім описаних дій, в другій декаді серпня 2023 року обвинувачений набув бойовий уніфікований підривач дистанційної дії УЗРГМ-2 промислового виробництва, що є самостійним вибуховим пристроєм, який знайшов на АДРЕСА_1 , де він постійно проживає, переніс його до вказаного будинку та зберігав до вилучення під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді, який тривав з 13 години 31 хвилини по 15 годину 29 хвилин 16 вересня 2023 року.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні таємного викрадення чужого майна та незаконному поводженні з вибуховими речовинами за вказаних в обвинуваченні обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караних діянь.

Пояснив, що після обстрілу 10 серпня 2023 року, внаслідок якого постраждала садиба за адресою: АДРЕСА_1 , він направився туди, щоб подивитися на наслідки, що настали, та піддався протиправному умислу на безоплатне звернення на свою користь електродвигуна з метою отримання за нього винагороди в пункті приймання брухту металів.

Вибуховий пристрій знайшов біля будинку навпроти його житла, де раніше розміщувався військовий підрозділ, та у відсутність законного дозволу зберігав його у себе вдома.

Пояснив, що повністю усвідомив протиправність вчиненого та щиро жалкує про скоєні дії.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого:

-за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану;

- за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, носіння та зберігання вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених міркувань при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив два злочини, які є тяжкими в розумінні статті 12 КК України.

Разом з тим бере до уваги суд і спосіб вчинення вказаних дій, які не поєднані із псуванням запорів, пошкодженням майна для досягнення мети доступу до майна, застосуванням спеціально призначених для цієї мети предметів, а вчинені хоча і на території іншого володіння, проте шляхом вільного доступу до матеріальних цінностей.

Зазначена обставина знижує ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння, яке за формальними критеріями відноситься до категорії тяжких злочинів.

Враховує суд і щире каяття обвинуваченого, його позицію, що полягає у послідовному повному визнанні винуватості, що лягло на вівтар сприяння суду у правильному встановленні фактичних обставин справи.

Перелічені обставини суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого, і не вбачає обставин, що обтяжують його покарання.

Суд в силу ст. 65 КК України враховує і задовільні дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, є батьком дитини, в утриманні якої бере участь, має статус особи з інвалідністю, до кримінальної відповідальності притягується вперше, є вільним від хворобливих звичок, що становлять небезпеку для оточення, його зрілий вік, що свідчить на користь здатності переоцінити зміст своєї згубної поведінки та повернутися до справжніх духовних і соціальних цінностей та в цілому вказує на достатньо високий рівень його соціалізації.

Сукупність згаданих судом пом`якшуючих обставин та наведені позитивні дані про обвинуваченого дають суду підстави для призначення покарання у вигляді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкціями частин статей обвинувачення, а також для призначення покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

З означених міркувань виходить суд, ухвалюючи про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням мінімальної тривалості іспитового строку, що передбачена Загальною частиною КК України.

Суд вважає, що вказані вид та розмір покарання, а також застосування інституту звільнення від його відбування не зашкодять реалізації загальних цілей покарання, якими, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні видатки на проведення судових експертиз у відповідності до ст. 124 КПК України належить покласти на обвинуваченого, стягнувши їх з нього у дохід держави.

У зв`язку з належною процесуальною поведінкою обвинуваченого та у відсутність відповідних клопотань учасників провадження суд не вбачає підстав для застосування до нього запобіжного заходу, строк дії якого сплив, до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, що передбачені ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання:

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді трьох років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

Покарання за сукупністю злочинів у відповідності до частини 1 ст. 70 КК України призначити шляхом поглинення менш суворого більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнити, якщо обвинувачений протягом іспитового строку тривалістю в один рік не скоїть нового злочину і виконає покладені на нього в силу ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 2868 грн. витрат з проведення судових експертиз (2390 грн. + 478 грн.).

Речовий доказ залишки вибухового пристрою УЗРГМ-2, передані на зберігання до камери схову Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, - знищити.

Речовий доказ три частини електродвигуна «АІР 80В4 (ІМ1081)», що зберігаються в камері схову Пологівського районного відділу поліції ГУНП в Запорізькій області, - повернути за належністю потерпілому ОСОБА_5 .

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1