Справа № 405/5714/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

перекладача: ОСОБА_4 ,

потерпілої: ОСОБА_5

представника потерпілої ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 ,

обвинуваченого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0013638 від 02.11.2016 за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 ч.2 ст.115 КК України,

встановив:

До суду надійшло клопотання прокурора Кропивницької окружної прокуратури Кіровоградської області про обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В мотивування клопотання зазначено наступне.

Так, у зв`язку з перебуванням на розгляді Ленінського районного суду м.Кіровограда кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , за яким він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 ч.2 ст.115 КК України, існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватись від суду, так як останній перебував у розшуку за вчинення правопорушення проти життя та здоров`я особи, злочини кваліфікуються, як особливо тяжкі, санкція статті передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі та останній, маючи для цього всі можливості, зможе виїхати на непідконтрольні Україні на даний час території, оскільки суворість покарання за кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на такий строк може бути розцінена обвинуваченим більш небезпечним, ніж переховування та втеча.

За таких обставин, у разі визнання ОСОБА_8 винуватим у інкримінованим йому злочинах, останній повинен буде понести виключно реальне покарання у виді позбавлення волі, наведена обставина може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Також, ризик переховування від суду слід оцінювати у світлі обставин цього кримінального провадження та особистої поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 (сімейний стан, роботи, місця проживання та засобів для існування).

До того ж, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 за № 2402-ІХ. Отже в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією рф проти України, у ОСОБА_8 збільшуються можливості для ухилення від суду, оскільки в державі наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого;

- незаконно впливати на свідка, оскільки свідок ОСОБА_9 безпосередньо не допитана в суді, а обвинуваченому відоме її місце мешкання, отже останній може незаконно впливати на свідка з метою зміни чи відмови від наданих під час досудового слідства показів шляхом погроз, вмовлянь або інших насильницьких дій, оскільки ОСОБА_8 не може вирішувати конфлікти мирним шляхом, схильний до насильства;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_8 не має постійного джерела доходів, міцних соціальних зв`язків, на розгляді Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, також на розгляді Кіровського районного суду м.Кіровограда перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, крім того ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 255-2 КК України.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив його задовольнити, зважаючи на обставини, що викладені в клопотанні. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше, в рамках даного кримінального провадження, перебував у розшуку, свідки по справі не допитані під час судового розгляду, відносно нього на розгляді знаходяться декілька обвинувальних актів. Вказав, що домашній арешт не є ефективним запобіжним заходом, оскільки не зможе забезпечити виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора, вказали, що обвинувачений на даний час не перебуває під дією будь-якого запобіжного заходу, тому наявні підстави для обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Захисник, думку якого підтримав обвинувачений, заперечив щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки клопотання необґрунтоване та невмотивоване. Вказав, що ОСОБА_8 не перешкоджав слуханню справи. Просив обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши доводи прокурора, враховуючи думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, суд оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_8 в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі обраного щодо нього альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Під час судового засідання сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Те, що на даний час під час судового розгляду не допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, тяжкість злочину у яким обвинувачується ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, оскільки ОСОБА_8 було оголошено в державний розшук, у якому останній знаходився майже 2 роки, незаконного впливу на свідків, які недопитані під час судового розгляду.

Ризик переховування обвинуваченого від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Також, ОСОБА_8 офіційно не працює, не має жодних заробітків, що в свою чергу свідчить про наявність ризику вчиняти нові кримінальні правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою цілодобовий домашній арешт, то такі доводи захисника на переконання суду не спростовують висновок про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Також, судом зазначається, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання, на утриманні має малолітню дитину, однак вказане не може бути враховано, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявні високий ризик можливості переховування від суду та з метою уникнення кримінальної відповідальності, наявний ризик впливу на свідків.

Можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду, шляхом залишення постійного місця проживання, зумовлена відсутністю стримуючих факторів, а також наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням обвинуваченим процесуальних обов`язків, суд суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Відповідно до ст. 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі, зважаючи на наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою, а тому суд приходить до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, так як більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та завдань кримінального провадження.

Крім цього, суддя на підставі п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України вважає за можливе не визначати обвинуваченому розмір застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Обрати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 02 лютого 2024 року, включно, без визначення розміру застави, взявши його під варту негайно в залі суду.

Копію ухвали направити для відома начальнику ДУ «Кропивницький СІ».

Ухвала суду може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_10