ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3671/23 Справа № 193/1335/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року Дніпровський апеляційний суд в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляцією прокурора на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22 березня 2019 року, який змінено за ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 10 (десять) місяців і 11 (одинадцять) днів, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22 березня 2019 року, який змінено за ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 10 (десять) місяців і 11 (одинадцять) днів.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, процес виправлення у сукупності із дослідженими даними відбувався послідовно, та засуджений готовий до самокерованої правослухняної поведінки.

Доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з ухвалою суду 1-ї інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбуття покарання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд допустив невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи. Судом не було в повній мірі враховано особу засудженого, який відбуває покарання у виді позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, раніше судимий за вчинення тяжких злочинів та після відбуття покарання на шлях виправлення не став та знову продовжив злочинну діяльність. Зазначає, що в оскарженій ухвалі суду 1-ї інстанції не надано оцінку яким чином засуджений бере участь і проявляє корисну активність в організації виховних заходів в установі, не надано оцінку участі ОСОБА_7 в самодіяльних організаціях засуджених та ставлення до праці. Вважає, що в даному конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , а тому вважає, що судом пердчасно прийнято рішення про умовно-дострокове його звільнення.

Інші учасники судового розгляду ухвалу не оскаржили.

Позиції сторін в суді :

Прокурор в судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ній.

В судове засідання засуджений ОСОБА_7 не з`явився, надав письмове заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду 1-ї інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне:

Під час апеляційного перегляду судового рішення встановлено, що ОСОБА_7 засуджений за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22.03.2019 року за ч. 4 ст. 296, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 185, ст. 70 КК України, який змінений в частині призначеного покарання за ухвалою Харківського апеляційного суду від 30.01.2020 року, до покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Початок строку: 26.08.2018 року, кінець строку 26.08.2024 року.

Станом на час розгляду клопотання засудженого судом 1-ї інстанції, тобто 16.10.2023 року, засуджений відбув, визначених п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, 2/3 призначеного судом строку покарання (4 роки), невідбута частина якого складає 10 місяців і 11 днів позбавлення волі.

Понад рік тому засуджений ОСОБА_7 вже звертався до суду з відповідним клопотанням, проте ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 29.09.2022 року йому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Задовольняючи клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд 1-ї інстанції ретельно та належним чином перевірив доводи клопотання засудженого щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України, для умовно-дострокового звільнення.

Судом 1-ї інстанції під час вивчення матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_7 встановлено та враховано не лише час перебування засудженим у ДУ «Софіївській ВК (№45)», а й увесь період його відбування покарання.

Так, засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі перебуває з 26.08.2018 року.

Згідно зі характеристикою, затвердженої 21.09.2023 року начальником ДУ «Софіївській ВК (№45)», вбачається, що під час перебування ОСОБА_7 у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» за періоди з 26.08.2018 року по 03.09.2019 року, з 01.10.2019 року по 18.10.2019 року, з 25.10.2019 року по 08.11.2019 року та з 28.08.2021 року по 27.12.2021 року, засуджений характеризувався посередньо. За час перебування його у вказаній установі отримав одне стягнення, у вигляді догани, заохочень там не мав.

За періоди перебування засудженого ОСОБА_7 у ДУ "Темнівська виправна колонія (№100)" з 03.09.2019 року по 01.10.2019 року, з 18.10.2019 року - 25.10.2019 року, 08.11.2019 року по 17.10.2020 року поведінка його дещо покращилась, зокрема, характеризувався посередньо, порушень режиму утримання він вже не допускав, проте й заохочень не отримував.

В подальшому в період з 01.02.2021 року по 15.02.2021 року засуджений відбував в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)», де характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень теж не мав.

Крім того, з 15.02.2021 року по 28.08.2021 року та з 22.12.2022 року по 01.02.2023 року ОСОБА_7 відбував покарання в лікарняному закладі при ДУ «Дніпровська виправна колонія (№4)», де його поведінка суттєво не змінювалася, і за час перебування його у вказаній установі характеризувався також посередньо, заохочень та стягнень не мав.

У періоди з 17.10.2020 року по 01.02.2021 року, з 27.12.2021 року по 21.12.2022 року та з 02.02.2023 року до часу розгляду клопотання засудженого міру кримінального покарання став відбувати в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45)», де за час відбування покарання характеризується позитивно, вимоги режиму утримання жодного разу не порушував, має 2 заохочення, стягнень не мав.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У відносинах з персоналом установи виконання покарань випадків нетактовної поведінки не допускав.

Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. За станом здоров`я ОСОБА_7 є інвалідом ІІ групи, тому до робіт на виробництві установи не допускається, проте виконує роботи із самообслуговування та благоустрою установи має достатній рівень навичок для їх виконання.

Відповідно до характеристики вбачається, що засуджений заходи виховного характеру відвідує регулярно, зокрема зарахований до програми диференційованого виховного випливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення». Соціально-корисні зв`язки з рідними. Вину у скоєному злочині визнає повністю, надає належну оцінку вчиненому.

Встановлено, що засуджений за вироком суду має невідшкодовані процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 500 грн., однак ОСОБА_7 , який отримує пенсію по інвалідності, кошти для відшкодування цих витрат не сплатив, оскільки відповідні виконавчі листи до установи не надходили і він не знав на який рахунок необхідно сплачувати.

Судом враховано, що засуджений ОСОБА_7 раніше кілька разів був засуджений за вчинення у тому числі тяжких злочинів та одного разу до цього вже відбував покарання у виді позбавлення волі, та 24.09.2007 року звільнився умовно-достроково з місць позбавлення волі. Після цього, у 2011 та 2015 роках він звільнявся від відбування покарання з випробуванням.

Між тим, варто зауважити, що положення статті 81 КК України, які регламентують передумови для умовно-достроково звільнення від відбування покарання не містять жодних застережень щодо неможливості такого звільнення засудженого за наявності у нього попередніх судимостей та його звільнення раніше з цих самих підстав.

Судом взято до уваги, що у період умовно-дострокового звільнення та іспитових строків, які застосовувалися до засудженого ОСОБА_7 раніше, він нових злочинів не вчиняв, до того ж останнє умовно-дострокове звільнення було застосовано до засудженого ще понад 16 років тому.

Водночас, позитивна характеристика засудженого ОСОБА_7 , наявність у нього двох заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, які він отримував поступово, на протязі останніх двох років у вигляді подяк від начальника установи, зокрема 14.07.2022 року та 11.07.2023 року, відсутність непогашених стягнень, на переконання суду, вказують на цілеспрямоване та послідовне виправлення останнього.

Судом звернуто увагу і на те, що значну частину свого строку покарання засуджений відбував перебуваючи у лікарні ДУ «Дніпровська виправна колонія (№4)» у зв`язку з його лікуванням, при цьому також його тривалий час етаповували до інших установ для участі у розгляді інших кримінальних проваджень де він виступав у якості свідка, що йому, імовірно, завадило ще більше проявити себе за місцем основного відбування покарання.

Судом 1-ї інстанції було досліджено комісійний висновок від 19.09.2023 року щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 згідно якого із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи, засуджений набрав 80 балів з мінімально необхідних 61, тому вважається таким, що став на шлях виправлення.

Також, з вищевказаного висновку видно, що засуджений ОСОБА_7 прокримінальних зв`язків під час відбування покарання не підтримує та має тверді наміри позбутися їх взагалі. В установі відвідує духовну організацію Християни віри Євангелійської у якій проходить курс «Шлях засудженого з пізнання основ християнської віри». На профілактичному обліку не перебував. До засудження працював офіційно майстром налаштування швацького виробництва у швейній майстерні. По прибуттю до Софіївської ВК-45 був залучений до робіт з благоустрою установи. До праці ставиться відповідально, сумлінно виконує поставлену роботу, зауважень до його роботи не має. Засуджений володіє достатнім рівнем професійних навичок для отримання роботи після звільнення. У засудженого присутні позитивні плани на майбутнє, планує знайти роботу та не вчиняти нових кримінальних правопорушень. Має вагому підтримку з боку рідних та тверді плани звільнитися і повернутися до нормального життя.

Суд враховуючи наведене та на підставі об`єктивних даних адміністрації установи виконання покарань, дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, процес виправлення у сукупності із дослідженими даними відбувався послідовно, та засуджений готовий до самокерованої правослухняної поведінки, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

З висновками місцевого суду погоджується і суд апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Частиною 1 статті 118 КВК визначено, що засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Розглядаючи клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого ОСОБА_7 та оцінюючи ступінь виправлення засудженого, судом 1-ї інстанції було враховано дані про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не лише в останній установі виконання покарань.

Доводи прокурора, що засуджений своєю працею не довів виправлення не відповідають матеріалам справи, оскільки такі доводи було предметом дослідження судом 1-ї інстанції та їм надано повну оцінку. Так, з матеріалів справи вбачається, що до засудження ОСОБА_7 працював офіційно майстром налаштування швацького виробництва у швейній майстерні. По прибуттю до установи був залучений до робіт по благоустрою установи в порядку черговості. До праці ставиться відповідально, сумлінно виконує поставлену роботу, зауважень до його роботи немає. Засуджений володіє достатнім рівнем професійних навичок для отримання роботи після звільнення.

Як вбачається із характеристики на засудженого ОСОБА_8 , він дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня установи, підтримує позитивні взаємовідносини щ іншими засудженими, виконує законні вимоги адміністрації, ввічливо ставиться до персоналу установи виконання покарань, бере активну участь в заходах соціально-виховного характеру, здобуває неформальну освіту під час відбування покарання та сумлінно дотримується трудової дисципліни.

Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність належної оцінки вказаним вище критеріям, спростовуються дослідженими судом матеріалами, яким суд в повному обсязі дав належну оцінку.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду 1-ї інстанції, що позитивна характеристика засудженого ОСОБА_7 , наявність у нього двох заохочень за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, які він отримував поступово, на протязі останніх двох років у вигляді подяк від начальника установи, зокрема 14.07.2022 року та 11.07.2023 року, відсутність непогашених стягнень, на переконання суду, вказують на цілеспрямоване та послідовне виправлення останнього.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала щодо ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали немає.

Керуючись ст. ст. 376, 419, 539 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22 березня 2019 року, який змінено за ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2020 року, звільнено умовно-достроково від відбування покарання у виді позбавлення волі на невідбутий строк 10 (десять) місяців і 11 (одинадцять) днів, залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4