Справа №: 343/3055/23
Провадження №: 1-кп/343/48/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2024 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду в м.Долина Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження №1-кп/343/48/24, внесеного до ЄРДР за № 0000421 від 10.10.2023 про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Херсон, жителя АДРЕСА_1 , одруженого, має на утриманні малолітню дитину, без постійного місця роботи, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,

з участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_3 умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин:

08.09.2022 постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/905/22, яка відповідно до ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення набрала чинності 31.10.2022, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сімнадцять тисяч гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

У подальшому ОСОБА_3 , будучи належним чином ознайомленим з вищенаведеною постановою, а саме про те, що вказаним рішенням його позбавлено права керування транспортним засобом, оскільки безпосередньо брав участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення і повний текст оголошувався йому суддею в судовому засіданні, а також особисто отримав копію рішення суду, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення права керування транспортними засобами, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення частини 1 статті 129-1 Конституції України та частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керувати транспортним засобом при наступних обставинах.

Так, 09.10.2023 близько 9 годин 50 хвилин ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом

MITSUBISHI PAJERO, номерний знак НОМЕР_1 , рухався по проспекту Незалежності у м.Долина Калуського району Івано-Франківської області, де неподалік будинку № 19 був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 1 (м.Долина) Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Івано-Франківській області під час виконання ними своїх службових обов`язків за порушення правил дорожнього руху, за що відносно нього винесено постанову про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 09.10.2023 серії БАД № 887200 та притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, розкаявся в скоєному. Просив його суворо не карати.

Оскільки він визнає свою вину повністю, просить суд не допитувати свідків по даній справі, не досліджувати письмові докази. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не не оспорює фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів у справі, розуміють неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості їх позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, суд обмежив їх допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Аналізуючи здобуті та перевірені в судовому засіданні докази суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , слід кваліфікувати за ч.1 ст.382 КК України, оскільки він умисно не виконав постанову суду, що набрала законної сили.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24), раніше несудимий (а.с.25), згідно з довідками КНП "Долинська багатопрофільна лікарня", під спостереженням лікаря-психіатра, лікаря-нарколого- не знаходиться (а.с. 21-23).

Згідно з досудової доповіді начальника сектору Калуського РС № 1 філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» ОСОБА_5 від 17.01.2024 - ризик вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - середній, виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації виконання покарання ОСОБА_3 в громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним накладення на правопорушника обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації (а.с.32-33).

Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 , передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту

основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

У відповідності до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Суд, призначаючи покарання , необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі викладеного, з урахуванням особи обвинуваченого, його суб`єктивного відношення до вчиненого, думки прокурора, суд вважає, що йому слід обрати покарання в межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України, за якою його визнано винним, та призначити покарання у вигляді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією цієї статті.

Дане покарання, на думку суду, відповідає скоєному та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 під час розгляду провадження у суді не обирався та клопотань про його обрання не поступало.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати та речові докази в даному кримінальному провадження відсутні.

Керуючись ст.ст.349, 368, 373, 374, 381, 382, 394 КПК України, суд-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500,00 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На вирок суду сторонами може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: