Справа № 157/544/22
Провадження №1-кп/157/32/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 квітня 2022 року за № 0000122, про обвинувачення,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця і жителя АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, не працевлаштований, не одружений, раніше не судимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , який постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22 лютого 2021 року визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з накладенням на останнього адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт на строк 240 (двісті сорок) годин, 28 травня 2021 року, будучи належним чином ознайомлений з порядком, умовами, переліком та видом суспільно-корисних робіт (благоустрій села Воєгоща), а також з графіками виходу на роботу для відбування адміністративного стягнення, отримав розпорядження від Камінь-Каширської міської ради № 148 від 28.05.2021 до Воєгощанського старостинського округу для відбування вказаного адміністративного стягнення, починаючи з 31 травня 2021 року. Однак, ОСОБА_4 для відбування адміністративного стягнення до Воєгощанського старостинського округу не з`являвся у період часу з 31.05.2021 по 07.06.2021. Як наслідок, постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 17 серпня 2021 року за ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення і на нього накладено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту на строк 10 діб, яке він відбув повністю у період з 11.01.2022 по 21.01.2022 у встановленому законом порядку. Незважаючи на це, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідно до ст. 325-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення та розділів XI-XV Порядку виконання адміністративних стягнень у вигляді громадських робіт, виправних робіт та суспільно корисних робіт, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 474/5 від 19.03.2019, повинен дотримуватися встановлених законодавством умов та порядку відбування покарання, діючи умисно, з метою злісного ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, після притягнення останнього до адміністративної відповідальності вказаною вище постановою районного суду за ст. 183-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, продовжив ухилятись від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт, що виразилось у невиході на суспільно корисні роботи більше двох разів протягом місяця без поважних причин, а саме, у період з 18.02.2022 по 31.03.2022, чим злісно ухилився від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт. Як наслідок, станом на 15 квітня 2022 року ОСОБА_4 не відбув жодної години із призначених 240 (двісті сорок) годин суспільно корисних робіт.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст. 389-2 КК України, тобто злісне ухилення від відбування адміністративного стягнення у виді суспільно корисних робіт.

Прокурор у судовому засіданні 11 грудня 2023 року подав угоду про визнання винуватості, що укладена цього ж дня між ним та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Згідно з угодою про визнання винуватості обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 389-2 КК України, і сторони узгодили покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 1 рік із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

В угоді про визнання винуватості передбачені як наслідки її укладення та затвердження, визначені ст. 473 КПК України, так і наслідки її невиконання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України, за обставин, зазначених в обвинувальному акті, визнав повністю, угоду про визнання винуватості підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти затвердження укладеної угоди про визнання винуватості не заперечили.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Злочин, у вчиненні якого ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, хворіє.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого та обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися у тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, наслідки укладення і затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосовано, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 .

Узгоджене сторонами покарання за ст. 389-2 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, із звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від відбування цього покарання з випробуванням відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим Кримінальним кодексом України.

Враховуючи, що укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що у ній передбачені, умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, суд дійшов висновку, що таку угоду належить затвердити, визнавши ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України, і призначивши йому узгоджене в угоді покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, із звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку.

При визначенні тривалості іспитового строку та обов`язків, які покладаються на особу, яка звільняється від відбування покарання з випробуванням, суд враховує вищезазначені дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, та характер обвинувачення, і доходить висновку, що ОСОБА_4 достатньо та необхідно визначити мінімальний іспитовий строк з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження немає.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст. ст. 374, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Угоду про визнання винуватості від 11 грудня 2023 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , - затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 389-2 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки, що передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Камінь-Каширський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий: ОСОБА_1