Провадження № 1-кп/537/42/2024
Справа № 537/4224/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.01.2024 Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захистник адвокат ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Крюківського районного суду в м. Кременчуці Полтавської області кримінальне провадження №0000659 від 18.08.23року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчук, Полтавської області, громадянина України, українця, з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, не маючого на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст..89КК України не судимий,-

у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.4 КК України, -

встановив:

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин:

17.08.2023 близько 18 год. 55 хв. ОСОБА_4 , перебував на у кафе «Зустріч» за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Покровська, буд.15 Б, де помітив ОСОБА_6 в руках якої був мобільний телефон Xiaomi Redmi 9T BLUE 4/64 Gb, ІМЕІ НОМЕР_1 , с/н НОМЕР_2 .

В цей час у ОСОБА_4 , виник прямий умисел на відкрите заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном Xiaomi Redmi 9T BLUE 4/64 Gb, ІМЕІ НОМЕР_1 , с/н НОМЕР_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, введеного на території України на підставі Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», Закону України № 2119-IX від 15.03.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 2212-ІХ від 21.04.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 2263-ІХ від 22.05.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»», Закону України № 2500-ІХ від 15.08.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та мети, перебуваючи у кафе «Зустріч» за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Покровська, буд.15 Б, шляхом ривку із правої руки ОСОБА_6 відкрито заволодів мобільним телефоном Xiaomi Redmi 9T BLUE 4/64 Gb, ІМЕІ НОМЕР_1 , с/н НОМЕР_2 вартість якого згідно висновку експерта №3544/23 від 18.08.2023 становить 3277 гривень.

Після цього, ОСОБА_4 , з місця скоєння злочину з вказаним майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_6 , майнової шкоди на суму 3277 гривень.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчиненого, та пояснив, що дійсно вчинив злочин, тому що потрібні були гроші,жалкує за вчиненим, повністю відшкодував шкоду передавши потерпілій кошти в суми 30000грн.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті , та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений , правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справив порядку, передбаченого ст.349 КПК України , суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюють ся та розглянути акт у спрощеному провадженні.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом злочину повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого , оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує:

- за ст. 186 ч.4 КК України як відкрите викрадення чужого майна/грабіж/, вчиненому в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь та характер суспільної небезпеки діяння, вчиненого обвинуваченим, всі обставини по справі в їх сукупності, особу обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, вину визнав повністю, шкода відшкодована, є членом Всеукраїнського об`єднання «Майдан», членом штабу національного спротиву, є учасником АТО з 29.08.2014року, стан його здоров`я/ХР.гепатит, змішаного ґенеза, хронічний панкреатит, стадія загострення, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Крюківського району Департаменту соціального захисту населення та здійснює догляд за гр.. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і визнає ці обставини пом`якшуючими покарання.

Судом також врахована думка потерпілої, якої шкода відшкодована шляхом передачі грошей в сумі 30000 грн, яка прохала суд суворо не карати .

Крім цього в судовому засіданні заставодавець ОСОБА_8 звернулася до суду з проханням не карати суворо її сина, який тяжко хворіє, є учасником АТО, здійснює догляд по лінії собеса за бабусею, яка психічно хвора, та має намір кошти застави перерахувати на потреби ЗСУ. Зараз вона не має такої можливості, тому що всі кошти внесені в якості застави, отримує мінімальну заробітну плату, а після повернення залогу перерахує їх на ЗСУ.

Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України , судом не встановлено.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ч.2 ст.61 Конституції України).

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Виходячи з положень ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

При призначенні покарання, судом враховано характер і ступінь тяжкості злочину, особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та психіатричному диспансері не перебуває. Зважаючи на те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд дійшов до висновку, що для виправлення обвинуваченого, і попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, йому необхідно призначити покарання визначено санкцією статті за якою він обвинувачується.

Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Зазначені обставини у сукупності з даними про особу обвинуваченого і його поведінки свідчить про істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Юридичний зміст положень ст.65 КК України вказує на те, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. При цьому, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Крім цього таке покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р., в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р. ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Вчинений обвинуваченим ОСОБА_4 злочин за ст.186 ч.4 належить до категорії тяжких злочинів.

Ураховується також мета і корисливий мотив, якими обвинувачений керувався при вчиненні наявного злочину.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення кримінального покарання", призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК України), може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання вЗагальній частиніцього Кодексу.

Судом враховано, що обвинувачений ОСОБА_4 з самого початку активно сприяв розкриттю злочину, в залі судового засіданні вибачився перед потерпілим, шкода відшкодована , думку потерпілого, який прохає суд суворо не карати обвинуваченого, будь яких претензій до обвинуваченого не має, шкода відшкодована.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом також враховано, що він не судимий, є соціально адаптованим в суспільстві, до затримання вів активний спосіб життя,на обліку у нарколога та психіатра не перебував, притаманний людям з правомірною моделлю поведінки, повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення і щиро розкаявся в цьому, що суд оцінює як дійове каяття, характеристику їхньої особи, поведінку як під скоєння кримінальних правопорушень, так і після цього, ставлення до скоєння, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність тих, що обтяжують, що в сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, а тому вважає за доцільне призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу. 12 відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за доцільне застосувати до них ст.75 КК України та звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком, оскільки вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в закону силу залишити попередній залог.

Судові витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373,374 КПК України, суд,-

засудив:

ОСОБА_4 визнати винним та призначити покарання:

- за ст. 186 ч.4 КК України з застосуванням ст.69КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;.

Відповідно ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши 3/ три / роки іспитового строку.

Відповідно до ст. 76 КК України, впродовж іспитового строку на засудженого ОСОБА_4 покласти обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Грошову заставу, внесену за обвинуваченого ОСОБА_4 в сумі 53680.00 гривень повернути заставодавцю ОСОБА_8 .

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній залог.

Речовий доказ по справі, відповідно до ст.100КПК України, а саме мобільний телефон Xiaomi Redmi 9T BLUE 4/64 Gb, ІМЕІ НОМЕР_1 , с/н НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 залишими власнику.

Ухвалу слідчого судді Крюківського районного суду м.Кременчука, про накладення арешту на мобільний телефон Xiaomi Redmi 9T BLUE 4/64 Gb, ІМЕІ НОМЕР_1 , с/н НОМЕР_2 - скасувати.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1