УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 226/316/22

провадження № 51-5583ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого

ОСОБА_5 на вирок Дмитровського міського суду Донецької області від 01 лютого 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року

у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Краматорська Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , раніше

не судимого,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Мерефа Харківської області, жителя АДРЕСА_2 , раніше

не судимого,

засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12

ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дмитровського міського суду Донецької області від 01 лютого 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року, ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вказаним вироком засуджено також ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого

не оскаржуються.

Вирішено питання щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим у закінченому замаху на вбивство, вчиненому за попередньою змовою групою осіб за наступних обставин.

6 листопада 2021 року у вечірній час доби, точного часу не встановлено,

ОСОБА_6 , перебуваючи у гаражі на території домоволодіння ОСОБА_7

на АДРЕСА_3 , запропонував ОСОБА_5 піти до ОСОБА_8 , який звинувачував його у крадіжці грошових коштів, та розібратися з ним, на що ОСОБА_5 погодився. Після цього ОСОБА_6 взяв

із будинку кухонний ніж, а ОСОБА_5 - належний йому складний ніж, якими вони цього ж дня приблизно о 23:30, точного часу не встановлено, зайшовши на територію подвір`я будинку АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_8 , обмінялися, після чого почали кликати останнього.

Після того, як ОСОБА_8 , вийшовши до них на вулицю, почав їх звинувачувати

у крадіжці грошових коштів та вимагати їх повернення, у ОСОБА_6 та

ОСОБА_5 , які обурились такими висловами ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник умисел на позбавлення його життя. Реалізуючи вказаний спільний злочинний умисел, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_8 і бажаючи їх настання,

ОСОБА_6 , перебуваючи за спиною ОСОБА_8 , складним ножем, який дістав із кишені та тримав у правій руці, умисно завдав останньому один удар в шию справа.

Після цього ОСОБА_8 з метою захисту свого життя побіг до будинку та закрив

за собою вхідні двері. Але ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого спільного умислу, спрямованого на умисне позбавлення життя ОСОБА_8 , вибили вхідні двері у його будинку, після чого ОСОБА_6 у коридорі будинку, діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , доводячи спільний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого, до кінця, тримаючи складний ніж

у правій руці, завдав ОСОБА_8 , який у цей час стояв обличчям до нього, один удар у живіт ліворуч, один удар у ліву бокову поверхню шиї та один удар ножем у лівий кут рота.

У цей же час ОСОБА_5 , переслідуючи єдиний спільний із ОСОБА_6 умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_8 та бажаючи їх настання, тримаючи кухонний ніж у правій руці, умисно завдав ним ОСОБА_8 один удар у грудну клітину та один удар у шию. У той момент, коли потерпілий ОСОБА_8 з метою захисту свого життя почав оборонятися та закривати обличчя та шию лівою рукою, ОСОБА_5 , тримаючи кухонний ніж у правій руці, завдав ним потерпілому ще два удари в ліве передпліччя.

Надалі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , побачивши, що потерпілий ОСОБА_8

від отриманих тілесних ушкоджень впав на підлогу та не рухається, розуміючи, що довели до кінця свій спільний злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті потерпілому за попередньою змовою групою осіб, покинули місце вчинення кримінального правопорушення. Однак, вказаний умисел ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до кінця

не довели з причин, які не залежали від їх волі, оскільки смерть потерпілого не настала

з огляду на своєчасне надання йому медичної допомоги.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо його підзахисного. В обґрунтування вказаних вимог посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що умислу на вбивство потерпілого або на заподіяння йому тілесних ушкоджень

у ОСОБА_5 не було, оскільки разом із ОСОБА_6 вони хотіли піти

до ОСОБА_8 лише розібратися з приводу його звинувачень. Стверджує, що кваліфікуючої ознаки - вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб - немає, оскільки будь-якої змови на вчинення вбивства потерпілого взагалі не було. Вказує на те, що судами невстановлена ступінь участі його підзахисного у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Вважає, що вина ОСОБА_5 не доведена

із застосуванням критерію «поза розумним сумнівом». Наголошує, що ОСОБА_5 завдав потерпілому лише легкі тілесні ушкодження і не повинен нести кримінальну відповідальність за дії ОСОБА_6 , які не охоплювались його умислом. Стверджує, що судами безпідставно не була застосована ст. 284 КПК і не було закрито кримінальне провадження щодо його підзахисного з огляду на те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12

ч. 2 ст. 115 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_5 , як видно з копій доданих судових рішень, в ході

судового провадження своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК, не визнав та пояснив суду, що до потерпілого із ОСОБА_6 вони пішли, щоб дізнатись про його висловлювання щодо крадіжки, нібито, ними у нього грошей; під час розмови між ними виник конфлікт; ОСОБА_6 завдав потерпілому ляпас, оскільки той висловлювався на їх адресу нецензурною лайкою, проявляв агресію; а коли потерпілий забіг у будинок, він з переляку та згарячу ударив його ножем, який взяв на тумбі в коридорі у будинку потерпілого. Пам`ятає, що завдав удар у праву руку потерпілого, іншого не пригадує; бачив, як один удар завдав ОСОБА_9 , чи бив ще - не пам`ятає. Вони злякались того, що накоїли, вийшли з будинку потерпілого і пішли кожний у своєму напрямку; коли йшли, потерпілий стояв на ногах; вбивати потерпілого або наносити йому смертельні поранення він не хотів.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_10 ,ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також обґрунтовано послався

на дані, що містяться у: протоколі огляду місця події від 07 листопада 2021 року, протоколі огляду від 07 листопада 2021 року, виписці із спеціального журналу обліку осіб, які звернулися до закладу охорони здоров`я із тілесними ушкодженнями кримінального характеру КНП «Мирноградська центральна міська лікарня»; висновку експерта № 178

від 30 грудня 2021 року, протоколі впізнання за фотознімками від 08 листопада 2021 року, протоколі огляду місця події від 09 листопада 2021 року, протоколі огляду від 09 листопада 2021 року, висновках судово-імунологічних експертиз № 8, 9, 10, 11, 12, 13 від 19 і 26 січня 2022 року та судово-цитологічних експертиз № 136 та 137 від 29 грудня 2021 року, протоколах слідчих експериментів за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 10 листопада 2021 року, протоколі слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 24 січня 2022 року, висновку експерта № 4 (додатковому) від 26 січня 2022 року, також дані інших письмових доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності,

а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК.

При цьому суд слушно вказав на те, що питання про наявність умислу вирішується

з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винних до, під час і після злочину, їх взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Як обґрунтовано зазначив суд у вироку, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обрали знаряддями вчинення злочину ножі, розуміючи та усвідомлюючи велику ймовірність того, що при їх застосуванні може бути заподіяна смерть людині. Ці ножі обвинувачені принесли із собою, приготувавши їх для застосування перед тим, як зайти у будинок потерпілого, і тримали їх напоготові. Після того, як обвинувачені покликали потерпілого

на вулицю поговорити, ОСОБА_6 майже одразу, перебуваючи за спиною

у потерпілого, ножем завдав йому удар у шию. А коли потерпілий, відштовхнувши ОСОБА_6 , забіг у будинок, обвинувачені не залишили місце події, а навпаки, рухаючись одночасно, вдвох видавили вхідні двері і по черзі за короткий проміжок часу, переважаючи у своїй чисельності, завдали потерпілому чисельні ножові поранення,

у тому числі, у життєво-важливі органи. При цьому потерпілий не вчиняв ніяких дій спротиву або на протидію обвинуваченим, не мав при собі ніяких предметів на свій захист або для нападу на обвинувачених, не міг залишити місце події, оскільки обвинувачені перекривали єдиний вихід із будинку.

Крім того, суд вірно вказав на те, що обвинувачені із самого початку діяли як співвиконавці: злагоджено, послідовно і швидко, що свідчить про наявність єдиної спільної мети та попередню домовленість між ними на вчинення дій, які їм інкриміновані.

У сукупності ОСОБА_6 та ОСОБА_5 завдали потерпілому щонайменше вісім колючо-ріжучих ударів, у тому числі, у шию, грудну клітину, черевну порожнину, тобто

у місця розташування життєво-важливих органів. Дії обвинувачених знаходяться

у прямому причинному зв`язку із отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями.

При цьому смерть потерпілого ОСОБА_8 не настала через своєчасне надання йому медичної допомоги.

Таким чином, як слушно зазначив суд, сукупність всіх обставин вчиненого діяння свідчать про спрямованість дій обвинувачених саме на досягнення бажаного результату - смерті потерпілого і спростовують їх твердження про відсутність умислу на позбавлення життя ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 374 КПКу мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим, про що

також ствердив суд апеляційної інстанції, переглянувши вказане судове рішення

за апеляційними скаргами сторони захисту.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість, у тому числі, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 12 ч. 2 ст. 115 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів,

які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

При цьому суд обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 , які аналогічні доводам у його касаційній скарзі, у тому числі щодо відсутності будь-яких доказів, щоб стверджувати про наявність кваліфікуючої ознаки «вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб».

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З урахуванням викладеного Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, Судом не встановлено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Дмитровського міського суду Донецької області

від 01 лютого 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 червня

2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3