Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

10 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням телекомунікаційної платформи EasyCon матеріали кримінального провадження № 0002058 щодо ОСОБА_7 та

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Новоселище Золочівського району Львівської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Бородянським районним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187 КК України, та ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.1 ст.263 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 28 березня 2021 року близько 23 години він за попередньою змовою з ОСОБА_7 , двома особами, обвинувальний акт щодо яких скеровано до суду, та невстановленою особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з метою вчинення розбою шляхом вільного доступу через незачинені двері проник до гаражного приміщення № НОМЕР_1 в ОКГО "Мрія", що на вул. Технікумівській, 24 в смт Немішаєве Бучанського району Київської області, де перебував ОСОБА_9 . Знаходячись у вказаному приміщенні, ОСОБА_8 та вказані раніше особи здійснили напад на ОСОБА_9 із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, яке виразилось у завданні йому руками, ногами та невстановленими тупими предметами чисельних ударів (точна локалізація та кількість яких не встановлена) у голову та інші частини тіла, чим спричинили йому тяжкі тілесні ушкодження, та в подальшому заволоділи належним ОСОБА_9 майном, яке перебувало у гаражному приміщенні, на загальну суму 42 706 грн. 83 коп.

Від отриманих тілесних ушкоджень ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер у відділенні інтенсивної терапії КНП КОР "Київська обласна клінічна лікарня".

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 18.09.2023 за наслідками розгляду клопотання прокурора обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 17.11.2023.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 вбачається, що він просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що ОСОБА_8 протягом 1 року 3 місяців, тобто тривалий час утримується під вартою без вмотивованого рішення суду, що суперечить п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішеннях у справах "Харченко проти України", "Лабіта проти Італії", тощо, у той час як інші особи, які обвинувачуються у вчиненні цих же злочинів, знаходяться на волі. Практика тримання особи під вартою без конкретних правових підстав несумісна з принципом правової визначеності та захистом від свавілля, при цьому слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, тобто підтвердження доказами, є порушенням вимог п.4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справах "Белевитський проти Росії", "Харченко проти України"). Так, сторона обвинувачення, стверджуючи про винуватість ОСОБА_8 , не підкріплює свою позицію належними доказами і, наголошуючи у клопотанні про існування ризиків, не обґрунтовує їх, а суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, яка оскаржується, не мотивує її.

Крім того, якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати як таку, що може спонукати до втечі, то можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави, і для того, щоб ця обставина мала реальний характер, потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме, характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-які інші зв`язки з країною або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання (рішення у справах "Сулаоя проти Естонії", "Панченко проти Росії") та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою (рішення у справі "Ноймайстер проти Австрії").

Також, на думку захисника, прокурор у клопотанні та суд в ухвалі не розкривають, чому єдиному ризику переховуватися від суду не може запобігти інший більш м`який запобіжний захід, як то цілодобовий домашній арешт, який за практикою ЄСПЛ прирівнюється до позбавлення волі. До того ж, майже аналогічного змісту клопотання прокурор вже заявляв при попередніх продовженнях строку тримання під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім, оскільки не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі "Панченко проти Росії").

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та обставини кримінальних правопорушень, які пов`язані із застосуванням насильства і призвели до невідворотних наслідків у виді смерті людини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, з огляду на те, що санкцією ч.4 ст.187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна. Дав суд належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який не працює і не має джерела доходу, а також його процесуальній поведінці, оскільки під час досудового розслідування оголошувався його розшук, в якому він перебував більше ніж рік.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_8 може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Суд мотивував свої висновки в ухвалі щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому колегія суддів не може давати оцінку тому, що до обвинуваченого у цьому ж кримінальному провадженні ОСОБА_7 застосовано інший запобіжний захід.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 18 вересня 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3