Справа № 152/1458/23
В И Р О К

іменем України

20 жовтня 2023 року м. Шаргород

Справа №152/1458/23

Провадження №1-кп/152/143/23

Шаргородський районний суд

Вінницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши в залі Шаргородського районного суду Вінницької області в порядку спрощеного кримінального провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт від 16.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особу якого встановлено за паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , уродженця с. Носиківка Шаргородського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, з середньою освітою, військовослужбовця ЗСУ, щодо якого відсутні відомості, що він є пенсіонером або особою з інвалідністю,

- у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, кримінальне провадження щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 18.09.2023 року,

встановив:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Обвинувачений ОСОБА_2 , котрий є військовослужбовцем та проходить службу за призовом під час загальної мобілізації у військовому званні «солдат» у відповідній військовій частині, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа посвідчення водія серії НОМЕР_2 , виданого 21.06.2023 року ТСЦ 0541, 18 вересня 2023 року приблизно о 09 годині 40 хвилин керував автомобілем марки «ВАЗ 2105» з державним номерним знаком НОМЕР_3 на вулиці Чудо-Михайлівській у с. Слобода-Шаргородська Жмеринського району (колишня назва адміністративно-територіальної одиниці Шаргородський район) Вінницької області, поблизу будинку за №118, де був зупинений поліцейськими СРПП ВП №2 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, та під час перевірки останніми документів на право керування транспортним засобом, достовірно знаючи, що наявне у нього посвідчення водія є підробленим та містить недостовірну інформацію, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, використав завідомо підроблений документ посвідчення водія серії НОМЕР_2 із його зображенням та відомостями про його особу, видане 21.06.2023 року ТСЦ 0541, яке не відповідає зразкам, що перебувають в офіційному обігу на території України, шляхом пред`явлення для перевірки як такого, що підтверджує право обвинуваченого на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Відповідно до висновку експерта від 20.09.2023 року за №5837/23-21, бланк посвідчення водія НОМЕР_2 , виданого ТСЦ 0541 на ім`я ОСОБА_2 з відкритими категоріями «В, С, СЕ», не відповідає зразкам, що перебувають в офіційному обігу на території України.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Частинами 2, 3 ст.381 КПК України встановлено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Частиною 2 ст.382 КПК України встановлено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відтак, вищевказані обставини, які встановлені органом досудового розслідування у формі дізнання, у відповідності до ч.2 ст.382 КПК України, судом не досліджувалися з огляду на те, що такі обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Так, в обвинувальному акті прокурором у кримінальному провадженні прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 (а.с.54-55) викладено клопотання, в якому прокурор просить суд, враховуючи те, що під час досудового розслідування ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден на розгляд обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до ч.1 ст.302 КПК України, розглянути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.4 ст.358 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні (а.с.8).

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву підозрюваного ОСОБА_2 , яка складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 , на ім`я прокурора Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , в якій ОСОБА_2 повідомив, що винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також ознайомлений та обізнаний з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, його згода є добровільною (а.с.16-17).

Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_4 (а.с.94) підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним ОСОБА_2 , його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та добровільність згоди підозрюваного на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за відсутності останнього (а.с.17).

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , є кримінальним проступком.

Таким чином, при вивченні, згідно з частиною 2 ст.382 КПК України, у спрощеному провадженні обвинувального акту та доданих до нього матеріалів судом встановлено, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, у зв`язку із чим суд прийшов до переконання про розгляд обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст.381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував на необхідності дотримання законної процедури та принципу рівності сторін під час кримінального провадження.

Зокрема, Суд зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них (справа «Джеват Сойсал проти Туреччини», рішення від 23.09.2014 року, остаточне рішення від 23.12.2014 року); згідно з принципом рівності сторін змагального процесу як однієї зі складових розширеної концепції справедливого суду кожній стороні повинно бути надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом.

Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначав, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти Італії» від 30.11.2000 року та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24.09.2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути

встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними

гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі

«Пуатрімоль проти Франції» від 23.11.1993 року, пункт 31).

Відтак, спрощене провадження щодо кримінального проступку, встановлене главою 30 КПК України, не порушує прав сторін кримінального провадження, з врахуванням того, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, їх позиція є добровільною, у зв`язку із чим суд вважає, що наявні підстави для розгляду обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст.381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №0000086, оцінивши зібрані в ході досудового розслідування у формі дізнання докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку та діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , має місце; це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України; вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, знайшла своє підтвердження та доведена доказами, встановленими органом досудового розслідування, поза розумним сумнівом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2021 року у справі №166/361/19, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було учинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Доказами, встановленими органом досудового розслідування та проаналізованими судом, поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого йому пред`явлено обвинувачення.

Отже, суд вважає, що дії ОСОБА_2 вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Суд погоджується із вказаною кваліфікацією кримінального правопорушення, оскільки, відповідно до примітки до ст.358 КК України, під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Згідно з абзацами 1-3 пункту 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року за №340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами. Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.

Крім того, п.п.16, 17 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року за №340, встановлено, що посвідчення водія видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, установленому МОЗ, а також підготовку або перепідготовку відповідно до встановлених планів і програм та склала теоретичний, практичний іспити у територіальному сервісному центрі МВС. Документами, що засвідчують підготовку і перепідготовку водіїв транспортних засобів, є: свідоцтво про закінчення теоретичної підготовки за встановленою формою згідно з вимогами законодавства; свідоцтво про закінчення практичної підготовки за встановленою формою згідно з вимогами законодавства; документи про професійну (професійно-технічну) освіту державного зразка за професією водія автотранспортних засобів відповідної категорії (диплом кваліфікованого робітника, свідоцтво про присвоєння (підвищення) робітничої кваліфікації), видані закладом, що має ліцензію на провадження освітньої діяльності у сфері професійної (професійно-технічної) освіти… Особи складають іспити, необхідні для одержання посвідчення водія, в територіальних сервісних центрах МВС незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. Для одержання посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії особа складає практичний іспит у будь-якому територіальному сервісному центрі МВС незалежно від того, в якому територіальному сервісному центрі МВС нею було складено теоретичний іспит, за умови наявності відомостей у Єдиному державному реєстрі МВС про успішне складення особою такого теоретичного іспиту, результати якого дійсні протягом одного року.

Таким чином, посвідчення водія є офіційним документом у розумінні примітки до ст.358 КК України.

Також, суд враховує, що з суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення характеризується прямим умислом.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21.11.2018 року у справі №235/8504/15-к, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя кримінального правопорушення, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення протиправних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Відповідно до вказаного вище правового висновку Верховного Суду, згідно із ст.24 КК України, умисел поділяється на прямий і не прямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільні небезпечні наслідки і бажала їх настання. Інтелектуальні ознаки прямого умислу полягають в усвідомленні суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбаченні його суспільно небезпечних наслідків. Усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння означає не тільки розуміння фактичної сторони того, що вчиняється, всіх обставин, що характеризують об`єктивні ознаки складу кримінального правопорушення (значущість об`єкта і предмета посягання, характеру діяння, місця, часу, способу його вчинення та інших обставин), а й розуміння соціального значення діяння, його соціальної шкідливості. Передбачення означає, що у свідомості особи склалося певне уявлення про можливі або неминучі наслідки свого діяння. При цьому передбачення має конкретний характер. Особа має чітке уявлення про те, що саме від її конкретного діяння неминуче настануть чи можуть настати певні суспільні небезпечні наслідки. Вольова ознака прямого умислу це бажання настання передбачуваних наслідків свого діяння.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Як вбачається з встановлених судом фактичних обставин, виходячи з обвинувального акту та проаналізованих доказів, зібраних органом досудового розслідування, ОСОБА_2 , знаючи, що посвідчення водія є підробленим, використав його шляхом пред`явлення для перевірки поліцейським.

За встановлених фактичних обставин, дії ОСОБА_2 носили цілеспрямований характер і він діяв з прямим умислом.

Відтак, ОСОБА_2 повинен нести кримінальну відповідальність за скоєне за ч.4 ст.358 КК України.

ІІ. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, мотиви суду щодо призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих покарання обставин та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вимог ч.2 ст.12 КК України, вчинене ОСОБА_2 кримінальне правопорушення, що передбачене ч.4 ст.358 КК України, є кримінальним проступком.

Відповідно до обвинувального акту від 16.10.2023 року, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_2 , є щире каяття.

Суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, зазначену у обвинувальному акті, оскільки упродовж досудового розслідування останній визнавав вину та в заяві до суду також зазначив про беззаперечне визнання винуватості у вчиненні кримінального проступку, що свідчить про належну критичну оцінку своєї протиправної поведінки та готовність нести кримінальну відповідальність.

Так, з правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень.

Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Відповідно до обвинувального акту від 16.10.2023 року, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , не встановлено.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_2 раніше не судимий (а.с.67).

Також, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд враховує обставини, встановлені органом досудового розслідування про те, що за місцем проживання виконкомом Шаргородської міської ради ОСОБА_2 характеризується позитивно, як особа, щодо якої не надходили скарги, проживає з сім`єю в с. Слобода-Шаргородська (а.с.70); за психіатричною допомогою до лікаря-психіатра Шаргородської МЛ та за наркологічною допомогою до лікаря-нарколога Шаргородської МЛ обвинувачений не звертався, згідно з довідкою за №1287 від 20.09.2023 року (а.с.59).

Згідно з довідкою командира військової частини від 27.09.2023 року за №3231, ОСОБА_2 з 25.02.2022 року призваний на військову службу за призовом під час загальної мобілізації по теперішній час (а.с.82).

Із службової характеристики, що видана командиром військової частини на ОСОБА_2 29.09.2023 року вбачається, що останній має військове звання солдат, посаду водій стрілецького відділення, під час проходження військової служби зарекомендував себе позитивно, є дисциплінованим, відповідальним та наполегливим військовослужбовцем, не притягався до адміністративної чи дисциплінарної відповідальності (а.с.83).

Таким чином, з урахуванням обставини, що пом`якшуює покарання та відсутності обтяжуючих покарання обставин, з врахуванням ставлення ОСОБА_2 до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в умовах призначення покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Згідно зі статтею 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційним повноваженням суду, оскільки при визначенні виду, розміру покарання потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, суспільної небезпечності і характеру кримінального правопорушення, ступеня його тяжкості, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

При цьому, суд, призначаючи ОСОБА_2 зазначене вище покарання у виді штрафу, виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таким, що відповідає його особі, справедливим, а також є достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

При цьому, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13.08.2020 року у справі №716/1224/19, відповідно до якого, виходячи з указаної в ст.50 КК України мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ІІІ. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у рамках цього кримінального провадження не застосовувався, а суд не вбачає підстав для його застосування.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 19.09.2023 року накладено арешт на посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , видане 21.06.2023 року ТСЦ 0541, з відкритими категоріями «В», «С», «СЕ» (а.с.43-44).

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт, накладений на вказане майно (посвідчення водія), підлягає скасуванню.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Так, відповідно до постанови дізнавача СД ВП №2 Жмеринського РВП від 18.09.2023 року визнано речовим доказом посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , видане 21.06.2023 року ТСЦ 0541, з відкритими категоріями «В», «С», «СЕ», що поміщене до спеціального пакету Національної поліції України 7356655, який опечатано та скріплено підписами понятих (а.с.35-36).

Згідно із супровідним листом від 18.09.2023 року за №6026/217/03-2023, дізнавач СД ВП №2 Жмеринського РВП ОСОБА_5 направила оглянуте посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , видане 21.06.2023 року ТСЦ 0541, з відкритими категоріями «В», «С», «СЕ», що поміщене до спеціального пакету Національної поліції України 7356655, який опечатано та скріплено підписами понятих, як речовий доказ для зберігання в кімнату зберігання речових доказів ВП №2 Жмеринського РВП (а.с.37).

Разом з тим, посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , видане 21.06.2023 року ТСЦ 0541, з відкритими категоріями «В», «С», «СЕ», приєднане до матеріалів кримінального провадження і разом з ними направлене прокурором до Шаргородського районного суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_2 в порядку п.3 ч.2 ст.283 КПК України, при цьому, речовий доказ не міститься у первинному упакуванні в спеціальний пакет Національної поліції України 7356655, а міститься у паперовому конверті з написом: «Посвідчення водія НОМЕР_2 Підпис», та на звороті наявна печатка з написом: «КНДІСЕ МЮ об`єкт 07 21» (а.с.49).

Оскільки вказане посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , видане 21.06.2023 року ТСЦ 0541, з відкритими категоріями «В», «С», «СЕ», яке оглянуто судом під час розгляду кримінального провадження, знаходиться у матеріалах кримінального провадження, то суд вважає, що його слід зберігати при матеріалах кримінальної справи впродовж всього строку її зберігання.

Крім того, на підставі постанови дізнавача СД ВП №2 Жмеринського РВП від 20.09.2023 року визнано речовим доказом DVD-R диск із відеозаписами із нагрудної бодікамери поліцейського від 18.09.2023 року (а.с.66).

Вказаний DVD-R диск із відеозаписами із нагрудної бодікамери поліцейського від 18.09.2023 року також міститься у матеріалах кримінального провадження, яке Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Центрального регіону направлено до суду для розгляду разом з обвинувальним актом щодо ОСОБА_2 (а.с.64).

Відтак, суд вважає, що вказаний речовий доказ DVD-R диск із відеозаписами із нагрудної бодікамери поліцейського від 18.09.2023 року, слід залишити в матеріалах цього кримінального провадження впродовж строку його зберігання.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

З матеріалів кримінальної справи вбачається, що по справі понесені процесуальні витрати за проведення судової технічної експертизи документів у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Зокрема, вартість проведення експертизи експертом Вінницького відділення КНДІСЕ від 20.09.2023 року за №5837/23-21, становить 2150,82 грн. (а.с.53).

Таким чином, ці процесуальні витрати в сумі 2150,82 грн. на залучення експерта з ініціативи сторони обвинувачення, відповідно до ч.2 ст.122 та ч.2 ст.124 КПК України, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 .

Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.370, 373-374, 381-382, 394, 395 КПК України, на підставі ч.4 ст.3358 КК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, за якою засудити його до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_2 на користь держави 2150 (дві тисячі сто п`ятдесят) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки на відшкодування судових витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертом спеціалізованої державної установи Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за №5837/23-21 від 20.09.2023 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шаргородського районного суду від 19.09.2023 року на посвідчення водія на ім`я на ім`я ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , видане 21.06.2023 року ТСЦ 0541, з відкритими категоріями «В», «С», «СЕ», скасувати.

Речові докази: посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 , НОМЕР_2 , видане 21.06.2023 року ТСЦ 0541, з відкритими категоріями «В», «С», «СЕ», поміщене до паперового конверту з написом: «Посвідчення водія НОМЕР_2 Підпис», та на звороті наявна печатка з написом: «КНДІСЕ МЮ об`єкт 07 21»; DVD-R диск із відеозаписами із нагрудної бодікамери поліцейського від 18.09.2023 року залишити в матеріалах цього кримінального провадження, впродовж строку його зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії, з урахуванням особливостей, встановлених ст.394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини (ч.1 ст.394 КПК України).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Головуючий суддя ОСОБА_6