ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/368/23 Справа № 405/7612/21 Категорія: ч. 2 ст. 186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_7 , (в режимі відеоконференції),

захисниці ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Ленінського райсуду м. Кіровограда від 17.02.2023 р. у кримінальному провадженні № 0002064 від 27.08.2021 р., -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеним вироком ОСОБА_9 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тополине Висо-

копільського р-ну Херсонської області, гро-

мадянин України, має середню освіту, не од-

ружений, раніше судимий:

- 26.09.2001 р. Високопільським райсудом

Херсонської обл. за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК

України до 2 років позбавлення волі з іспи-

товим строком 2 роки;

- 18.03.2002 р. Високопільським райсудом

Херсонської обл. за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК

України до 3 років позбавлення волі з іспи-

товим строком на 2 роки;

- 11.06.2003 р. Високопільським райсудом

Херсонської обл. за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289,

т. 70 КК України до 6 років позбавлення

волі;

- 13.03.2008 р. Терновським райсудом м.

Кривий Ріг за ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 187, ч. 5

ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст. 304, ст. 70 КК Укра-

їни до 10 років 06 місяців позбавлення волі;

- 14.12.2017 р. Миронівським райсудом Ки-

ївської обл. за ч. 2 ст. 186 КК України до 4

років позбавлення волі,

не працює, проживає Херсонська обл., Ви-

сокопільський р-он,

АДРЕСА_1 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 17.02.2023 р.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_9 зараховано час його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження з 22.09.2021 р. по 29.03.2022 р. включно та з 4.01.2023 р. по день набрання даним вироком законної сили включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишений тримання під вартою.

Цивільний позов не заявлено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати пов`язані з проведенням експертизи в кримінальному провадженні в розмірі 514, 83 грн. Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вироком суду встановлено, що 26.08.2021 р. приблизно о 7:40 год., ОСОБА_9 , знаходячись на п`ятому поверсі в третьому під`їзді будинку за адресом: АДРЕСА_2 , зустрів ОСОБА_7 , яка в цей час виходила з квартири. Побачивши у неї на шиї золотий ланцюжок з золотим кулоном, у нього виник умисел на викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, відкрито, повторно, цілеспрямовано та переслідуючи корисливу мету, ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_7 та почав хватати правою рукою за ліве плече та передпліччя потерпілої, чим завдав останній тілесні ушкодження у вигляді синців в ділянці лівого плеча, лівого передпліччя, дрібно крапкових саден в ділянці лівої молочної залози, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи відкрито, ОСОБА_9 шляхом ривка з шиї ОСОБА_7 зірвав золотий ланцюжок, вартість якого становить 7947 грн. 36 коп., на якому знаходився золотий кулон у вигляді серця, вартість якого становить 2649 грн. 12 коп. та побіг по сходах до виходу з під`їзду. Після чого, ОСОБА_9 з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 10596 грн. 48 коп.

Не погоджуючись з вироком суду, захисниця ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання згідно з санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, звільнивши його з під варти, у зв`язку з повним відбуттям покарання.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 послідовно наголошував на тому, що ланцюжок з кулоном він зірвав з потерпілої з особистих мотивів, ніякого корисливого мотиву не мав. Хоча ОСОБА_9 і зазначав, що ланцюжок з кулоном зірвав цілеспрямовано, але категорично заперечував корисливий мотив своїх дій та мету заволодіти прикрасами, оскільки не хотів, щоб потерпіла носила подарунок колишнього чоловіка.

На думку захисниці, в суді за результатами дослідження доказів в їх сукупності не встановлено в діях ОСОБА_9 є склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, а висновок суду щодо спрямованості умислу і мотивів дій ОСОБА_9 не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу, в якій просить зменшити йому строк покарання або як слід розуміти вимоги його апеляційної скарги призначити йому покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ні на досудовому слідстві, ні під час судового слідства він не заперечував своєї вини, але не погоджується з тим, що його дії кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення з корисливих мотивів (з метою наживи). Апелянт вважає, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення було вчинене ним з мотивів особистої неприязні. ОСОБА_9 вважає, що оскаржуваний вирок стосовно нього є занадто суворим.

У доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 просить перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання відповідно до санкції, передбаченої ч. 1 ст. 125 КК України, звільнивши його з під варти, у зв`язку з повним відбуттям покарання.

В обґрунтування доповнення обвинувачений вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу односторонньо, взявши до уваги лише дані показань потерпілої ОСОБА_7 , проте її показання неодноразово змінювалися, як на досудовому слідстві так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Обвинувачений зазначає, що він дійсно зірвав ланцюжок з потерпілої ОСОБА_7 , проте він не мав на меті його зривати, а відбулось це все у процесі сварки і він не мав корисливого мотиву. Вказує, що це був подарунок її колишнього чоловіка, а тому він зірвав його спонтанно, оскільки не хотів, щоб вона його носила у його присутності.

Заслухавши доповідь судді, захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , які просили задовольнити їхні апеляційні скарги із вказаних у них підстав, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , потерпілу ОСОБА_7 , яка також заперечувала проти задоволення апеляційних скарг захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 , вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 з доповненням до неї не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції в цілому дотримався вищезазначених вимог закону при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 186 КК України відповідають фактичним обставинам справи, які встановлені з урахуванням дійсних обставин події та ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні і в їх сукупності та взаємозв`язку, їм у вироку дана правильна юридична оцінка.

Висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, ґрунтуються на доказах досліджених і належним чином оцінених судом.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого саме за ч. 2 ст. 186 КК України, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння.

Так винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 , незважаючи на те, що він свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, повністю доведена зібраними у справі доказами, яким суд дав належну оцінку і навів у вироку, зокрема:

- даними показань обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що він визнає, що спричинив потерпілій тілесні ушкодження та цілеспрямовано зірвав з неї золоті ланцюжок з кулоном, однак у нього не було корисливого мотиву. Пояснив, що з потерпілою ОСОБА_7 вони знайомі з квітня 2019 р., познайомилися по Інтернету, коли він відбував покарання. Потім певний період почали проживати разом, але між ними виник конфлікт і потерпіла іноді запрошувала його в гості. Напередодні події він приїхав в гості до ОСОБА_7 . Вони поїхали на природу, відпочивали, випивали. ОСОБА_11 зателефонував її колишній чоловік, після чого між ними почалися сварки і вони пішли разом додому. Вона сказала, щоб він одразу не заходив, вона підніметься та подивиться, чи вдома мама, якщо її немає, то покличе його з балкону і він зайде. Він залишився на подвір`ї, сидів на лавці і по телефону сварився з нею, бо вона сказала йому: «Давай завтра, сьогодні не вийде». Він сказав їй по телефону, що дочекається коли вона вранці вийде на роботу і вони поговорять. Потім вийшла свідок ОСОБА_12 і між ними виник конфлікт. Наступного дня, вранці ОСОБА_11 вийшла йти на роботу, а він був на площадці, біля її квартири. Коли вона відчинила двері, то звернулася до нього з образливими словами, вона почала його бити долонями і сказала, що вже викликали поліцію. Він попросив її впустити його, щоб вмитися та вимити руки, так як всю ніч провів на площадці на сходах. Вона відмовила йому. Він почав заходити до квартири, а ОСОБА_11 відштовхнула його. У нього з рук випав мобільний телефон і впав на площадку поверхом нижче. Між ними почалася штовханина, він шарпав її за руки, спину, і зірвав з її шиї ланцюжок, який подарував їй колишній чоловік. Кулон випав одразу, а ланцюжок він викинув в кущі біля сусіднього під`їзду, коли вийшов з її під`їзду. Коли він підходив до останнього під`їзду будинку, то вийшла ОСОБА_11 з під`їзду і кричала йому щоб він повернув ланцюжок. Він повернувся, помахав їй правою рукою, розвернувся і викинув ланцюжок в квітник. Після події вони з ОСОБА_11 не спілкувалися і не зустрічалися. Ланцюжок він зірвав навмисно та цілеспрямовано, але не з метою збагачення, а через ревнощі, щоб їй нашкодити. Не хотів, щоб вона носила подарунок колишнього чоловіка. Розумів, що вчиняє протиправно, оскільки без дозволу потерпілої, вирвав ланцюжок, який йому не належить. Не заперечує факту спричинення ним потерпілій тілесних ушкоджень;

- даними показань потерпілої ОСОБА_7 про те, що обвинуваченого вона знала приблизно два роки. В кінці серпня 2021 р. приблизно о 7:40 год. вона виходила на роботу зі своєї кв. АДРЕСА_3 . В під`їзді стояв обвинувачений та просився до її квартири помити руки, вона його не пускала, у зв`язку з чим виникла сварка. Потім ОСОБА_9 почав її смикати за руки, шию, одяг та під час штовханини, він зірвав з неї золотий ланцюжок з кулоном «Серце». Під час штовханини з обвинуваченим вона отримала тілесні ушкодження синці на шиї та на руці. Свідками події були її мати та сусідка ОСОБА_13 . При цьому, сусідка бачила їх вже на вулиці, в під`їзді свідків не було. Сварка між ними виникла напередодні 25.08.2021 р. у зв`язку з тим, що вона не хотіла його бачити, мотиви особисті. Під час сварки 26.08.2021 р. обвинувачений до неї не висував ніяких матеріальних вимог, як то передати гроші чи речі. Наразі майно їй не повернуто. Щодо тілесних ушкоджень, то вона зверталась до лікарні для визначення ступені тяжкості та має відповідний експертний висновок. Поліцію викликала мати. Заяву вона написала тому, що була образа на обвинуваченого та їй шкода ланцюжка, оскільки це пам`ять. Вважала, що все трапилось випадково та на емоціях. ОСОБА_9 вона все пробачила, жодних претензій матеріального чи морального характеру до нього не має. В подальшому, після перегляду в судовому засіданні 3.02.2023 р. відеозапису, який є додатком до протоколу проведення слідчого експерименту від 11.09.2021 р., потерпіла повідомила, що дійсності відповідають саме повідомлені нею в ході проведення слідчого експерименту обставини. Наполягала на тому, що ОСОБА_9 дійсно смикав її за руки, вдарив її та зірвав з неї ланцюжок з кулоном. Зриваючи з неї зазначені речі, він сказав: «Не тобі їх носити». Після того, як він зірвав, ланцюжок випав у нього з рук поверхом нижче. Він пішов туди, підняв та побіг з під`їзду. Вона висувала йому вимогу повернути її речі, але він втік. Вона не бачила, що він кидав ланцюжок. Сусідка ОСОБА_13 сказала їй, що бачила, як обвинувачений щось викидав. Вона шукала у траві ланцюжок з кулоном, але не знайшла;

- даними показань свідка ОСОБА_13 про те, що особисто вона з обвинуваченим не знайома, бачила його тільки в зв`язку із подією. З потерпілою раніше були сусідами. Обвинуваченого перший раз вона побачила напередодні події, ввечері після дев`ятої години. Це був серпень 2021 р. Її малолітні діти з другого поверху будинку спустилися вниз на подвір`я та поки вона зачиняла двері, то почула, що біля під`їзду хтось голосно розмовляє. Коли вона спустилася, то обвинувачений сидів на лавці, розмовляв по телефону, звертаючись до жінки, і нецензурно висловлювався. Вона зробила йому зауваження. Він піднявся та почав грубо з нею спілкуватися, використовуючи нецензурну лайку. Вона почала забирати дітей і відходити від під`їзду, а він їй в слід почав якісь погрози висловлювати. За неї заступився сусід з будинку навпроти, почав робити йому зауваження. Обвинувачений переключився на сусіда, зав`язалася словесна перепалка. Вона сказала, що буде викликати поліцію. Коли приїхала поліція, то вже нікого не було і вона пояснила, яка була ситуація. На наступний день, приблизно о 8 год. ранку, коли вона з дітьми виходили з квартири, то почула сварку в під`їзді і впізнала голос обвинуваченого. В цей час вона почула, як потерпіла кричала: «Відпусти, що ти робиш, віддай сюди». Коли вона спустилася і вийшла на подвір`я, то біля під`їзду, стояла мама потерпілої. Вона поцікавилася, чи це у них сварка, на що та відповіла, що у них. Мама ОСОБА_11 сказала, що цей чоловік колишній знайомий її дочки. В цей час обвинувачений вийшов з під`їзду та швидким кроком пішов за ріг будинку. Біля третього під`їзду він махнув рукою, викинувши щось в квітник, що саме вона не бачила. Потім спустилася ОСОБА_11 , з червоними руками в області передпліччя та червоною шиєю. На її питання, що сталося, ОСОБА_11 відповіла, що обвинувачений зірвав ланцюжок. Вона поспішала на роботу та сказала ОСОБА_11 викликати поліцію. Пізніше ОСОБА_11 їй розповідала, що поліція шукала, щось в квітнику, але нічого не знайшли.

Крім того, суд першої інстанції дослідив письмові докази у даному кримінальному провадженні, на які сторона обвинувачення посилалась в якості доказів вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому діяння, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та які також і самі по собі і в сукупності з іншими доказами підтверджують вину обвинуваченого:

- дані протоколу огляду місця події від 26.08.2021 р. з фототаблицею до нього, в ході проведення якого в присутності потерпілої, спеціаліста та двох понятих було оглянуто загальний вигляд місця на четвертому поверсі в під`їзді буд. АДРЕСА_2 , де чоловік на ім`я ОСОБА_14 вирвав у потерпілої золотий ланцюжок з кулоном, а також земляну клумбу зліва від виходу з під`їзду, також оглянуто загальний вигляд напрямку відходу правопорушника. Нічого виявлено та вилучено не було (т. 1, а. пр. 5-7);

- дані протоколу проведення слідчого експерименту від 11.09.2021 р. з відеозаписом до нього, переглянутим в ході судового розгляду, в ході проведення якого в присутності двох понятих потерпіла ОСОБА_7 показала та розповіла на місці на площадці п`ятого поверху під`їзду по АДРЕСА_2 , як 26.08.2021 р. приблизно о 7:40 год. вона, виходячи з квартири, зустріла ОСОБА_9 , який намагався зайти до її квартири, але вона його виштовхнула та зачинила двері. Коли вона почала спускатися сходами, він наздогнав її та почав смикати за ліву руку та плече, а лівою рукою схватив за золотий ланцюжок та зірвав його. Ланцюжок випав з його рук поверхом нижче. Воєводін спустився по сходах, підняв ланцюжок та побіг на вихід з під`їзду. Вона кричала, щоб він зупинився, але останній не реагував (т. 1, а. пр. 8-10а);

- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 8.09.2021 р., в ході проведення якого свідок ОСОБА_15 в присутності двох понятих серед чотирьох пред`явлених їй для впізнання фотокарток, вказала на фотокартку під № 3 із зображенням ОСОБА_9 , як на особу, яка 26.08.2021 р. приблизно о 7:40 год. виходила з під`їзду буд. АДРЕСА_2 . Впізнала за чолом, за формою очей, за формою обличчя (т. 1, а. пр. 11-14);

- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 7.09.2021 р., в ході проведення якого свідок ОСОБА_16 ( ОСОБА_13 ) в присутності двох понятих серед чотирьох пред`явлених їй для впізнання фотокарток, вказала на фотокартку під № 3 із зображенням ОСОБА_9 , як на особу, яку 26.08.2021 р. приблизно о 7:40 год. вона бачила біля під`їзду буд. АДРЕСА_2 . Впізнала за формою чола, за формою очей, за формою обличчя (т. 1, а. пр. 15-18);

- дані протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.09.2021 р., в ході проведення якого свідок ОСОБА_17 в присутності двох понятих серед чотирьох пред`явлених йому для впізнання фотокарток, вказав на фотокартку під № 3 із зображенням ОСОБА_9 , як на особу чоловіка, який 26.08.2021 р. приблизно о 7:50 год. біг від буд. № 100 по вул. Родимцева в м. Кропивницький в напрямку міста. Впізнав за формою обличчя, за формою очей та за залисинами на голові (т. 1, а. пр. 19 -22);

- дані висновку експерта № 625 від 30.08.2021 р., згідно якого у гр. ОСОБА_7 маються тілесні ушкодження у вигляді: синців в ділянці лівого плеча, лівого передпліччя, дрібно крапкових саден в ділянці лівої молочної залози; тілесні ушкодження утворились від не менш 2-х травматичних впливів. дані тілесні ушкодження утворились від дії тупого (их) предмету (ів), індивідуальні властивості травмуючих предметів в ушкодженнях не відобрази-лись. Співставлення вищеописаного характеру ушкоджень з даними, викладеними в літературі з використанням методу нестрогої аналогії, дозволяє вважати, що вказані тілесні ушкодження орієнтовно могли виникнути за 3-5 діб до моменту огляду та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень згідно п. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Враховуючи локалізацію та взаєморозташування тілесних ушкоджень, виключається можливість їх утворення при падінні з положення стоячи на площину (т. 1, а. пр. 23);

- дані висновку експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи № 3590/3674/21-27 від 21.09.2021 р., згідно якого ринкова вартість станом цін на 26.08.2021 р. не представленого на експертизу золотого ланцюжка вагою 9 г, 585 проби, плетіння «Бісмарк», в доброму стані, виготовленого в 2001 р. складала 7947,36 грн., ринкова вартість станом цін на 26.08.2021 р. не представленого на експертизу золотого кулону у вигляді серця вагою 3 г, 585 проби, в доброму стані, виготовленого в 1990 році складала 2649,12 грн. (т. 1, а. пр. 25-26).

Крім того, місцевим судом були досліджені надані стороною обвинувачення:

- дані витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002064 від 27.08.2021 р. (т. 1, а. пр. 1-2);

- дані рапорту уповноваженої службової особи (т. 1 а. пр. 3).

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що досліджені дані не є доказами в розумінні ст. 84 КПК України, проте вони вказують на те, що 26.08.2021 р. приблизно о 7:40 год. по АДРЕСА_2 мало місце діяння, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_9 ..

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 377 від 22.10.2021 р. ОСОБА_9 в момент скоєння правопорушення страждав і в даний час страждає легкою розумовою відсталістю (відповідно до МКХ-10, F-70.0). Проте ступінь розумового недорозвинення у ОСОБА_9 така, що не позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії та розумно керувати ними. Підпадає під дію ч. 1 ст. 19 КК України. У відношенні інкримінованого йому діяння слід вважати осудним. Застосування заходів медичного характеру не потребує. За своїм станом здоров`я ОСОБА_9 , може брати участь у проведенні всіх необхідних слідчих дій та розгляді клопотання в суді під час судового провадження (т. 1, а. пр. 44-46).

Допитана апеляційний судом потерпіла ОСОБА_7 підтвердила свої покази надані місцевому суду стосовно того, що в кінці серпня 2021 р. приблизно о 7:40 години вона виходила на роботу зі своєї кв. АДРЕСА_3 та, що обвинувачений ОСОБА_9 під час штовханини зірвав з неї золотий ланцюжок з кулоном «Серце». Після того, як він зірвав, ланцюжок випав у нього з рук поверхом нижче. Він пішов туди, підняв та побіг з під`їзду. Вона вимагала повернути її речі, але він втік. Вона не бачила, що він кидав ланцюжок. Вона шукала у траві ланцюжок з кулоном, але не знайшла. Вважала, що ОСОБА_9 вчинив ці дії не через ревнощі. Насправді ці прикраси їй подарував батько.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення доведене та, що він обґрунтовано засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України.

На думку апеляційного суду, зазначені та проаналізовані місцевим судом письмові докази у справі зібрані відповідно до вимог кримінально процесуального закону, є допустимими і належними та такими, що безпосередньо вказують на вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 діяння, інкримінованого йому стороною обвинувачення, відповідають показанням потерпілої, свідків та частково самого обвинуваченого ОСОБА_9 .

Суд у вироку дав детальну оцінку зазначеним доказам та навів достатнє обґрунтування для їх прийняття. Висновки суду підтверджуються матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим підстав визнати їх неправильними як і доказів недопустимими не встановлено.

Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілої ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_13 та письмові докази, у т.ч. дані протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно яких свідки: ОСОБА_15 , ОСОБА_17 вказали на фотокартку із зображенням ОСОБА_9 , як на особу чоловіка, який 26.08.2021 р. приблизно о 7:40 - 7:50 год. біг від буд. АДРЕСА_2 в напрямку міста, оскільки вони є логічними, послідовними, повністю узгоджуються між собою та відповідають обставинам кримінального провадження. Підстав сумніватися в достовірності показань свідків та потерпілої у апеляційного суду немає.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд дійшов висновку про те, що письмові докази у кримінальному провадженні, разом з показаннями потерпілої та свідків свідчать про неможливість формування штучних доказів чи однобічність проведення досудового розслідування.

Тобто, сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить про достатність законних підстав для прийняття відповідного процесуального рішення про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому діяння повністю доведена.

Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Фактичні обставини справи встановлено повно та правильно оцінено докази. Окрім того, у судовому рішенні наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому доводи апеляцій про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_9 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На переконання апеляційного суду вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України доведена поза розумним сумнівом.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо того, що обов`язковою суб`єктивною ознакою відкритого викрадення чужого майна є лише прямий умисел, корисливий мотив та мета.

З матеріалів провадження, на підставі належних та допустимих доказів достовірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 , не маючи жодного законного права на належні потерпілій речі, за відсутності дозволу останньої на їх вилучення усвідомлював, що зриваючи з потерпілої прикраси він фактично вилучає їх поза волею останньої, а отже протиправно обертає на свою користь неналежне йому майно (золоті ланцюжок та кулон).

Це також додатково підтверджується тим, що потерпіла ОСОБА_7 бігла за обвинуваченим ОСОБА_9 з вимогою повернути належні їй золоті прикраси, що не заперечував і сам обвинувачений, який мав намір позбавити потерпілу можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

Апеляційний суд погоджується з тим, що суд першої інстанції критично поставився до показань обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність в його діях корисливого мотиву через те, що останній зірвав з потерпілої прикраси з особистих мотивів, а саме ревнощів, та також вважає, що доводи апеляційних скарг до задоволення з цієї ж підстави не підлягають, оскільки незаконно заволодівши золотими прикрасами потерпілої ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_9 їх не повернув потерпілій і не висловлював хоча б наміру повернути їх.

Отже обвинувачений ОСОБА_9 безповоротно незаконно заволодів прикрасами потерпілої. За таких підстав у його діях вбачаються всі складові елементи, передбачені ч. 2 ст. 186 КК України.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, позиція сторони захисту щодо вчинення злочину не з корисливих мотивів направлена на уникнення від кримінальної відповідальності за більш тяжкий злочин, оскільки вона повністю протирічить об`єктивно встановленим в судовому засіданні фактичним обставинам.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, то апеляційний суд зазначає.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Обов`язковою суб`єктивною ознакою грабежу є прямий умисел, корисливий мотив та мета. Тобто суб`єкт злочину, протиправно відкрито вилучаючи майно, усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права; вилучення цього майна здійснюється всупереч волі його власника чи іншої особи, у володінні якої воно перебуває, але, незважаючи на це, винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном.

Крім того, з об`єктивної сторони грабіж є відкритим викраденням чужого майна, тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення. Грабіж вважається закінченим, коли майно вилучене і винний має реальну, хоча б початкову, можливість розпорядитися ним як власним (винести, сховати, передати, викинути тощо).

При цьому протиправність означає, що суб`єкт (винна особа) не має жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна, воно для нього є чужим. Крім того, таке вилучення є безоплатним, тобто майно не повертається, не оплачується, не відшкодовується власнику еквівалент його вартості.

З апеляцій сторони захисту слідує, що обвинувачений не мав наміру заволодіти майном, не хотів, щоб потерпіла носила подарунок іншого чоловіка, відбулось це все у процесі сварки і обвинувачений не мав корисливого мотиву. Проте він вчинив ці дії у незаконний спосіб шляхом позбавлення потерпілої права власності на майно. Крім того, обвинувачений вже перебуваючи на вулиці та фактично незначний час володіючи чужим майном, не повернув його потерпілій, а навпаки вчинив дії, які остаточно вважав необхідними виконати викинув прикраси у квітник але це майно не було потім повернуто.

Таким чином, суд, аналізуючи докази кримінального провадження, дійшов висновку, що дії обвинуваченого були спрямовані на заволодіння майном потерпілої. З цими висновками погоджується і апеляційний суд.

Стосовно доводів сторони захисту про відсутність корисливого мотиву в діях обвинуваченого, то апеляційний суд виходить з наступного.

Так, як було вказано вище, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 186 КК України, характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.

Прямим умисел є тоді, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства. Зокрема, при вчиненні грабежу винний усвідомлює, що він порушує право власності, відкрито викрадає чуже майно і тим самим завдає потерпілому майнової шкоди. З показів обвинуваченого випливає, що він усвідомлював, що він вчиняє протиправні дії стосовно майна потерпілої.

Отже, обвинувачений усвідомлював, що він скоює осуджуване діяння, порушує право власності володільця майна. Сам факт того, що він застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для її життя та здоров`я, із застосуванням фізичної сили зірвав з тіла (шиї) золотий ланцюжок із золотим кулоном, але не втримав їх в руці (долоні) внаслідок чого ланцюжок впав на сходинковий майданчик поверхом нижче. Проте, після того обвинувачений спустився на нижчий поверх, підняв прикраси з полу та побіг на вулицю. Потерпіла переслідувала його, вимагала повернути майно, але обвинувачений утримуючи майно не виконав ці вимоги. Тобто, доведеним є факт, що обвинувачений отримав реальну можливість розпорядитися майном (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням). Таким чином, посилання захисника і обвинуваченого щодо порядку розпорядження викраденим не можуть свідчити про відсутність корисливого мотиву в діях засуджених.

За таких обставин, кримінально-правова кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України є правильною.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисниці про зміну вироку суду в зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 125 КК України з призначенням йому покарання згідно з санкцією ч. 1 ст. 125 КК України із звільненням його з-під варти у зв`язку з повним відбуттям покарання апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вина обвинуваченого у інкримінованому йому діянні саме за ч. 2 ст. 186 КК України повністю доведена сукупністю зібраних належних та допустимих доказів у своєму взаємозв`язку.

Також, доводи апеляційної скарги обвинуваченого, в якій він просить зменшити йому строк покарання, тому що ні на досудовому слідстві, ні під час судового слідства він не заперечував своєї вини, але не погоджується з тим, що він вчинив кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, а інкриміноване йому кримінальне правопорушення він вчинив з мотивів особистої неприязні, то ці доводи є безпідставними та до задоволення не підлягають, оскільки з матеріалів провадження достовірно встановлено сукупністю належних і допустимих доказів наявність в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 186 КК України. Незважаючи на те, що потерпіла ОСОБА_7 давала непослідовні пояснення стосовно дій обвинувачення під час вчинення ним кримінально караних дій, але з її пояснень під час апеляційного розгляду випливає, що це було обумовлено тільки особистими стосунками з обвинуваченим і вона деякий час намагалась приховувати ці стосунки.

Підсумовуючи наведе, апеляційний суд зазначає, що у цьому кримінальному провадженні суд дослідив і з`ясував всі обставини, передбачені ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку безсумнівно доводять вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів ст. ст. 84, 91 та 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, в апеляційних скаргах не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Інші доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 з доповненням до неї задоволенню не підлягають, підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись, ст. ст. 405, 407, 410 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Ленінського райсуду м. Кіровограда від 17.02.2023 р. стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Апеляційні скарги захисниці ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому ухвали суду.

Головуючий

Судді