УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого,

у с т а н о в и в:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві (далі - ТУ ДБР у м. Києві), щодо невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань ( далі - ЄРДР).

На обґрунтування скарги заявник зазначив, що 06.09.2023 гр. ОСОБА_4 шляхом поштового зв`язку спрямував до вказаного органу досудового розслідування заяву про вчинення кримінальних правопорушень за ст. 370, 374 КК України особами, які здійснювали досудове слідство та судовий розгляд кримінальної справи за обвинуваченням гр. ОСОБА_4 .

Заява посадовими особами ТУ ДБР у м. Києві отримана 11.09.2023, однак на день звернення зі скаргою до слідчого судді відомості за заявою гр. ОСОБА_4 про зазначені кримінальні правопорушення до ЄРДР не внесені.

На думку заявника, вказане свідчить про бездіяльність посадових осіб вказаного органу досудового розслідування. У зв`язку з цим представник гр. ОСОБА_4 просив зобов`язати посадових осіб ТУ ДБР у м. Києві внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення відповідно до заяви та розпочати розслідування.

У судове засідання з розгляду скарги заявник не прибув, надавши слідчому судді заяву про розгляд скарги за його відсутності, зазначив, що скаргу підтримує у повному обсязі та просить її задовольнити з наведених у ній підстав.

Слідчий ТУ ДБР у м. Києві, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду скарги, до суду також не прибув, що у силу ч. 3 ст. 306 КПК України не є перешкодою для розгляду скарги.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК фіксація за допомогою технічних засобів кримінального провадження у суді не здійснювалась.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та долучені до неї документи, дійшов висновку про таке.

Статтею 2 КПК визначені завдання кримінального судочинства, одним з яких є захист особи, суспільства від кримінальних правопорушень.

Реалізація вказаних завдань здійснюється з-поміж іншого шляхом забезпечення кожному громадянину права на звернення до уповноважених органів та осіб з метою захисту своїх порушених прав.

Згідно з ч.1 ст. 214 КПК слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви про вчинене кримінальне правопорушення зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 Розділу II Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань (затв. наказом Генерального прокурора України від 30.06.2020 № 298), відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Також, відповідно до позиції Касаційного кримінального суду, якщо не було події кримінального правопорушення або у діях особи немає складу кримінального правопорушення, за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Таким чином, зазначений обов`язок слідчого не є абсолютним, оскільки наведені вище положення Закону покладають на слідчого обов`язок внести до Реєстру відомості про вчинене кримінальне правопорушення, тобто передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Сукупність вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що до ЄРДР мають вноситися лише ті заяви чи повідомлення, що можуть об`єктивно свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді, не є виправданим здійснення досудового розслідування у тих випадках, коли безпосередньо з самої заяви не вбачається наявність хоча би загальних ознак кримінального правопорушення.

Як вбачається зі скарги, гр. ОСОБА_4 звернувся до ТУ ДБР у м. Києві із заявою про вчинення злочину низкою осіб, які здійснювали досудове слідство у кримінальній справи за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 93 п. «а», ч. 3 ст. 142 КК України (у ред. 1960 року), а також суддями, які здійснювали судовий розгляд такої справи.

Обґрунтовуючи свою заяву, гр. ОСОБА_4 зазначив, що 30.07.1999 він засуджений за ст. 93 п. «а», ч. 3 ст. 142 КК України (у ред. 1960 року) до покарання у вигляді смертної кари, з конфіскацією усього належного йому майна.

У подальшому - 15.06.2000 рішенням Верховного Суду України вирок від 30.07.1999 змінений у частині призначеного гр. ОСОБА_4 покарання, змінене покарання на довічне позбавлення волі.

Однак, проаналізувавши упродовж більше ніж 20 років матеріали кримінальної справи, гр. ОСОБА_4 наполягає, що докази, покладені судом на обґрунтування його причетності до вчинення інкримінованих йому злочинів, зібрані слідчим з грубими порушеннями, зокрема, шляхом зловживання останнім службовим становищем та фальсифікацією матеріалів кримінальної справи.

Крім того, заявник наполягав, що проведені у кримінальний справі експертизи не можуть бути достовірними доказами через порушення процесуального порядку їх призначення.

Також, заявник зазначив, що під час розгляду кримінальної справи судом, останній не враховував надані підсудним показання, судом не досліджені належним чином докази, що вказують на непричетність гр. ОСОБА_4 до інкримінованих йому злочинів.

Керуючись наведеним, заявник наполягав, що слідчими, якими здійснювалось розслідування кримінальної справи за його обвинуваченням та суддями, якими здійснювався судовий розгляд цієї справи, вчинене кримінальне правопорушення за ст. 372 КК України.

Також, викладені вище дії слідчих та суддів містять ознаки кримінального правопорушення за ст. 374 КК України..

У той же час, з матеріалів скарги вбачається, що у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 за ст. 93 п. «а», ч. 3 ст. 142 КК України (у ред. 1960 року) судом першої інстанції 30.07.1999 ухвалений вирок, яким ОСОБА_4 засуджено до покарання у вигляді смертної кари, з конфіскацією усього належного йому майна.

Зазначене рішення переглянуте Верховного Суду України, рішенням якого від 15.06.2000 вирок від 30.07.1999 змінений у частині призначеного покарання.

З викладеного витікає, що заявник, використовуючи своє право на звернення до органу досудового розслідування з заявою про вчинення кримінального правопорушення та до слідчого судді з метою оскарження допущеної органом досудового розслідування бездіяльності, фактично ініціює у не процесуальний спосіб перегляд кримінальної справи, у якій його засуджено до довічного позбавлення волі.

Отже, не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, заявник вдався до його оскарження у позасудовому порядку, а саме шляхом звернення до органу досудового розслідування з заявою про вчинення слідчими та суддями злочинів, які, на думку ОСОБА_4 , фактично полягали у безпідставному притягненні останнього до кримінальної відповідальності.

Слідчий суддя бере до уваги, що у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки від 17.11. 2010 № CM/Rec (2010) 12 (далі - Рекомендація) зазначено, що «рішення суддів не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених у законодавстві».

На підставі ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 № 8 «Про незалежність судової влади»).

Отже, для перегляду судового рішення у законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають оскарження судового рішення та надання йому юридичної оцінки компетентним судом. Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку.

На підставі викладеного слідчий суддя враховує, що якщо зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені у ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Таким чином, оцінка слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення у ньому інформації саме про кримінальне правопорушення є обов`язковим етапом реалізації визначених Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України завдань.

За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про відсутність у заяві гр. ОСОБА_4 достатніх об`єктивних даних, які б свідчили про те, що описані у ній обставини доводять ймовірність вчинення кримінальних правопорушень,.

На підставі викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що у цьому випадку органом досудового розслідування не допущено бездіяльності, тому підстави для задоволення скарги відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.126 Конституції України, ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 7, 9, 480 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність службових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальні правопорушення відповідно до заяви гр. ОСОБА_4 від 06.09.2023 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду упродовж п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1