Дата документу 19.10.2023 Справа № 317/653/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1183/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №317/653/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 26 червня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Біленьке Запорізького району Запорізької області, який проживає та зареєстрований у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 30.10.2022 року о другій половині дня, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_9 , в ході розпивання спиртних напоїв, в умовах воєнного стану, діючи умисно таємно з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через вхідні двері проник до приміщення сараю, розташованого на території домоволодіння АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно, яке належить потерпілому ОСОБА_9 . Після чого покинув територію вказаного домоволодіння з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4500 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану. Йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК шляхом часткового складання за сукупністю з вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.11.2021 року із застосуванням положень ч.1 ст.72 КК остаточно призначено покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив перекваліфікувати його дії з ч.4 ст.185 КК на ч.2 ст.185 КК та призначити йому остаточне покарання на підставі ч.1 ст.71 КК у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. Свої вимоги мотивував тим, що суд помилково кваліфікував його дії за такою кваліфікуючою ознакою як «проникнення в інше приміщення», оскільки гараж, з якого ним було викрадено майно потерпілого, не був закритим і ніяких перешкод у потраплянні до зазначеного гаража не було. Крім того, станом на день вчинення злочину в с.Біленьке Запорізького району жодних бойових дій не відбувалося, а відтак його дії не можуть бути кваліфіковані як крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію захисника, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.4 ст.185 КК кримінального правопорушення відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом доказами.

При цьому суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення та на підтвердження винуватості ОСОБА_8 обґрунтовано послався на покази потерпілого, протоколи проведених у справі слідчих дій, висновки судових товарознавчих експертиз.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений не заперечував факт таємного викрадення ним майна потерпілого ОСОБА_9 , однак при цьому вважав, що в його діях відсутня така кваліфікуюча ознака як «проникнення в інше приміщення», а тому вимагав перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.185 КК.

Проте, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів не може погодитися із такими доводами та вимогами обвинуваченого.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 квітня 2018 року (справа № 569/1111/16-к, провадження №13-14кс18) проникнення, як кваліфікуюча ознака кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК (яке є однорідним крадіжці), передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення розбою. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має. При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у житло, інше приміщення чи сховище», вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення розбою та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном. Поняття «інше приміщення» включає різноманітні постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).

Повертаючись до матеріалів даного кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що відповідно до протоколу огляду місця події від 04 листопада 2022 року та фототаблиці до нього сарай, з якого було викрадено майно потерпілого, був оснащений дверима, тобто доступ до цього приміщення був обмежений. Потрапляння обвинуваченого до цього приміщення було незаконним, оскільки він не мав права перебувати в сараї, в якому знаходилось майно потерпілого. При цьому обвинувачений ОСОБА_8 безумовно усвідомлював незаконність свого проникнення у приміщення сараю та перебування в ньому під час вчинення крадіжки, оскільки будь-якого дозволу на потрапляння обвинуваченого до приміщення сараю потерпілий не надавав.

Посилання обвинуваченого на те, що приміщення сараю не було зачинено, принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має, оскільки у будь-якому випадку доступ до цього приміщення був обмежений, що об`єктивно підтверджується протоколом огляду місця події.

Що стосується доводів обвинуваченого про те, що його дії не можуть бути кваліфіковані як крадіжка, вчинена в умовах воєнного стану, через відсутність на день вчинення злочину бойових дій в с.Біленьке, то колегія суддів ставиться до них критично, оскільки відповідно до Указу Президента України воєнний стан введено на всій території України.

З урахуванням наведеного вчинений обвинуваченим ОСОБА_8 злочин обґрунтовано отримав юридично-правову кваліфікацію саме за ч.4 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану. У зв`язку з чим доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про необхідність кваліфікації вчиненого злочину за ч.2 ст.185 КК колегія суддів визнає неприйнятними.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого та обставин, які пом`якшують покарання.

Крім того, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив новий злочин у даній справі в період іспитового строку, встановленого вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.11.2021 року, суд першої інстанції обґрунтовано визначив обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК.

Разом з тим, призначаючи обвинуваченому остаточне покарання на підставі ст.71 КК, суд першої інстанції помилково застосував принцип часткового складання замість часткового приєднання невідбутої частини покарання, що передбачено ч.1 ст.71 КК, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність зміни вироку суду в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 26 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст. 185 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці на підставі ч.1 ст.71 КК України із застосуванням ч.1 ст.72 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16 листопада 2021 року.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4