Справа № 301/3266/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" жовтня 2023 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Іршава кримінальне провадження № 0000252 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Малий Раковець Іршавського району, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 240 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 у період з листопада 2022 року (встановити точно дату та час під час досудового розслідування не представилось можливим) по 27 квітня 2023 року умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у порушення встановлених правил охорони та використання надр, переслідуючи корисливий мотив, не маючи законних підстав, з метою незаконного збагачення шляхом видобування корисних копалин андезит, у порушення вимог ст. ст. 19, 24, 28, 51 Кодексу України «Про надра», ст.ст. 3, 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 615 від 30.05.2011, якими встановлюються організаційні, кваліфікаційні і технічні вимоги для проведення видобутку твердої гірської породи андезиту, здійснив підйоми до родовища «Біле каміння», що розташоване на території лісового фонду Білківського лісництва філії «Довжанське ЛГ» ДП «Ліси України» в виділі 5 та 20, квартал 12 та за допомогою металевих совкових лопат, зубил, молотків, ломів, провів незаконний видобуток твердої гірської породи, яка відповідно до висновку судової експертизи дослідження ґрунтів від 21.06.2023 являється твердою гірською породою андезитом, і відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення» № 827 від 12.12.1994 відноситься до корисних копалин загальнодержавного значення, та в подальшому здійснив його сортування, складання на території родовища «Біле каміння» з метою подальшого перевезення до території власного домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та реалізації.

В результаті вчинення протиправних дій ОСОБА_4 державним інтересам спричинено шкоду у вигляді незаконного видобутку андезиту в обсязі 26 м3, що відповідно до розрахунку збитків становить 122 985,2 грн., однак останнього 27.04.2023 о 14 годині 28 хвилин, викрито та затримано працівниками поліції на місці вчинення кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 240 КК України незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

06.10.2023 між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст. ст. 468, 469, 470, 472, 473 КПК України добровільно, тобто укладення угоди не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 240 КК України.

Сторони дійшли згоди, що за вчинення зазначеного вище кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від реального відбуття покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, визначені ст. 76 КК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 240 КК України, визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. Заключивши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст.473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і ст.424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявлення клопотань, права надання суду своїх доказів, а також характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винним, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені ст. 476 КПК України. Крім того, обвинувачений вказав, що вище зазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності заст. 389-1 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.

Захисник ОСОБА_5 , також вважала можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між її підзахисним та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та кримінальним кодексом України, при цьому обвинуваченим вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч.2 ст. 240 КК України, а саме: незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.

В силу положення ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 240 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості від 06.10.2023 між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 в зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам ст. ст. 469, 472 КПК України.

Умови даної угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання визначена в межах, передбачених санкцією ч.2 ст. 240 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з врахуванням, відсутністю пом`якшуючих та обтяжуючих обставин та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох дітей.

Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань не вбачається.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

Питання про речові докази необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт, слід вирішити у відповідності до ст.174 КПК України.

Відносно ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк якого закінчився. Клопотань про продовження чи обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не надходило.

Керуючись ст.ст.17, ч. 2 ст.373, ст.374, 474, 475 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 06.10.2023 між прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000252 від 29.08.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.240 Кримінального кодексу України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до частини 1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази:

- каміння андезит об`ємом 26 м3 та 7 взірців вилучені 27.04.2023 в урочищі «Біле каміння», під час проведення огляду місця події та передані на зберігання до штраф майданчика ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області та кімнати зберігання речових доказів ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили звернути в дохід держави;

- каміння андезит об`ємом 0,5 м3, 1 м3 1,5 м3, 2 м3 та 12 взірців вилучені 27.04.2023 на території домоволодіння ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , передані на відповідальне зберігання ОСОБА_6 та до кімнати зберігання речових доказів ГУНП в Закарпатській області, каміння андезит об`ємом 18 м3 та 4 взірці вилучені 27.04.2023 на території домоволодіння ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та передані на зберігання до штраф майданчика ВП №1 Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області та кімнати зберігання речових доказів ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 ;

- інструмент: дві кирки, два металеві зубила та кувалда, вилучені на території домоволодіння ОСОБА_4 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 передане на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ГУНП в Закарпатській області, після набрання вироком законної сили повернути ОСОБА_4 .

Арешт накладений на вказані речові докази скасувати відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику, в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Суддя Іршавського

районного суду: ОСОБА_1